У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

ІваненкоЮ.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її станом здоров'я, життям, матеріально-побутовими умовами проживання, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не надає належної матеріальної допомоги на її утримання, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам судові рішення в указаній частині не відповідають.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установлено, що сторони уклали шлюб 04 жовтня 2008 року.

В період шлюбу народилися ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є відповідач.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 25 липня 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 зверталася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і покладено на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Бережанської РДА Тернопільської області контроль за виконання ним батьківських обов'язків (а. с. 10, 11).

На підставі цього рішення суду розпорядженням голови Бережанської РДА від 18 квітня 2014 року № 120-од «Про участь батька у вихованні дочки» ОСОБА_4 призначено дні та години побачень з його донькою.

З даним позовом ОСОБА_3 звернулася у червні 2015 року.

Станом на 04 вересня 2015 року за період відвідування садка малолітньою дитиною ОСОБА_6 її супровід до нього здійснювався виключно матір'ю дитини або бабусею, що стверджується довідкою від 08 вересня 2015 року № 47, виданою ДНЗ ясладетсадок «Золотий ключик» (а. с. 24).

З початку 2015 року ОСОБА_4 шість разів притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджуєтьсая інформацією, поданою PB УМВС України в Тернопільській області від 12 серпня 2015 року № 6320, постановами Бережанського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2015 року та від 14 травня 2015 року.

21 серпня 2015 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому розглядався лист Служби у справах дітей Бережанської РДА Тернопільської області від 14 серпня 2015 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4

Комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується протоколом № 8 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 21 серпня 2015 року.

26 серпня 2015 року Бережанською РДА Тернопільської області прийнято висновок № 01-1094/01-15 про доцільність позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Матеріали справи також містять довідку від 16 жовтня 2010 року № 3-21/5646, надану заступником начальника відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції, згідно з якою ОСОБА_4 станом на 01 жовтня 2015 року не має заборгованості зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 за виконавчим листом № 2-464/11, виданим 31 березня 2014 року.

Вирішуючи спір, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК Українипринципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; належним чином не перевірив доводів відповідача та не надав їм об'єктивної оцінки; судом не звернуто увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька, не відповідає інтересам дитини і можливо лише при доведенні винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, доказів чого матеріали справи не містять; суд обмежився лише поясненнями та доказами, наданими позивачем, таким чином, обмеживши права відповідача; суд не з'ясував та не вказав у своєму рішенні в наслідок чого відповідач вчиняє певні дії, наприклад, у касаційній скарзі заявник указує про те, що він повідомляв ССД Бережанської РДА Тернопільської області про те, що деякий час він не зможе бачитися з донькою, оскільки перебуватиме за межами України у зв'язку з роботою, однак вказані доводи залишилися не перевірними та не спростованими; як не надано оцінки й відсутності заборгованості зі сплати аліментів. Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Залишаючи без змін вказане рішення суду першої інстанції у порушення ст. 303 ЦПК України, на вказане уваги не звернув і апеляційний суд.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко