АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:
головуючого -Чобіток А.О.
суддів - Немировської О.В., Соколової В.В.
при секретарі - Казанник М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби про відшкодування матеріальної шкоди, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури ,-
в с т а н о в и л а:
У вересні 2016 року ОСОБА_3 пред»явила позов до прокуратури м. Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди,завданої діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,органів досудового слідства та прокуратури.
Зазначала, що 19.08.2006 року за завідомо неправдивими повідомленнями про злочин було порушено кримінальну справу відносно неї за ч.2 ст.368 КК України.
22.08.2006 року їй було пред»явлено обвинувачення та на підставі постанови слідчого прокуратури м. Києва відповідно до ст.147 КК України її було відсторонено від посади заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у зв»язку з притягненням її до кримінальної відповідальності.
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року її визнано невинною в пред»явленому обвинуваченні за ч.2 ст.386 КК України та виправдано за відсутністю в діянні складу злочину. Постанову від 22.08.2006 року про відсторонення її від посади заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації скасовано.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня 2015 року виправдувальний вирок залишено без змін.

Посилаючись на вказані обставини, а також ст.ст. 3,56,62 Конституції України, ст. 1176 ЦК України, позивач просила визначити розмір середньої заробітної плати, яка б була їй нарахована та виплачена за умови виконання нею обов»язків заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за період з 22 серпня 2006 року по 19 грудня 2014 року та стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України суму втраченого заробітку за вказаний період.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати ухвалу суду,як таку,що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу до того ж суду для розгляду.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом ( ч. 1,2,7 статті 1176).

Відповідно до ст. 1,2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний

термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи,

що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Пред»явивши даний позов , ОСОБА_3, посилаючись на виправдувальний вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року, яким її визнано невинною в пред»явленому обвинуваченні за ч.2 ст.386 КК України та виправдано за відсутністю в діянні складу злочину, а постанову від 22.08.2006 року про відсторонення її від посади заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації скасовано, просила суд визначити розмір середнього заробітної плати, яка б була їй нарахована та виплачена за умови виконання нею обов»язків заступника голови Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за період з 22 серпня 2006 року по 19 грудня 2014 року та стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України суму втраченого заробітку за вказаний період.

Відмовляючи у відкритті провадження за вказаним позовом ОСОБА_3, суд послався на Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»,затвердженого наказом Міністерства юстиції , Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 р. N 6/5/3/41 з останніми змінами до нього внесеними згідно з Наказом Мін'юсту N 14/5/6/52 від 03.04.1998 року , в якому зазначено , що для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1. 3. 4 ст. З Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

При цьому суд зазначив, що чинним законодавством України чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, визначена необхідність звернення особи до суду першої інстанції, у разі винесення виправдовувального вироку, із відповідною заявою про визначення розміру завданої шкоди та визначення можливості оскарження відповідної постанови чи ухвали суду, у разі незгоди із визначеним розміром шкоди.

Оскільки, позивачем не визначено розміру середньомісячної заробітної плати, яка не була виплачена за період з 22 серпня 2006 року по 19 грудня 2014 року, при цьому із відповідною заявою про визначення її розміру позивач до суду не зверталася, суд прийшов до висновку, що розгляд позову про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства не представляється за можливе.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України , Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Із ч. 7 ст. 1176 ЦК України випливає, що законом має бути встановлений порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Цей порядок має поширюватись на всі види зобов'язань, що виникають внаслідок заподіяння шкоди цими органами: 1) на зобов'язання, що виникають незалежно від вини такого органу, його посадових і службових осіб (ч. 1 - 2 ст. 1176 ЦК); 2) на зобов'язання, що виникають внаслідок дій судді (суду), які вплинули на постановлення незаконного рішення суду у цивільній справі, якщо в діях судді (суддів) встановлено склад злочину за обвинувальним вироком, що набрав законної сили (ч. 5 ст. 1176 ЦК); 3) на зобов'язання, що виникають на загальних підставах (ч. 6 ст. 1176 ЦК).

Такий порядок, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При цьому положення вказаного Закону повинні співвідноситись із положеннями ст. 1176 ЦК України та відповідати Конституції України, а саме її статті 56.

Тобто в тій в частині, в якій Закон суперечить Конституції України, він не може визнаватись чинним.

Аналізуючи положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , колегія суддів вважає, що припис звертатись із заявою чи клопотанням про визначення розміру відшкодування до органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури, в результаті дій яких (у результаті дій посадових осіб яких) завдана шкода, обмежує доступ до правосуддя, оскільки суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Крім того, звернення до цих органів з ініціативи потерпілого є можливим, але ж постанова, яка має бути винесена у місячний термін після такого звернення, не визнається Законом «Про виконавче провадження» виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою. Передбачається можливість оспорення в суді зазначеної постанови або безпосереднього звернення до суду, якщо шкода завдана незаконним вироком суду. Але ж і суд постановляє при цьому лише ухвалу про визначення розміру шкоди, а не про стягнення її за рахунок коштів Державного бюджету України чи за рахунок підприємств, установ, організацій, яким майно потерпілого було передане безоплатно. Така ухвала не може бути підставою для стягнення коштів з Державного бюджету чи юридичних осіб.

У зв'язку з цим слід дійти висновку про те, що відшкодування шкоди (майнової і моральної), завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, здійснюється шляхом звернення фізичної особи з позовом. Відповідачем за таким позовом мають визнаватись держава Україна і Державне казначейство України, а третьою особою - орган, діями якого (діями працівників якого) особі завдано шкоди.

При цьому, посилання суду першої інстанції на Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» неможна визнати законним, оскільки воно може бути визнане чинним у частині, в якій воно не суперечить Цивільному Кодексу України і будь-які обмеження права фізичних осіб на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, які ( обмеження) встановлені підзаконними актами, є не чинними .

За таких обставин, ухвалу суду неможна визнати законною та обґрунтованою , а тому вона підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року скасувати, питання передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: