АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5876/16 Справа № 200/9113/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 березня 2016 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому, посилаючись на норми ст. 1191 ЦК України та ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просило стягнути з відповідача, в порядку регресу, сплачене страхове відшкодування у сумі 50000 грн., а також витрати на аварійного комісара у розмірі 1040грн. та 510 грн. судового збору за подання позовної заяви / а.с.2-4 /.

Відповідач позов не визнав.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.03.2016 року МТСБУ відмовлено в його позовних вимогах в повному обсязі / а. с. 103-105 /.

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі /а.с.170-174/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що, в силу ст. 309 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Відмовляючи МТСБУ в його позовних вимогах про відшкодування шкоди в порядку регресу, на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги не підлягають задоволенню в порядку регресу, оскільки в даному випадку відшкодування може бути відбутися лише на підставі ст. 993 ЦК України, так як має місце суброгація, але такі вимоги позивачем заявлені не були.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2012 року о 08 год. 50 хв. по вул. Космічній в м. Дніпропетровську, в районі розважального комплексу «Лавина», сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Фольксваген-Поло», держномер АЕ 3379 СВ, під керуванням ОСОБА_2, та мотоцикла «Кавасакі», держномер АЕ 5506АА, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок якої транспортні засоби отримали пошкодження, а водій ОСОБА_3 - тілесні ушкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2013 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але провадження у справі закрито у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності /а. с. 5-6/.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №137/2012 від 13.08.2012 року, складеного ПП ОСОБА_4 (сертифікат субєкта оціночної діяльності № 10067/10, дійсний до 25.10.2013 року, сертифікат аварійного комісара № 7184 від 17.06.2010 року) на замовлення МТСБУ, - розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику мотоцикла «Кавасакі», держномер АЕ 5506АА, пошкодженого внаслідок ДТП, становить 76310,64 грн. / а.с.8, 40-60 /.

На день скоєння ДТП, тобто 12.06.2012 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, тобто не був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому 21.01.2013 року ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 86 884,67 грн. / а.с.7 /.

Факт не укладення ОСОБА_5 договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, на день скоєння ДТП, підтвердив суду і сам ОСОБА_2

ОСОБА_3 13.04.2012 року уклав договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія», що підтверджується відповідним Полісом № АВ/6624383, за яким сума страхового відшкодування, за шкоду заподіяну майну, складає 50000 грн. / а. с. 36 /.

Наказом МТСБУ від 12.04.2013 року, з урахуванням довідки №1 від 15.03.2013 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, вирішено сплатити потерпілому ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 50000 грн. / а. с. 9, 10 /.

МТСБУ, платіжни дорученням № 1/1-17876 від 15.04.2013 року, перерахувало 16.04.2013 року ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 50000 грн. на його банківський рахунок, що підтверджується копією цього платіжного доручення / а.с.11 /.

Цього ж дня, тобто 16.04.2013 року, на адресу ОСОБА_2 позивачем було надіслано досудову вимогу про відшкодування понесених МТСБУ витрат в сумі 51 040 грн., з яких: 50000 грн. сплачене страхове відшкодування та 1040 грн. - витрати на аварійного комісара / а. с. 24 /.

У відповідь на вказану вимогу, 07.05.2013 року позивач отримав від відповідача листа, в якому останній погодився відшкодувати МТСБУ усі витрати за умови надання йому експертного висновку та фотографій виявлених пошкоджень транспортного засобу /а.с.26/

Після отримання відповідачем звіту № 137/2012 від 13.08.2012 року автотоварознавчого дослідження з визначення вартості збитку в результаті пошкодження траспортного засобу /а.с.27/, 25.06.2013 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою, у якій просив вирішити питання щодо надання йому розстрочки (реструктуризації) виплати вказаної суми, у звязку з незадовільним фінансовим станом / а. с. 28 /.

Проте, договору між сторонами про визначення порядку сплати відповідачем грошових коштів укладене не було, тобто згоди щодо реструктуризації боргу сторони не дійшли. Відповідач не відшкодував позивачу понесені останнім витрати щодо сплати потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-IV від 01.07.2004 року (в редакції, що була чинною на день скоєння ДТП), - МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно - правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно п. п. 38.2, 38.2.1 ст. 38 зазначеного Закону - МТСБУ, після сплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Аналогічне положення містять норми ст. 1191 ЦК України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 27 постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону N 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Судом достеменно встановлено, що 16.04.2013 року МТСБУ, у відповідності з вимогами ст. ст. 35,41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 50000 грн. / а. с. 11 /, оскільки відповідач ОСОБА_2 визнаний винним в скоєнні ДТП та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а отже, в силу ст. 1191 ЦК України та п. п. 38.2, 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - МТСБУ має право на відшкодування сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачене потерпілому МТСБУ страхове відшкодування в розмірі 50000 грн.

Щодо вимог МТСБУ про стягнення з відповідача витрат на аварійного комісара в сумі 1040 грн., то в цій частині позову слід відмовити, оскільки понесення таких витрат відноситься до предмету доказування у справі, а всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України позивачем не надано жодних доказів на підтвердження понесення ним цих витрат (відповідних квитанції, платіжних доручень тощо).

Таким чином, рішення суду першої інстанції від 17.03.2016 року підлягає скасуванню, на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі між сторонами, колегія суддів, в силу ст. 88 ЦПК України та ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачені останнім судові витрати по справі - судовий збір у сумі 510,40 грн. / а. с. 1 /.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України, в порядку регресу, сплачені страхове відшкодування у сумі 50000 грн. (пятдесят тисяч гривень) та судовий збір у сумі 510,40 грн. (пятсот десять гривень сорок копійок), а всього 50510,40 грн. (пятдесят тисяч пятсот десять гривень сорок копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: