Справа № 466/2408/15-ц
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:
головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.
секретар РЕПЕТА К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди,
В провадженні Шевченківського районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 стягнення коштів та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з врахуванням індексацій та компенсації, зобовязання до вчинення дій.
17.09.2015р. Шевченківським районним судом м.Львова ухвалено рішення у справі, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ФОП ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 1473,05грн. та середній заробіток в сумі 40 276,91грн., а всього 41 749грн. 96коп. В частині вимог про відшкодування моральної шкоди в позові відмовлено, вирішено питання судових витрат.
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 04.12.2015р. повернув справу до Шевченківського районного суду м.Львова для вирішення питання ухвалення додаткового рішення.
Встановлено, що 09.04.2015р. представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав в суд заяву про збільшення позовних вимог до позовної заяви від 30.03.2015р., яка долучена до справи. У цій заяві просить суд також: «зобовязати відповідача внести зміни формулювання причин звільнення і дати звільнення та в трудовій книжці ОСОБА_1 на день її вручення відповідачем позивачу».
В обґрунтування цієї позовної вимоги зазначає, що 23.04.2013р. ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про звільнення з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. При звільненні ФОП ОСОБА_2 в порушення ст.47 КЗпП України трудової книжки не повернув, незважаючи на звернення позивача. Через це позивач був позбавлений можливості зареєструватися як безробітний, працевлаштуватися. Оскільки відповідач незаконно не видав позивачу трудової книжки, крім стягнення середнього заробітку за час такої затримки, є всі підстави згідно ч.4 ст.235 КЗпП України визнати недійсним запис по звільнення, змінити дату звільнення на фактичний день звільнення.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доповнені позовні вимоги про зобовязання відповідача внести зміни формулювання причин звільнення і дати звільнення на день вручення відповідачем позивачу трудової книжки. Покликався на підстави, наведені у заяві про збільшення позовних вимог та досліджені судом при вирішенні основного позову. Просив ухвалити додаткове рішення про задоволення цих вимог.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення вказаних позовних вимог заперечив, вважаючи їх безпідставними. Просив ухвалити додаткове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо : - стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Суд вважає, що у справі слід ухвалити додаткове рішення щодо вимог ОСОБА_1 про зобовязання відповідача внести зміни формулювання причин звільнення і дати звільнення ОСОБА_1 на день вручення йому відповідачем трудової книжки.
Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України, на яку покликається позивач, як на підставу заявлених ним додатково позовних вимог, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Вказаною правовою нормою не передбачено обовязок органу, що розглядає трудовий спір, змінити дату звільнення на дату видачі трудової книжки.
Такої норми не містить і ст.47 КЗпП України, на яку також є покликання в заяві від 09.04.2015р.
Питання стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки вирішено судом 17.09.2015р.
Також встановлено, що ФОП ОСОБА_2 наказом №4/к від 22.03.2013р. звільнив ОСОБА_1 з роботи по п.4 ст.40 КЗпП України. Цей наказ не визнаний незаконним, не скасований у встановленому порядку. Відтак, підстав для зміни формулювання причин звільнення позивача з роботи немає.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимог ОСОБА_1 про зобовязання відповідача внести зміни формулювання причин звільнення і дати звільнення не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215,220 ЦПК України, ст.ст.116,117, 235,237-1 КЗпП України суд, -
Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про зобовязання змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з роботи та зобовязання змінити дату звільнення ОСОБА_1 з роботи на дату видачі йому трудової книжки відмовити.
Додаткове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Суддя ОСОБА_4