Справа № 161/5386/13-ц Провадження № 22-ц/773/1489/16 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т.М.
Категорія: 25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В. ,

суддів - Русинчука М.М., Овсієнка А.А.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

з представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

26 березня 2013 року ПАТ«Страхова компанія «Інгосстрах» звернулася в суд з даним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2010 року в м. Луцьку по вул. Шевченка-Набережна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілем «BMW 730» д.р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 було пошкоджено застрахований у ПрАТ «СК «Інгосстрах» автомобіль НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3. Відповідно до постанови Луцького міськрайонного суду, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля «BMW 730» д.р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, отримав механічні пошкодження. У зв'язку з пошкодженням автомобіля страхувальника, згідно з умовами укладеного договору, було виплачено страхове відшкодування в розмірі 22723,03 гривні. Крім того, ПрАТ «СК «Інгосстрах» понесені витрати на проведення оцінки шкоди заподіяної автомобілю страхувальника в сумі 550 гривень. Просила стягнути з ОСОБА_2 витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 23273 гривні 03 копійки, а також судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2013 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» матеріальну шкоду в розмірі 22723 гривні 03 копійки та витрати по оплаті послуг експерта в сумі 550 гривень, а всього 23273 гривні 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» судові витрати по справі, а саме 232 (двісті тридцять дві) гривні 03 копійки судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення - відповідній зміні з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2010 року о 13.00год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем «BMW 730» д.р.н. НОМЕР_3, по вул. Набережній в м. Луцьку, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, чим порушив пункт 13.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Крім того, ОСОБА_2 керував вказаним автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив пункт 2.9(а) Правил дорожнього руху України.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 13 травня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 130 ч.1 КУпАП, що мало місце 25 квітня 2010 року в м. Луцьку по вул. Шевченка-Набережна. Даний факт стверджується дослідженою в судовому засіданні адміністративною справою № 3-3161/2010.

Згідно договору страхування наземного транспорту № VOC0AN02009024 від 26 березня 2010 року, укладеного між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_3, було застраховано автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 4).

Відповідно до висновку № 111 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «DAEWOO Nexia», д.р.н АС 5640 АО, складеного 07 червня 2010 року Українським Центром Післяаварійного Захисту «Авто Експерт-Сервіс Волинь», матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 23005 гривень 73 копійки (а.с. 16-18). Відповідно до платіжного доручення № 6621 від 07 червня 2010 року вартість складання вищезазначеного висновку становить 550 гривень (а.с. 25).

Судом також встановлено, що стверджується відповідними доказами, зокрема, страховим актом № И-4834 від 14 липня 2010 року, платіжним дорученням № 8166 від 16 липня 2010 року, ПрАТ «СК «Інгосстрах» здійснила виплату страхового відшкодування власнику автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_3 в розмірі 22723,03 гривні.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 3 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до пунктів 4, 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», на підставі яких заявлені позовні вимоги позивачем, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановивши, що між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, страховик здійснив ОСОБА_3 страхову виплату, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» має право на стягнення суми страхового відшкодування з відповідача ОСОБА_2, як володільця джерела підвищеної небезпеки, винного у вчиненні ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки експертного автотоварознавчого дослідження № 111 автомобіля НОМЕР_1 від 07 червня 2010 року не відповідають дійсній сумі збитків в результаті пошкодження автомобіля не заслуговують на увагу, оскільки в даному випадку до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування, а тому перевірці судом підлягає чи визначався розмір страхового відшкодування за правилами, встановленими у договорі страхування і лише у випадку, якщо розрахунок здійснювався за іншими правилами, ніж встановлено в договорі страхування, то при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню заподіювачем шкоди, до суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата не передбачена договором. Розмір страхового відшкодування, виплаченого ОСОБА_3, визначений відповідно до п.п. 6, 7 укладеного договору страхування наземного транспорту від 26 березня 2010 року.

Крім того, безпідставними є покликання відповідача в апеляційній скарзі про неможливість заперечувати висновки експертного автотоварознавчого дослідження шляхом заявлення клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, в зв'язку з ухваленням судом заочного рішення в даній, оскільки відповідач відповідно до вимог цивільно-процесуального закону не позбавлений був можливості заявити таке клопотання в апеляційній скарзі, а також в судовому засіданні апеляційного суду Волинської області, про яке він був повідомлений належним чином, проте в судове засідання не з'явився.

Однак, задовольняючи позовні вимоги на підставі ст. 993 ЦК України, яка регулює перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки(суброгація) суд помилково додатково послався ще і на ст. 1191 ЦК України, яка регулює право зворотної вимоги(регресу) до винної особи.

У позовній заяві ПАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» просила суд стягнути з відповідача 23273,03 грн. на відшкодування здійсненої страхової виплати ОСОБА_3, посилаючись на положення ст.ст. 993, 1187, 1188 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Посилання суду на ст. 1191 ЦК України, не впливає на правильність вирішення вказаного спору, однак, підлягає виключенню з мотивувальної частини, як неналежне.

Разом з тим стягуючи з відповідача витрати по оплаті послуг експерта в сумі 550 грн., суд першої інстанції не звернув уваги, що у порядку суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості експертизи, у зв'язку з тим, що вказані витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, відповідальної за спричинену шкоду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального права в частині визначення судом розміру страхового відшкодування підлягає відповідній зміні, а саме: з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 22723,03 грн. у відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 23 травня 2013 року в даній справі в частині визначення розміру відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» 22723(двадцять дві тисячі сімсот двадцять три) гривні 03 копійки у відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на частину 1 статті 1191 ЦК України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді