АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1959/16 Справа № 176/1837/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремез В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, якою просила зобовязати ТОВ «Комфі Трейд» змінити дату її звільнення з 22 серпня 2013 року на 06 травня 2014 року та видати наказ про її звільнення з посади марчендайзера, з зазначенням дати звільнення 06 травня 2014 року. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 10364 гривни 94 копійки, середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки у розмірі 4017 гривен 87 копійок, моральну шкоду у розмірі 5000 гривен.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона з 27 вересня 2010 року працювала у магазині «Комфі» м. Жовті Води на посаді марчендайзера.

Наказом №У-05/09-01 від 05 вересня 2012 року її було звільнено з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Не погодившись із вказаним рішенням позивачем було заявлено позов до ТОВ «Комфі Трейд» про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, позбавлення премії і звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року її позовні вимоги до ТОВ «Комфі Трейд» було частково задоволено. Зокрема, поновлено на роботі на посаду марчендайзера магазина «Комфі» м.Жовті Води Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі Трейд» з 06 вересня 2012 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в частині поновлення на роботі, залишено без змін.

19 вересня 2013 року був виданий виконавчий лист на виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області про поновлення її на роботі, а 03 жовтня 2013 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за місцем розсташування ТОВ «Комфі Трейд», відкрито виконавче провадження по негайному виконанню виконавчого листа про поновлення ОСОБА_2 на роботі. Зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена відповідачу 09 жовтня 2013 року і одержана ним в цей же день, що підтверджується актом державного виконавця від 09 жовтня 2013 року. Також, за невиконання рішення суду, постановою державного виконавця від 09 жовтня 2013 року на боржника ТОВ «Комфі Трейд» накладено штраф у розмірі 1020 гривен 00 копійок. Будь-яких повідомлень про можливість приступити до роботи та ознайомитися з відповідним наказом ТОВ «Комфі Трейд» на адресу позивача не направляло.

З питання виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі позивач неодноразово зверталася як до відповідача, так і до відділу ДВС, однак без результатно.

Також, позивач зазначала, що 22 серпня 2013 року вона звернулась до ТОВ «Комфі Трейд» з письмовою заявою про звільнення її з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, у звязку з переїздом на постійне проживання у інше місто. Вказана заява не була розглянута по суті, у звязку із чим, 17 січня 2014 року вона повторно звернулась до ТОВ «Комфі Трейд» із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Окрім того, разом із заявою нею було направлено оригінал трудової книжки для внесення до неї відповідних записів. У лютому 2014 року вона отримала постанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 лютого 2014 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №0414/788/2012 від 19 вересня 2013 на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Пре виконавче провадження». 05 березня 2014 року вона особисто прибула до головного офісу ТОВ «Комфі Трейд» у м. Дніпропетровськ з метою отримання своєї трудової книжки та ознайомлення з наказом про її поновлення на посаді та звільнення з роботи. Однак, адміністрацією ТОВ «Комфі Трейд» трудову книжку їй видано не було та з наказами не ознайомлено. Свої дії відповідач мотивував тим, що відповідні записи до трудової книжки ще не внесено. Разом із цим, відповідач повідомив, що трудову книжку направлять поштою. У звязку з неотриманням трудової книжки та відповідних наказів про поновленні на роботи та звільнення з роботи, 19 березня 2014 року вона звернулася з письмовок заявою до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровськом міського управління юстиції про поновлення виконавчого провадження, а також 21 березня 2014 року із заявою до прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська про вжита дієвих заходів для відновлення її порушених трудових прав. Після чого, лише 12 травня 2014 року, вона отримала від відповідача рекомендований лист, яким на її адресу направлено було трудову книжку, наказ №018/08-к від 20 серпня 2013 року про поновлення на роботі з 06 вересня 2012 року, наказ №020/08-к від 22 серпня 2013 року про звільнення її з посади марчендайзера за власним бажанням. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач порушив ч.5 ст. 235 КЗпП України, а тому повинен сплатити їй середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 21 серпня 2013 року по 06 травня 2014 року (дата відправлення відповідачем трудової книжки поштою) включно, який склав 178 робочих днів. Оскільки рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року встановлено, що середній заробіток ОСОБА_2 за один день складає 58 гривен 23 копійки, позивач просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 10364 гривен 94 копійки (58,23 грн. х 178 робочих днів). На думку позивача, відповідач безпідставно тривалий час не повертав їй трудову книжку, чим грубо порушив її право на працю, внаслідок чого вона була позбавлена можливості влаштуватись на нову роботу та отримувати заробітну плату. Виходячи з наявності у діях відповідача вини у затримці видачі трудової книжки, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, тобто за період з 24 січня 2014 року (дата отримання відповідачем трудової книжки) по 06 травня 2014 року (дата відправлення відповідачем трудової книжки поштою), який склав 69 робочих днів, у розмірі 4017 гривен 87 копійок ( 69 робочих днів х 58,23 грн.). Також, на думку позивача, своїми неправомірними діями відповідач завдав їй моральної шкоди, яка виражалась у порушенні її прав на працю та своєчасне отримання винагороди (заробітної плати) за неї, гарантоване Конституцією України і чинним законодавством, що призвело до втрати нею налагоджених нормальних життєвих зв'язків, через що вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через провину відповідача вона не могла влаштуватися на роботу або встати на облік до центру зайнятості та отримувати дохід. Внаслідок чого вона стала нервовою, роздратованою та пригніченою, стан її здоров'я погіршився, що потягло загострення хронічного захворювання та тривале стаціонарне лікування. Відсутність грошових коштів унеможливила своєчасно і у повному обсязі придбати призначені лікарем медикаменти, належним чином харчуватися, нести інші необхідні для життєдіяльності витрати. З урахуванням викладеного, позивач оцінює нанесену їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 5000 гривен.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 січня 2011 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ « Комфі Трейд», працюючи у магазині «Комфі» м. Жовті Води на посаді марчендайзера /а.с. 7/.

Наказом ТОВ « Комфі Трейд» №У-05/09-01 від 05 вересня 2012 року позивача звільнено з 05 вересня 2012 року із займаної посади мерчендайзера магазину «Комфі» в м. Жовті Води.

Одночасно, позивачу було повернуто трудову книжку з записом про звільнення.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року /а.с. 10-11/ частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Комфі Трейд», зокрема:

- визнано незаконними і скасовано накази товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» №11/06 від 11 червня 2012 року про накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, №04/09-Ш від 04 вересня 2012 року про звільнення ОСОБА_2 з 05 вересня 2012 року;

- ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді мерчендайзера магазина «Комфі» м. Жовті Води товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» з 06 вересня 2012 року;

- з товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» на користь ОСОБА_2 стягнуто 12825 гривен 40 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2012 року по 20 серпня 2013 року;

- з товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» на користь ОСОБА_2 стягнуто 3000 гривен моральної шкоди.

Вказане рішення суду, у частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1746 гривен 80 копійок, допущено до негайного виконання.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року /а.с. 12-13/ рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в зазначеній частині, залишено без змін.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України, ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника виконується негайно.

Згідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У своїй позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що відповідач затримав виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в частинні стягнення та поновлення її на роботі.

У обґрунтування зазначеного позивач вказує, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 03 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження по негайному виконанню виконавчого листа про поновлення її на роботі.

Згідно наданої позивачем копії акту державного виконавця від 09 жовтня 2013 року вказана вище постанова держаного виконавця про відкриття виконавчого провадження отримана відповідачем 09 жовтня 2013 року /а.с. 16/.

Згідно наданої позивачем копії постанови державного виконавця від 09 жовтня 2013 року на ТОВ «Комфі Трейд, через невиконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2013 року, в частинні поновлення ОСОБА_2 на роботі, накладено штраф у розмірі 1020 гривен /а.с. 17/.

Відповідно до ч.1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно п.34 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом наказу про це.

Судом було встановлено, що наказом ТОВ «Комфі Трейд» №018/08-к від 20 серпня 2013 року ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді мерчандайзера магазина «Комфі» ТОВ «Комфі Трейд» /а.с. 68/. Питання про визнання незаконною дати у наказі про поновлення на роботі у позовній заяві позивач не ставить.

Судом також встановлено, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 13 лютого 2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0414/788/2012 виданого 19 вересня 2013 року Жовтоводським міським судомДніпропетровської області про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді мерчандайзера магазина «Комфі» м. Жовті Води ТОВ «Комфі Трейд» з 06 вересня 2012 року. При цьому підставою закінчення вказаного виконавчого провадження стало надання боржником копії наказу від 20 серпня 2013 року №018/08-к, яким стягувача поновлено на роботі на посаді мерчандайзера магазина «Комфі» м. Жовті Води ТОВ «Комфі Трейд» /а.с. 22/.

Таким чином, суд доходить висновку, що рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в частинні поновлення позивача на роботі, було виконано відповідачем в той же день, тобто негайно.

Колегією суддів дану обставину було перевірено, шляхом огляду у судовому засіданні журналу реєстрації кадрових наказів за 2013 рік, який у відповідності до вимог діловодства прошито, пронумеровано та скріплено печаткою на 28 аркушах. Як убачається з оглянутого журналу на аркуші 19 міститься запис № 887 яким зареєстровано наказ № 018/08-к від 20 серпня 2013 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі. Належним чином завірені копії журналу реєстрації наказів долучено до матеріалів справи.

Враховуючи викладене та з урахуванням здобутих доказів, оскільки, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в частинні поновлення позивача на роботі, було виконано відповідачем у той же день, що підтверджується наданою відповідачем копією наказу від 20 серпня 2013 року №018/08-к про поновлення ОСОБА_2 на роботі та відповідним записом у журналі реєстрації наказів, а дата та зміст якого не оскаржується позивачем, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо задоволення вимог позивача в частинні стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 10364 гривен 94 копійки.

Крім того, позивачем зазначалось, що 22 серпня 2013 року вона зверталась до ТОВ «Комфі Трейд» з письмовою заявою про звільнення її з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку із переїздом на постійне проживання в інше місто, копію якої вона надала /а.с. 19/.

Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України, у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Як убачається з матеріалів справи, заява позивача про звільнення з роботи була надана структурному підрозділу відповідача, а саме, магазину «Комфі», що знаходиться у місті Жовті Води, та отримана ОСОБА_4, для передання у відділ кадрів центрального офісу ТОВ «Комфі Трейд», що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, бульвар Слави, 6.

Разом з тим, позивач зазначає, що її заява від 22 серпня 2013 року про звільнення з роботи не була розглянута відповідачем по суті, у звязку з чим вона повторно - 17 січня 2014 року звернулась до ТОВ «Комфі Трейд» з відповідною заявою про звільнення її з роботи із вказаних раніше підстав, копію якої вона надала суду /а.с. 20/.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають нормам матеріального права.

Так, згідно наданої відповідачем копії наказу №020/08-к від 22 серпня 2013 року, встановлено, що ОСОБА_2 було звільнено в день її звернення до відповідача з відповідною заявою, а саме 22 серпня 2013 року /а.с. 87/. Питання про визнання незаконною дату у наказі про звільнення з роботи у позовній заяві позивач не ставить.

Колегією суддів дану обставину було також перевірено, шляхом огляду у судовому засіданні журналу реєстрації кадрових наказів за 2013 рік, який у відповідності до вимог діловодства прошито, пронумеровано та скріплено печаткою на 28 аркушах. Як убачається з оглянутого журналу на аркуші 19 міститься запис № 895 яким зареєстровано наказ №020/08-к від 22 серпня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 з посади марчендайзера за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Належним чином завірені копії журналу реєстрації наказів долучено до матеріалів справи.

Крім того, вчасне виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2013 року в частині стягнення середнього заробітку наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень від 28.08.2013 року та 16.10.2013 року (а.с.70,71,72) та звернення відповідача на адресу начальника Жовтневого ДВС Дніпропетровського МУЮ від 17.10.2013 року про виконання вказаного рішення суду та відповідної постанови державного виконавця.

Оскільки, позивач звернулась із заявою про звільнення безпосередньо не до відповідача, а до його структурного підрозділу, для ознайомлення з наказом про звіленення їй необхідно було звернутись до центрального офісу ТОВ «Комфі Трейд», разом з тим позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач відмовляв або чинив перешкоди їй у ознайомленні з наказом №020/08-к від 22 серпня 2013 року.

Відповідно до ч.3 ст. 47 КЗпП України, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому, разом з трудовою книжкою і копію наказу про звільнення з роботи. На відміну від трудової книжки, за невидачу якої передбачено відшкодування за весь час поргулу, за невидачу наказа про звільнення такої санкції не передбачено. У всіх інших випадках звільнення, наказ про звільнення видається на вимогу працівника.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбувалося саме з її ініціативи, за відповідачем було відсутнє зобовязання щодо видачі позивачу копії наказу про її звільнення без відповідної заяви. Разом з тим, позивачем не надано будь-якого доказу, який би підтверджував звернення до відповідача із заявою про видачу копії такого наказу.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстицій України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29 липня 1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення у такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Однак, 22 серпня 2013 року в день звільнення позивача у відповідача була відсутння можливість видати працівникові належно оформлену трудову книжку, оскільки остання знаходилася у ОСОБА_2 Остання разом із заявою про звільнення не подала трудову книжку для вчинення у ній відповідного запису.

За викладених обставин, колегія суддв не вбачає винних дії відповідача у затримці видачі позивачу належним чином оформленої трудової книжки саме в момент її звільнення.

Як встановлено було в ході розгляду справи, ОСОБА_2 лише 17 січня 2014 року рекомендованим листом з повідомленням, разом із повторною заявою про її звільнення, направила на адресу відповідача трудову книжку, для внесення в неї відповідних записів, яка отримана була ТОВ «Комфі Трейд» 24 січня 2015 року /а.с. 21/.

З наведеного вбачається, що відповідач отримав трудову книжку позивача 24 січня 2015 року, після видання наказу №020/08-к від 22 серпня 2013 року, яким ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Доводами апеляційної скарги є те, що лише 12 травня 2014 року позивач отримала рекомендованим листом трудову книжку на своє імя, а також копію наказу №018/08-к від 20 серпня 2013 року про поновлення її на роботі та копію наказу №020/08-к від 22 серпня 2013 року про звільнення її з роботи.

За викладених обставин, позивач вважає, що відповідач порушив її право на працю, у звязку із затримкою видачі трудової книжки, при цьому посилається на ст. 47 КЗпП України та п.п. 2.4., 4.1., 4.2., Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстицій України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29 липня 1993 року.

Крім того, лише 03.04.2014 року, позивач на адресу відповідача направила письмову заяву про надання згоди на поштове відправлення за її адресою трудової книжки, що і було здійснено відповідачем 06.05.2014 року.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи позивача безпідставними, оскільки, вказані вище норми регулюють відносини власника та працівника на час звільнення.

При цьому, законодавством не вругульовано строки внесення записів у трудову книжку та видачу трудової книжки, через певний проміжок часу, вже після видачі наказу про звільнення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне відхилити доводи апеляційної скарги в частині відмови позивачу у задоволенні її позовної заяви в частинні зобовязання ТОВ «Комфі Трейд» видати наказа про звільненя ОСОБА_2 з зазначенням дати звільнення 06 травня 2014 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки у розмірі 4017 гривен 87 копійок. А відповідно висновки суду у цій частині вимог такими, що відповідають нормам матеріального права.

Вирішуючи питання стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обов'язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем.

Однак, матеріали справи не містять належні докази, які підтверджували б наявність неправомірних дій відповідача, що спричинили страждання та моральне переживання позивача. А тому, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог є обґрунтованими та провомірними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, встановлено, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, а тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до вимог ст. 308 ЦПК України відсутні правові підстави для скасування рішення, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_5