З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого судді Сидоренко І.О.
при секретарі Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 8 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. Дана позовна заява мотивована тим, що 10.01.2016 року в м. Словянську на території автовокзалу по вул. К. Маркса ОСОБА_2 керуючи автомобілем Subaru державний номер СЕ 7316 здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та позивачеві було завдано матеріальну шкоду. Відповідач порушив вимоги п.п.10.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
16.02.2016 року постановою Словянського міськрайонного суду відповідача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Просить суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 5056,77 грн. та судові витрати по справі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16.02.2016 року ОСОБА_2 був визнаний винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за те, що 10 січня 2016 року, приблизно о 13 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом SUBARU FORESTER державний номер СЕ 7316, на території автовокзалу по вул. К Маркса м. Словянська в напрямку вул. ОСОБА_3 та при зміні напрямку руху, здійснюючи маневр обїзду автобусу не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого пасажир автомобілю ЗАЗ-SENS отримав тілесні ушкодження, а автомобілі отримали механічні пошкодження, чим було заподіяно матеріальну шкоду, чим порушив п. 10.1 ПДР України.
Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Частиною 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АН 5657 ІІ, автомобіль марки ЗАЗ модель SENS номер шасі (кузова, рами) Y6DTF698KD0326885 належить позивачу ОСОБА_1
Частиною першою ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно з п. 5 вищенаведеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала.
Згідно з п. 6 вищезазначеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
В судовому засіданні з достовірністю встановлена, що майнова шкода позивачу спричинена саме протиправними діями відповідача , а тому спричинена позивачу шкода підлягає відшкодуванню.
Також, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5056,77 грн.
При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача
Крім того, відповідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 551,20 грн. сплачена при подачі позовної заяви до суду, що підтверджено відповідним платіжним дорученням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1194, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 79, 88, 212 - 215, 218, 223, 224, 232-233, 292, 294 та 296 ЦПК України, Постановою ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_5, суму відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 5056 (пять тисяч пятдесят шість) грн. 77 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4