Справа № 209/5149/15-ц
Провадження № 2/209/293/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - адміністрація Дніпровського району м. Дніпродзержинська, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3 на період з 15 лютого 2016 року до 15 травня 2016 року до держави Ізраїль (м. Аріель); дозволити їй без згоди відповідача оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України на період з 15 лютого 2016 року до 15 травня 2015 року до держави Ізраїль м Аріель.

На обґрунтування позову зазначила, що з 18 серпня 2012 року по 20 грудня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Від шлюбу вони мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу дочка постійно проживає разом із нею, знаходиться на її вихованні та утриманні. В зв'язку з тим, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки та на її, позивачки, утримання до досягнення дитиною трирічного віку, не надавав, аліменти на утримання дитини та дружини були стягнуті з відповідача в судовому порядку. Вона самостійно виховує дочку, турбується про фізичний та духовний розвиток дитини. Відповідач взагалі не цікавиться життям дочки, не приходить до дитячого закладу, який відвідує дитина, його не турбує здоров'я дочки. Вона не чинила відповідачу перешкоди у спілкуванні з дочкою. Вона має намір з період з 15 лютого 2016 року по 15 травня 2016 року тимчасово виїжджати за межі України до держави Ізраїль (м. Аріель) для відпочинку та оздоровлення дитини. Вона повторно зареєструвала шлюб із громадянином Ізраїлю і бажає познайомити дочку з родиною свого чоловіка, яка проживає в Ізраїлі. Не зважаючи на всі переваги тимчасового виїзду дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення, відповідач не надає згоди на такий виїзд, не обґрунтовуючи об'єктивні причини такої відмови. Вважає, що відповідач зловживає своїми правами батька дитини і діє всупереч інтересам дитини.

Представник третьої особи - Адміністрації Дніпровського району Стасенко М.С. в судове засідання не з'явилася, письмово просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує, заперечень не має.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлений позов, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просить позов задовольнити. Також пояснила суду, що 20 листопада 2015 року вона зареєструвала шлюб із громадянином Ізраїлю ОСОБА_7, який 20 років тому виїхав з Білорусії до Ізраїлю, де постійно проживає. Вона має намір поїхати з дитиною до Ізраїлю, щоб познайомити дочку з родиною чоловіка, оздоровити дитину. Але відповідач не дає згоди на виїзд дитини за межі України, не пояснюючі причини своєї поведінки. Вона навчається на 5-му курсі Дніпродзержинського хіміко-технологічного університету, в травні буде захищати диплом, тобто вона не збирається залишатися з дитиною в Ізраїлі на постійне місце проживання. В Ізраїлі ОСОБА_7 працює автомеханіком, проживає в м. Аріель, де винаймає котедж, в якому мешкає разом із своєю мамою, сестрою, семирічним племінником. Вона, позивачка, була в Ізраїлі, в родині чоловіка панує хороша атмосфера.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позов ОСОБА_1, просить його задовольнити. Також пояснила, що відповідач зловживає своїми батьківськими правами, необґрунтовано відмовляючи у наданні дозволу для виїзду своєї дочки за межі України для оздоровлення та відпочинку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Пояснив суду, що він надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дочки, купує для неї одяг. Він відмовлявся надати позивачу дозвіл на тимчасовий виїзд дочки ОСОБА_4 за межі України, так як місто Аріель знаходиться за 100 км від Сектору Газу. Крім цього, йому нічого не відомо про нового чоловіка позивачки, про його родину, спосіб життя, тому він не бажає, щоб дитина виїжджала до Ізраїлю. Не заперечує, що позивачка є хорошою та відповідальною матірью.

Вислухавши сторони, представника позивача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що з 18 серпня 2012 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 грудня 2014 року (а.с. 12).

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 11).

Після розірвання шлюбу малолітня дочка ОСОБА_4 постійно проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою ТОВ «Інфо-Ком» від 03 серпня 2015 року (а.с. 20). Відповідач в судовому порядку зобов'язаний до сплати аліментів на користь позивача на утримання дитини та позивачки, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується копіями виконавчих листів (а.с.9,10).

Позивачка стверджує, що вона самостійно виховує дитину, піклується про її фізичний та духовний розвиток, а відповідач ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, не цікавиться станом здоров'ям дитини, і це підтверджується інформацією Служби у справах дітей (а.с. 7), довідкою КЗ ДМР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» (а.с. 8).

20 листопада 2015 року позивачка зареєструвала шлюб із громадянином Ізраїлю ОСОБА_7, змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.15).

В теперішній час позивачка з метою відпочинку та оздоровлення дитини має намір тимчасово строком на три місяці з 15 лютого 2016 року по 15 травня 2016 року виїхати разом із малолітньою дочкою ОСОБА_4 до держави Ізраїль (м. Аріель), де проживає її чоловік ОСОБА_7, для чого малолітній ОСОБА_4 необхідно перетинати кордон держави Україна.

Оформлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон можливо лише на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків дитини, тобто позивачки та відповідача.

Але відповідач ОСОБА_3 відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд малолітньої дочки ОСОБА_4 з її матір'ю ОСОБА_1 до держави Ізраїль (місто Аріель).

Суд вважає, що відповідач використовує свої батьківські права відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, всупереч інтересам дитини, оскільки ОСОБА_3 не зазначив і не надав суду жодного доказу на підтвердження обґрунтованості своєї відмови надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення.

В зв'язку з відмовою батька дитини надати дозвіл на тимчасовий виїзд його малолітній дочці ОСОБА_4 за межі України для відпочинку та оздоровлення, порушуються права дитини, які підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до статей 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами є, крім інших, паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» оформлення проїзного документу дитини, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що є законні підстави для надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України та дозволу на оформлення проїзних документів дитини за межі України без згоди батька дитини.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 має бути стягнуто на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений судовий збір..

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - адміністрація Дніпровського району м. Дніпродзержинська, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з її матір'ю ОСОБА_1 за межі України до держави Ізраїль (м. Аріель) без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_3, на період з 15.02.2016 року по 15.05.2016 року.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, оформлювати документи для тимчасового виїзду ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до держави Ізраїль, м. Аріель, на період з 15.02.2016 року до 15.05.2016 року, без згоди батька дитини - ОСОБА_3,

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Байбара Г.А.