ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/794/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р. смт Петриківка

17 листопада 2016 року Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участю секретаря судового засідання Дудка В.В., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

22.08.2016 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивач вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 23.07.2005 року по 21.10.2013 року. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання дитини та, з моменту розірвання шлюбу між ними, матеріально, ОСОБА_3 не допомагає, участі у її вихованні не приймає та, взагалі, не виконує жодних із тих обовязків, які покладено на нього законом, як на батька дитини.

На основі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача, на її користь, аліменти, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, починаючи з дня предявлення позову до суду й до досягнення повноліття дитиною.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснила, що не в змозі самостійно утримувати їхню з відповідачем дитину, адже на утримання доньки щомісячно витрачає близько 2 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позовних вимог не визнали, обґрунтувавши свою незгоду письмовими запереченнями відповідно до яких, позивач, погоджуючись з наведеними у позовній заяві вимогами чинного законодавства та Конвенції про права дитини щодо обов'язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, не може погодитись з викладеними у позовній заяві твердженнями Позивача щодо неучасті Відповідача в утриманні та вихованні їх спільної доньки ОСОБА_3, оскільки такі твердження Позивача не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Більше того, Позивач не утруднює себе обґрунтуванням своїх доводів жодними доказами всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і невідомо з яких причин намагається ввести суд в оману надаючи завідомо неправдиві відомості.

По-перше, на неправдивість тверджень Позивача вказують суперечності, які містяться у самій позовній заяві. Зокрема, в абз. 5 позовної заяви, Позивач зазначає, що "...Відповідач останнім часом не бере участі у вихованні та утриманні нашої спільної дитини". І відразу ж у наступному абз. 6 вказує, що "...Всупереч вимогам закону, Відповідач, який проживає окремо від неповнолітньої дитини, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо її утримання, оскільки з моменту припинення шлюбу між нами, матеріально своїй дитині не допомагає, участі у її вихованні не приймає та не виконує жодних із тих обов'язків, які покладені на нього законом як батька дитини."

Враховуючи, що шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 08.10.2013 року по справі

№ 525/1177/13-ц, тобто більше ніж три роки тому, зі змісту позовної заяви незрозуміло чи ухиляється Відповідач від виконання своїх обов'язків протягом більше ніж трьох років, чи все ж таки останнім часом, а до останнього часу виконував такі обов'язки, оскільки якщо період часу вимірюється роками, такий період важко назвати останнім часом.

Вбачається, що такі суперечності можна пояснити тим, що викладені у позовній заяві твердження не мають нічого спільного з фактичними обставинами, які насправді полягають у наступному.

Згідно виписки від 14.11.2016 року, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», лише на картку/рахунок № 241444 рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_3, у 2016 рік Відповідачем було перераховано 6 800 гривень.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Абзацом 3 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" від

25.12.2015 року № 928-УІП (з наступними змінами та доповненнями) у 2016 році

встановлений наступний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років:

з 01.01.2016 року - 1455 гривень, тобто 30% складатиме - 436,5 грн. х 4 місяці - 1 746 грн.;

з 01.05.2016 року - 1531 гривня, тобто 30% складатиме 459,3 грн. х 7 місяців - 3 215,1

грн.;

з 01.12.2016 року - 1689 гривень, тобто 30% складатиме 506,7 грн. х 1 місяць - 506,7 грн.

Таким чином починаючи з 01.01.2016 року до моменту відкриття провадження у справі (24.10.2016 року) сума мінімального розміру аліментів (30%) має складати 4 501 грн. (1 746 грн. за період з 01.01.2016 по 30.04.2016 року + 2 755,8 грн. за період з

01.05.2016 року до моменту відкриття провадження у справі) в той час, як Відповідачем за

цей період сплачено 6 800 грн., що перевищує суму мінімального розміру аліментів на

2 299 грн. та складає 45 % від мінімального прожиткового мінімуму на дитину

відповідного віку.

Всього ж згідно виписки від 14.11.2016 року, за період з 01.01.2015 року по 14.11.2016 року на вищезазначений картковий рахунок надійшло 13 178, 89 грн., що підтверджує той факт, що кошти перераховувалися і у 2015 році. Крім того, станом на 14.11.2016 року на рахунку знаходиться 3 253, 22 грн.

При чому йдеться виключно про перераховані на картковий рахунок грошові кошти. Якщо врахувати інші витрати, зокрема: перебування ОСОБА_3 на канікулах у батьків Відповідача, покупка речей (4 061 грн.), консультації у лікаря (640 грн.), путівка на відпочинок до літнього табору «Авторської школи Бойко» з 19.06.2016 року по 02.07.2016 року ,(7 000 грн.) то добровільно сплачені витрати на утримання ОСОБА_3 складають ще більшу суму і перевищують розмір прожиткового мінімуму на дитину за 2016 рік, який, згідно чинному законодавству, мають забезпечувати обоє з батьків, а не лише платник аліментів.

Крім того, путівка на відпочинок до літнього табору придбавалась і у 2015 році на період з 15.07.2015 року по 06.08.2015 року (5 000 грн.), а також за рахунок Відповідача було виготовлено закордонний паспорт для ОСОБА_3, путівка до мовного табору у 2015 році.

Звичайно, що були й інші витрати, а вище наведено лише ті, які Відповідач може документально підтвердити.

Крім того, Позивачем та Відповідачем розглядається можливість переведення доньки до навчального закладу у м. Харкові для посилення навчальної підготовки з метою подальшого вступу до вищого навчального закладу. Наявність такої домовленості та навіть здійснення конкретних дій підтверджуються довідками Харківського приватного ліцею «Професіонал» та Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Гімназія Очаг», де зазначено, що ОСОБА_3 проходила співбесіду з метою можливого вступу до цих навчальних закладів. Звичайно, що в такому випадку донька буде проживати в батька і знаходитись на його повному утриманні, а тому відпадуть підстави для стягнення аліментів, оскільки за змістом ст. 181 СК України, аліменти сплачує особа, яка проживає окремо від дитини.

Причому саме Відповідач, а не Позивач оплачує дитині відпочинок у літньому таборі, займається пошуком школи та разом з дитиною приймає участь у співбесідах, що спростовує твердження Позивача щодо небажання Відповідача піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Навпаки, такі дії свідчать як раз про виконання Відповідачем обов'язку, закріпленого ч. З ст. 150 СК України щодо забезпечення батьками здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та її підготовки до самостійного життя.

Також не відповідає дійсності твердження Позивача, що Відповідач не має непрацездатних батьків.

В абз. 17 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" міститься визначення непрацездатних громадян, зокрема це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Факт досягнення матір'ю Відповідача, ОСОБА_5, пенсійного віку підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 22.04.2009 року, а отже вона підпадає під визначення непрацездатної особи та має такий статус більше ніж сім років.

Таким чином, Відповідач має непрацездатну матір та допомагає батькам згідно обов'язку, встановленому ч. 1 ст. 202 СК України. Зрозуміло, що спеціально Відповідач не збирав докази такої допомоги, а тому суду надаються лише ті що є в наявності, зокрема докази оплати рахунків за користування мережею Інтернет. Проте, у будь-якому випадку, п. З ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що наявність у платника аліментів непрацездатних батьків є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Також необхідно зазначити, що Відповідач не є найманим працівником, а зареєстрований та працює як фізична особа - підприємець, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.07.2015 року і не отримує фіксовану щомісячну заробітну плату згідно штатного розпису.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється "суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, у зв'язку з чим дохід Відповідача має непостійний та мінливий характер, а тому в деякі місяці суми відрахувань у частці від доходу можуть перевищувати необхідні та розумні потреби дитини відповідного віку, а в інші місяці можуть не забезпечувати навіть мінімальний розмір аліментів, встановлений законом.

Частиною першою ст. 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тобто, як випливає з вищенаведеної норми закону, Відповідач має право просити суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки будучи фізичною особою-підприємцем має нестабільний та нерегулярний дохід і визначення розміру аліментів у частці від доходу призведе до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримуватиме дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини, тому що в різні періоди дитина отримає різні суми або взагалі нічого.

Стягнення ж аліментів у твердій грошовій сумі дозволить забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини, оскільки отримавши у певному місяці більш значний дохід, Відповідач матиме можливість розподілити його на ті місяці коли дохід буде меншим або взагалі відсутнім.

З огляду на те, що за правилом ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, вбачається, що розмір аліментів не повинен перевищувати розумні потреби дітей для забезпечення нормальної їх життєдіяльності з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та не суперечити чинному законодавству, інтересам Позивача, Відповідача та їх дитини, оскільки аліменти не є джерелом збагачення їх одержувача або забезпечення за їх рахунок іншої малолітньої дитини Позивача, а є коштами призначеними виключно на утримання спільної дитини Позивача та Відповідача, ОСОБА_3.

Відповідач готовий сплачувати аліменти у сумі 1 000 гривень щомісяця, що складає 66 % розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. І якщо Позивач насправді виконує свій обов'язок щодо утримання дитини належним чином, як зазначено у позовній заяві і забезпечить витрати на утримання ОСОБА_3 у такому самому розмірі, оскільки відповідно до ст.ст. 141, 181 СК України батьки разом зобов'язані утримувати дитину та забезпечувати належний рівень життя, маючи при цьому рівні права та обов'язки щодо дитини, то загальний рівень утримання буде перевищувати розмір прожиткового мінімуму та складатиме 2 000 грн. тобто 132 % прожиткового мінімуму.

Крім того, за наявності можливості, Відповідач готовий допомагати і в інший спосіб, зокрема оплачувати відпочинок, утримувати дитину у випадку вступу до навчального закладу у м. Харкові тощо, як він робив це і до звернення Позивача з позовною заявою про стягнення аліментів, що підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи.

Дослідивши надані суду письмові докази, при розгляді справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню.

Судом були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

Згідно свідоцтва про шлюб, серії І-КИ № 014804, Відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського РУЮ Дніпропетровської області, 23.07.2005 року, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про що зроблено відповідний актовий запис № 30 (а.с. 8).

ОСОБА_3 народилась 12 березня 2006 року, про що є свідоцтво про народження серії 1-КЕ № 021495, із відповідним записом за № 6, де батьками дитини записано: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області, від 08.10.2013року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 21.10.2013 року (а.с. 6).

У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено: якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач з початку 2015 року в добровільному порядку перераховував грошові кошти на банківську картку на імя своєї доньки ОСОБА_3 в загальному розмірі 13 178, 89 грн., що підтверджується випискою від 14.11.2016 року, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» на картку/рахунок № 241444, відкритий на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 40-42).

Крім того, відповідач у вказаний період здійснював додаткові витрати на утримання дочки: купівля речей, консультації у лікаря, путівка на відпочинок до літнього табору «Авторської школи Бойко» з 19.06.2016 року по 02.07.2016 року, путівка на відпочинок до літнього табору на період з 15.07.2015 року по 06.08.2015 року, що підтверджується наданими відповідачем доказами: видаткові накладні, чеки, акти виконаних робіт, довідки (а.с. 44-54).

Також, відповідач вчиняв дії щодо забезпечення своїй дитині здобуття належного рівня повної загальної середньої освіти та її підготовки до самостійного життя, про що свідчить довідки Харківського приватного ліцею «Професіонал» та Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Гімназія Очаг». (а.с. 52, 53).

Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання дитини та, з моменту розірвання шлюбу між ними, матеріально, ОСОБА_3 не допомагає, участі у її вихованні не приймає та, взагалі, не виконує жодних із тих обовязків, які покладено на нього законом, як на батька дитини, повністю спростовані поясненнями відповідача та вищезазначеними доказами.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що відповідач є приватним підприємцем, що підтверджується, наданою ним копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 02.07.2015 року (а.с. 59-61).

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється "суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У зв'язку з зазначеним, суд погоджується з доводами відповідача, що дохід від зайняття підприємництвом має непостійний та мінливий характер, а тому вважає за необхідне стягнення по аліментам здійснювати в твердій грошовій сумі. При цьому позивачем не було надано суду доказів, про те, що відповідач отримує фіксовану щомісячну заробітну плату, що могло б свідчити про постійний та стабільний його дохід.

Також, при визначенні розміру аліментів, суд, окрім іншого, враховує наявність у відповідача непрацездатної матері ОСОБА_5 (а.с. 55).

На основі викладеного, зважаючи на встановлений в судовому засіданні щомісячний розмір грошового забезпечення, необхідний для життя та розвитку дитини, який був визначений позивачем у розмірі 2000 грн., а також всі перелічені вище встановлені обставини, приймаючи до уваги те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд вважає за доцільне позов задовольнити частково та стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у сумі 1 000 грн., щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. необхідно покласти на відповідача ОСОБА_2

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 180-183, 184, 191 СК України, ст. ст. 10, 11, 88, 212, 215, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі у загальному розмірі 1000 (одна тисяча) грн.. 00 коп. щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити до негайного виконання рішення в частині суми місячного платежу.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А.Караул