У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу, витрат на проведення ремонту; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за попереднім договором купівлі-продажу, відшкодування збитків, покладення обов'язку звільнення та повернення нежилого приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 28 листопада 2011 року уклала з ОСОБА_4 в нотаріальній формі попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач зобов'язався побудувати та продати їй відокремлене нежитлове приміщення, загальною площею 30 кв. м, для розміщення дитячого кафе у складі дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом укладення до 28 листопада 2014 року договору купівлі-продажу нерухомого майна.

На виконання їх домовленостей позивач передав відповідачу авансовий платіж в сумі 161 400 грн, сума якого відповідала повній обумовленій ними ціні майбутнього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Умовами попереднього договору сторони передбачили наслідки для кожної сторони щодо його невиконання.

Оскільки умови договору ОСОБА_4 не виконані, ОСОБА_3 просила стягнути з неї суму сплаченого авансу 161 400 грн, 60 464 грн 99 коп. втрат від інфляції та 3 % річних в сумі 14 526 грн за прострочення грошового зобов'язання за період з 2013 року по червень 2015 року, а також 58 925 грн 50 коп. витрат, понесених нею на ремонт цього ж приміщення та придбання устаткування для роботи.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що невиконання умов договору відбулося не з її вини. ОСОБА_4 виконала зобов'язання щодо зведення та розміщення об'єкту, яким ОСОБА_3 користується з грудня 2011 року для здійснення підприємницької діяльності. На час укладання попереднього договору ОСОБА_3 знала про те, що у неї була дозвільна документація на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1.

Спірне нежитлове приміщення не підлягає реєстрації як капітальна споруда з оформленням та видачею свідоцтва про право власності, оскільки не є об'єктом капітального будівництва. Тому відсутність реєстрації права власності на цю споруду не може вважатися наслідком її бездіяльності, про що вона неодноразово повідомляла ОСОБА_3 Таким чином, просила задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аванс за попереднім договором купівлі-продажу майна у розмірі 161 400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на проведення ремонту у розмірі 34 669 грн 15 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити займане спірне нежитлове приміщення, розташоване в районі житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 30 кв. м для розміщення дитячого кафе та повернути його ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти заявлених сторонами вимог - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 34 669 грн 15 коп. витрат на ремонт нежитлового приміщення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову в цій частині. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що укладаючи попередній договір, приймаючи від іншої сторони грошові кошти, ОСОБА_4, у тому числі, взяла на себе відповідні зобов'язання зазначені у цьому договорі, які не виконала внаслідок своєї бездіяльності, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 161 400 грн авансу. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат від неповернутої суми авансу з підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надала доказів на підтвердження того, що до дня пред'явлення позову вона висувала у будь-якій формі вимоги до ОСОБА_4 про повернення авансу, тому відсутні підстави вважати, що десятиденний строк, передбачений п. 12.2 попередньої угоди для повернення авансу, порушений. Задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 займає спірне приміщення незаконно, без будь-якої правової підстави.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення безпідставно отриманих коштів за ремонт спірного приміщення, виходив із того, що застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, є помилковим, оскільки спірні відносини є договірними. У решті рішення залишено без змін.

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 28 квітня 2011 року № 205 надано дозвіл на розміщення стаціонарної малої архітектурної форми - дитячого комплексу в районі житлового будинку АДРЕСА_1 строком на 5 років та затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого укладення договору особистого строкового сервітуту.

5 серпня 2011 року їй же Южноукраїнською міською радою Миколаївської області передана у платне строкове користування земельна ділянка строком на 5 років загальною площею 0,0161 га, з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Вказана земельна ділянка передана фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 на підставі договору про встановлення особистого строкового сервітуту з Южноукраїнською міською радою Миколаївської області від 5 серпня 2011 року з можливістю продовження його строку дії.

Відповідно до затвердженої технічної документації до складу дитячого комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, входить три приміщення малої архітектурної форми по 30 кв. м кожне. Зокрема, торгівельний павільйон промислових товарів, перукарня, павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також санвузол (окремо для персоналу та відвідувачів - 13,4 кв.м). Згідно із планом розміщення архітектурних форм спірним є приміщення малої архітектурної форми павільйон «ІНФОРМАЦІЯ_2», площею 30 кв. м, яке ОСОБА_4 зобов'язалася протягом трьох років побудувати капітально, у вигляді відокремленого нежитлового приміщення, оформити право власності на нього та після цього продати його ОСОБА_3

28 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в нотаріальній формі укладено попередній договір, за умовами якого вони зобов'язалися до 28 листопада 2014 року укласти договір купівлі-продажу відокремленого нежилого приміщення, загальною площею 30 кв. м, яке ОСОБА_4 зобов'язалася протягом трьох років побудувати для розміщення дитячого кафе у складі дитячого комплексу на підставі рішення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 28 квітня 2011 року № 205 в районі житлового будинку АДРЕСА_1.

За цим договором ОСОБА_4, як майбутній продавець, також зобов'язалася після закінчення будівництва оформити у встановленому законом порядку право власності на відокремлений об'єкт нерухомого майна, отримати свідоцтво на право власності та зареєструвати його як нерухоме майно, а також продати його ОСОБА_3 за обумовлену ними суму 161 400 грн. (пункти 2-3 договору).

ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 авансовий платіж в сумі 161 400 грн, сума якого відповідала повній обумовленій ними ціні майбутнього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (пункт 4.1 договору).

Зазначеним попереднім договором сторони також узгодили, що у разі, якщо договір купівлі - продажу не буде укладений з причини офіційної відмови державних органів у оформленні права власності на майбутній об'єкт купівлі - продажу, ОСОБА_4 зобов'язана повернути ОСОБА_3 суму сплаченого розрахунку за майбутнім договором за виключенням із неї плати за фактичне користування приміщенням із розрахунку 1 тис. грн за один місяць, не пізніше 10 календарних днів з дня вимоги, заявленої у будь-якій формі (пункт 12.1 договору).

У тому разі, якщо договір купівлі - продажу не буде укладений в результаті не оформлення права власності на об'єкт майбутньої купівлі - продажу внаслідок бездіяльності ОСОБА_4 або у разі її відмови від укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_4 зобов'язана повернути ОСОБА_3 повністю сплачену їй суму 161 400 грн не пізніше 10 календарних днів з дня вимоги, заявленої у будь-якій формі (пункт 12.2 договору.)

У разі необґрунтованої відмови ОСОБА_3 від укладення основного договору, сплачена нею сума за майбутнім договором купівлі-продажу їй не повертається (пункт 12.3 договору).

Отже, суди дійшли висновку про те, що зі змісту попереднього договору вбачається, що об'єктом майбутнього договору купівлі - продажу має бути побудоване нежитлове приміщення кафе за вказаною адресою, а не стаціонарне приміщення малої архітектурної форми.

11 квітня 2012 року ОСОБА_4 подала заяву - декларацію про розміщення малої архітектурної форми за вказаною адресою, її заява зареєстрована у відділі архітектури та містобудування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області 12 квітня 2012 року № 07-12, тому суди дійшли висновку про те, що спірне приміщення зареєстроване у складі всього комплексу «ІНФОРМАЦІЯ_1» як мала архітектурна форма.

Надалі ОСОБА_4 спонукала ОСОБА_3 до укладення договору оренди нежитлового приміщення, який не був укладений.

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 11 серпня 2015 року, зміненого в частині рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про спонукання до укладення договорів і зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, правильним є висновок судів про те, що приймаючи від ОСОБА_3 грошові кошти, ОСОБА_4, у тому числі, взяла на себе відповідні зобов'язання виконати належним чином умови, зазначені у цьому договорі, що здійснено нею не було, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 161 400 грн авансу.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Оскільки спірні відносини є договірними, тому застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України, є помилковим, а тому висновок суду апеляційної інстанції про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення витрат на ремонт нежитлового приміщення, є правильним. ОСОБА_4 не надавала дозволу ОСОБА_3 на зайняття та здійснення ремонту приміщення малої архітектурної форми, такі докази в матеріалах справи відсутні, як і акт передачі цього майна у користування ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 лютого 2016 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик