Справа № 297/3099/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Фазикош Г. В.

суддів - Бисаги Т. Ю., Куцина М. М.

з участю секретаря - Шукаль О. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" на рішення Берегівського районного суду від 16 березня 2016 року по справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору № 240960-CRED від 25.07.2008 року в розмірі 4419, 29 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 93 998, 22 грн. (а.с.2-3).

Рішенням Берегівського районного суду від 16 березня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності (а.с.53-54).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вказує на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку апелянта у даній справі строк позовної давності був перерваний ухваленням рішення Берегівського районного суду від 13 вересня 2010 року, постановленого між цими ж сторонами про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, та трьома платежами, які мали місце у 2015 році. Цих обставин суд не врахував, що призвело до ухвалення незаконного рішення (а.с.58-61).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції представниця позивача скаргу підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача скаргу не визнав та просив відхилити, вказуючи на те, що заборгованість була стягнута з відповідача рішенням суду у 2010 році. Це рішення виконувалося у примусовому порядку. Будь-які платежі відповідач після цієї дати банку особисто не здійснював, тому строк позовної давності не переривався.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали даної судової справи та матеріали справи № 2-934/10, розглянутої Берегівським районним судом 13 вересня 2010 року, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що 25 липня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 240960-CRED на суму 3000 доларів США під 25 % річних строком до 20 січня 2010 року на споживчі потреби.

Оскільки своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними грошима відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконувала, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Берегівського районного суду від 13 вересня 2010 року у справі № 2-934/10 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 стягнуто з останньої на користь банку 17 747, 79 грн. заборгованості по кредитному договорі № 240960-CRED від 25.07.2008 року. Це рішення було залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 січня 2011 року, набрало законної сили. З розрахунків заборгованості, стягнутої судом у цій справі слідує, що сума заборгованості у розмірі 17 747, 79 грн. виведена станом на 09.07.2010 року з врахуванням курсу НБУ та включає:

-1864, 29 доларів США заборгованість за тілом кредиту;

-243, 60 доларів США заборгованість по простроченим відсоткам;

-250, 00 грн. фіксований штраф;

-833, 23 грн. штраф по договору (5% від суми заборгованості).

(Справа № 2-934/10, а. с. 3-4, 30-31).

Апеляційним судом також встановлено, що на виконання цього рішення було видано виконавчий лист, який було звернуто до примусового виконання. В рамках виконавчого провадження стягувану було перераховано виконавчою службою кілька сум, у тому числі у 2015 році (а.с.80-148). Однак, ці платежі не переривають строк позовної давності в сенсі ч. 1 ст. 264 ЦК України, оскільки вони не були вчинені особою-боржником.

У грудні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду новий позов до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором № 240960-CRED від 25.07.2008 року. З розрахунку заборгованості, заявленого у позові слідує, що позивач його виводить за загальною методикою, у тому числі заборгованість по відсоткам, штраф (фіксована та процентна складова). Із загальної суми позивач пропонує відняти суму, стягнуту попереднім рішенням суду, та просить стягнути 4412, 29 доларів США, що за курсом НБУ від 08.10.2015 року складає 93 998, 22 грн. (а.с.2-3). Відмовляючи у стягненні цієї суми, суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено з пропуском строку позовної давності. Колегія вважає, що у даному випадку цей висновок є правильним.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14).

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В п. 5.7 укладеного між сторонами кредитного договору № 240960-CRED від 25.07.2008 року передбачено збільшення строку позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів, неустойки (штрафу та пені) до п'яти років.

Судами встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов'язань щодо погашення як щомісячних платежів, так і боргу в цілому до 20 січня 2010 року, строку закінчення кредитного договору. Заочним рішенням Берегівського районного суду від 13 вересня 2010 року заборгованість за кредитним договором, розрахована станом на 9 липня 2010 року була стягнута. З новим позовом про стягнення заборгованості банк звернувся до суду лише 18 грудня 2015 року, тобто з пропуском встановленого у договорі п'ятирічного строку позовної давності. Представник відповідачки подав суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с.51), що є підставою для відмови в позові.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дав їм належну оцінку, а тому рішення є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 16 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді