АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Владичана А. І., Одинака О. О.,

секретар Окармус О. М.

з участю державного виконавця Сидорчук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 щодо розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2016 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Сидорчук М. І. щодо розрахунку суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначав, що відповідно до виконавчого листа № 2-2389, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 14 листопада 2012 року, що перебуває на виконанні у Чернівецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, він сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 600 грн, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

На його звернення він отримав складений державним виконавцем Сидорчук М.І. розрахунок заборгованості за аліментами за період з 09 жовтня 2012 року по 19 травня 2016 року у розмірі 33650 грн.

У подальшому йому надіслано уточнений розрахунок за вихідним номером 6049/34/2016 від 6 червня 2016 року, який він отримав поштою 28 червня 2016 року.

Посилаючись на неправильність та незаконність розрахунку, неврахування всіх здійснених ним платежів, наявність фактичної заборгованості у розмірі 1755 грн 33 коп., заявник просив визнати неправомірним та скасувати вказаний розрахунок заборгованості, зобовязати державного виконавця зробити розрахунок заборгованості, виходячи з фактичної сплати ним аліментів в Іспанії згідно особового банківського рахунку, повідомленого стягувачем ОСОБА_7 у телеграмі від 21 травня 2015 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконними дії державного виконавця Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ОСОБА_2 щодо не зарахування сплачених сум в розмірі 600 грн згідно квитанції № CVCH001B1K (ПАТ КБ «Приват Банк») від 10 червня 2014 року з оплати аліментів за червень 2014 року та 1200 гривень згідно квитанції № 112 ЧОУ АТ «ОщадБанк» від 22 червня 2016 року зі сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі виконавчого листа № 2-2389, виданого 14 листопада 2012 року відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці.

В іншій частині скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог скарги скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою скаргу задовольнити в повному обсязі.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах предмету оскарження, доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У справі встановлено, що відповідно до виконавчого листа № 2-2389, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці 14 листопада 2012 року, що перебуває на виконанні у Чернівецькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 600 грн, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

На звернення ОСОБА_1 він отримав складений державним виконавцем Сидорчук М.І. уточнений розрахунок заборгованості за аліментами за період з жовтня 2012 року по травень 2016 року у розмірі 32479 грн (а.с.4-5).

Боржник ОСОБА_1 не погоджується з вказаним розрахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 9 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, суму індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження.

Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 26 постанови № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (далі постанова пленуму № 6) судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для

залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд (п. 20 постанови пленуму № 6).

Право державного виконавця обчислювати розмір заборгованості з аліментів встановлено ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої державний виконавець вправі обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів, складати відповідний розрахунок та повідомляти про нього стягувачу і боржнику, в т.ч. і за заявою сторін виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи державним виконавцем складено розрахунок заборгованості на підставі матеріалів виконавчого провадження, наведено мотиви неприйняття до уваги платежів, які сплачувалися заявником в Іспанії.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У справі встановлено, що дії державного виконавця Сидорчук М.І. щодо нарахування заборгованості вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, а права чи свободи заявника не було порушено.

Тому ухвала суду в оскаржуваній частині про відмову у задоволенні скарги є по суті правильною.

Водночас наявність оспорюваного розрахунку заборгованості не перешкоджає заявнику, який не погоджується з таким розрахунком, відповідно до норми ч. 4 ст. 195 СК України звернутися до суду з відповідним позовом, оскільки в даному випадку існує спір про право, що має розглядатися у позовному провадженні за участі стягувача.

Про наявність такого спору свідчить зміст апеляційної скарги.

Відповідно доводи апеляційної скарги про неправомірність дій державного виконавця, неправильність розрахунку, неврахування державним виконавцем відповідних квитанцій, не можуть бути підставою для скасування правильної по суті ухвали, в частині, що оскаржується.

На підставі наведеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307, ст. 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: А. І. Владичан

ОСОБА_8