Єдиний унікальний номер: 448/365/15-ц
Провадження № 2/448/9/16

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
12.02.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді - Стецика Я.Є.
при секретарі Тхір О.Т.
з участю представника позивача - ОСОБА_1
відповідача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу за позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття такого з реєстраційного обліку та зобов`язання до вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 у періоди з 26.08.1992р. по 01.08.2003р., з 05.05.2006р. по 24.04.2012р. та з 08.04.2013р. по 24.09.2013р. проходив військову службу у Мостиському прикордонному загоні, звідки 24.09.2013р. був виключений із списків особового складу та звільнений в запас Збройних сил України.
Вказує, що під час проходження служби у Мостиському прикордонному загоні ОСОБА_2 був забезпечений службовою квартирою по АДРЕСА_1 , в якій проживав разом зі своєю сім`єю.
Стверджує, що житлові умови ОСОБА_2 були покращені внаслідок придбання його дружиною ОСОБА_3 нерухомого майна під час перебування з ним у шлюбі, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що є спільною сумісною власністю подружжя ( ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 ).
Вважає, що за таких умов відпала потреба в наданні ОСОБА_2 службового житла, у зв`язку із чим 27.02.2014р. житловою комісією Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про зняття його з квартирного обліку, звільнення займаного службового житлового приміщення та зняття з реєстрації за вказаною адресою.
Зазначає, що посадовими особами Мостиського прикордонного загону неодноразово проводились обстеження житлових умов службової квартири ОСОБА_2 , в результаті яких встановлено, що у спірному житловому приміщенні ніхто не проживає.
Також покликається на те, що неодноразово керівництво Мостиського прикордонного загону в порядку досудового врегулювання спору направляло ОСОБА_2 листи з вимогою звільнити займане ним службове житлове приміщення та знятися з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, однак до цього часу відповідач у встановленому порядку дане жиле приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 не здав.
З огляду на наведене та у зв`язку з відсутністю відповідача у спірному житловому приміщенні (службовій квартирі) понад шість місяців, просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 здати квартирно-експлуатаційному відділенню Мостиського прикордонного загону встановленим порядком вищезазначене житлове приміщення; зобов`язати його знятися з реєстрації у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, просить покласти на відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Вимоги представник позивача підтримав в судовому засіданні з тих підстав, що відповідач більше шести місяців (з жовтня 2014р.) у службовій квартирі за місцем своєї реєстрації відсутній та за вказаною адресою не проживає. Крім того, покликається на те, що відповідач має інше житло у м.Львові: квартиру по АДРЕСА_2 та квартиру по АДРЕСА_3 , що належать йому на праві спільної сумісної власності, де фактично і проживає.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що з часу звільнення з військової служби та протягом 2015 року постійно перебував у Чернігівській області за місцем проживання свого батька - ОСОБА_4 , який хворіє та потребує догляду. Також ствердив, що не має у власності жодного нерухомого майна, а його шлюб з ОСОБА_3 розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 14.03.2014р. Щодо нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та квартири за адресою: АДРЕСА_3 , зазначив, що хоча такі і придбані ОСОБА_3 у період їхнього шлюбу, однак у нього відсутні будь-які претензії та посягання на дане нерухоме майно, яке придбане виключно за доходи ОСОБА_3 (гроші від реалізації нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , отриманого ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, а також аліменти, які ОСОБА_3 отримувала на утримання доньки від першого шлюбу за період з 1994р. по 2011р., їх конвертація та накопичення на депозитному рахунку). Вказав, що у нього немає перешкод вільно пересуватися, до нього не застосовуються жодні заходи обмежувального характеру, а тому відсутні будь-які перешкоди, які б унеможливлювали його цілодобове перебування у оспорюваній службовій квартирі. Просить відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог. Не заперечив тих обставин, що в період з листопада 2014р. по травень 2015р. в оспорюваному службовому приміщенні проживав не він, а з його дозволу - інша особа.
Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню частково з таких міркувань.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у періоди з 26.08.1992р. по 01.08.2003р., з 05.05.2006р. по 24.04.2012р. та з 08.04.2013р. по 24.09.2013р. проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ).
Під час проходження служби у Мостиському прикордонному загоні відповідач був забезпечений службовою квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, згідно витягів з протоколів засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №5 від 16.07.2009 року та №8 від 18.07.2013 року постановлено зарахувати відповідача ОСОБА_2 разом з членами його сім`ї на квартирний облік для отримання житла у загальному порядку.
Із довідки з військової частини НОМЕР_1 від 21.06.2013р. за №346 вбачається, що станом на червень 2013 року відповідач разом з сім`єю у складі чотирьох осіб зареєстрований постійно за адресою: АДРЕСА_1 у трьохкімнатній квартирі загальною житловою площею 66,6/39,8кв.м. у будинку, який належить Мостиському прикордонному загону.
Житловий будинок по АДРЕСА_5 за №113Б 70-ти квартирний, розташований в закритому військовому містечку, є відомчим та знаходиться на балансі Мостиського прикордонного загону.
На підставі наказу начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) ДПС України від 24.09.2013р. №173-ос-1 відповідача ОСОБА_2 виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення з 24.09.2013р.
Згідно протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №2 від 27.02.2014р. ОСОБА_2 разом із членами сім`ї знятий з квартирного обліку у зв`язку з поліпшенням житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла, та поданням відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік.
Відповідно до протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №4 від 29.04.2014р. комісією постановлено відмовити у задоволенні звернення відповідача щодо постановки його на квартирний облік як особу, що потребує поліпшення житлових умов, у зв`язку з наявністю у нього (на праві спільної сумісної власності) квартир у м.Львові за адресами: АДРЕСА_6 .
02.06.2014р. житловою комісією Мостиського прикордонного загону прийнято рішення (протокол №5) про необхідність звільнення відповідачем займаного ним службового житлового приміщення та зняття з реєстрації за вказаною адресою.
Вищевказаних рішень житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_2 не оскаржив, що свідчить про те, як вважає суд, що він (відповідач) погодився з висновками комісії.
На даний час у службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований лише відповідач ОСОБА_2 , однак такий добровільно залишив дану квартиру та фактично там не проживає протягом тривалого періоду часу (з жовтня 2014 року).
Факт не проживання відповідача в службовій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується матеріалами справи, а саме: актами про перевірку житлових умов від 23.10.2014р. №406, від 23.01.2015р. №31, від 25.02.2015р. №112, від 02.04.2015р. №721/176, від 25.05.2015р. №287, від 17.06.2015р. №342, від 27.07.2015р. №410, від 06.08.2015р. №443, від 14.09.2015р. №495, складеними житловою комісією Мостиського прикордонного загону, та показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.2 ст.123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, зокрема правила, передбачені статтями 71, 72 цього Кодексу.
За правилами ст.ст.71, 72 ЖК України визнання особи, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад шість місяців, провадиться в судовому порядку.
Виходячи з положень ст.71 ЖК України та роз`яснень, наданих у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею.
У разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) цей строк може бути продовжений судом.
Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України.
За умовами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
При вирішенні даного спору суд приймає до уваги наявні в матеріалах справи зазначені вище акти про перевірку житлових умов, складені житловою комісією Мостиського прикордонного загону, показання свідка ОСОБА_6 , яка є секретарем житлової комісії Мостиського прикордонного загону, та показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , які проживають в закритому військовому містечкуу відомчих житлових приміщеннях на території військової частини № НОМЕР_1 , та котрі, як вважає суд, володіють достовірною інформацією щодо мешканців будинку АДРЕСА_7 .
Крім того, сам відповідач у судовому засіданні підтвердив ті обставини, що у період з листопада 2014р. по травень 2015р. (тобто період, що становить понад 6 місяців) в оспорюваному житловому приміщенні проживав не він, а інша особа.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку, що відповідач після своєї реєстрації на житловій площі в квартирі АДРЕСА_8 добровільно залишив спірну житлову площу і з жовтня 2014 року в спірній квартирі не проживає. Будь-яких перешкод в проживанні позивач відповідачу не створював.
Враховуючи те, що відповідач не представив суду належних доказів поважності причин його відсутності у службовій квартирі понад встановлений ст.71 ЖК України строк та такий звільнений з військової служби, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 без поважних причин не проживає у вищевказаній квартирі більше шести місяців, а саме: з жовтня 2014 року, тому його слід визнати таким, що втратив право користування службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд не приймає до уваги доводів відповідача в тій частині, що його тривала відсутність в квартирі АДРЕСА_8 зумовлена поважною причиною, а саме перебуванням у батька, який потребує догляду, оскільки такий не надав суду належних доказів в підтвердження зазначених доводів.
Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в частині того, що відповідач ОСОБА_2 з січня 2014р. і по даний час постійно проживав разом з батьком ОСОБА_4 відповідно в смт.Десна та в с.Шуляки Козелецького району Чернігівської області з тих підстав, що такі показання є одноманітними, вказують на обставини попереднього спілкування їх (свідків) з відповідачем ОСОБА_2 та суперечать іншим доказам, наданих відповідачем, зокрема медичним документам (виписці №1322), у яких станом на жовтень 2014р. відповідач зазначав м.Львів як місце свого проживання. З тих же підстав суд не приймає до уваги довідку №131 від 03.12.2015р., видану виконкомом Лемешівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, акт обстеження №214 від 05.11.2015р., складений комісією Деснянської селищної ради Козелецького району, та акт обстеження житлового будинку №371 від 06.11.2015р., складений комісією Лемешівської сільської ради Козелецького району, ініціатором складення яких, як встановлено в судовому засіданні, був саме відповідач ОСОБА_2 .
Інші подані відповідачем докази підтверджують ті обставини, що його батько ОСОБА_4 проживає за адресою: смт.Десна Козелецького району Чернігівської області, а у весняно-літній період за адресою: с.Шуляки Козелецького району Чернігівської області та через незадовільний стан здоров`я такий у 2008р. та у 2012р. перебував на лікуванні, однак такі не підтверджують тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 з часу звільнення з військової служби, в тому числі з січня 2014р. та протягом 2015 року дійсно постійно перебував за вищевказаними адресами у Чернігівській області, що батько відповідача є особою, яка на даний час потребує догляду, а відповідач ОСОБА_2 є єдиною особою, що може надавати такий догляд.
Крім того, при прийнятті рішення про втрату відповідачем права користування службовою квартирою суд приймає до уваги ті, обставини, що відповідач має можливість проживати у іншому житлі, яке є спільною сумісною власністю його (відповідача) та його колишньої дружини ОСОБА_3 та що саме адресу зазначеного житла такий вказував як місце свого проживання при оформленні медичних документів під час лікування у Клінічному шпиталі ДПСУ м.Львів.
Зокрема, судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 14.03.2014р. розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак за час шлюбу (відповідно у 2007р. та 2013р.) ОСОБА_3 придбано дві квартири у АДРЕСА_3 та квартиру по АДРЕСА_2 .
Зазначені обставини підтверджуються копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю.Р. 18.05.2007р. в реєстрі за №1935; копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. 22.03.2013р. в реєстрі за №2204; та копіями витягів про реєстрацію даних правочинів в Державному реєстрі.
Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Суд не приймає до уваги і покликань відповідача в тій частині, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , та квартира за адресою: АДРЕСА_3 , придбані виключно за доходи ОСОБА_3 (гроші від реалізації нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 , отриманого ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, а також аліменти, які ОСОБА_3 отримувала на утримання доньки від першого шлюбу за період з 1994р. по 2011 роки, їх конвертація та накопичення на депозитному рахунку) з огляду на те, що вартість майна за адресою: АДРЕСА_4 , отриманого ОСОБА_3 в порядку спадкування, не є співмірною із сумою коштів, що була витрачена ОСОБА_3 на придбання двох квартир та яка зазначена у договорах купівлі-продажу. Також відповідач не довів тих обставин, що аліменти на утримання доньки ОСОБА_15 використовувалися ОСОБА_3 не на утримання доньки, а накопичувалися на депозитному рахунку.
Також суд звертає увагу на те, що розірвання шлюбу між відповідачем ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мало місце 14.03.2014р., тобто вже після прийняття 27.02.2014р. житловою комісією Мостиського прикордонного загону рішення про зняття його (відповідача ОСОБА_2 ) з квартирного обліку та відповідно передувало повторному зверненню ОСОБА_2 04.04.2014р. про постановку його на квартирний облік як особу, що потребує поліпшення житлових умов, що, як вважає суд, може свідчити про намагання відповідача залишити за собою право на отримання службового житла.
Підсумовуючи, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідача здати квартирно-експлуатаційному відділенню Мостиського прикордонного загону встановленим порядком вищезазначене житлове приміщення.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_2 знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК, ст. 405 ЦК (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 р. у справі N 6-57цс11).
Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Тобто питання зняття особи з реєстрації місця проживання є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Наявність же остаточного рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.
З огляду на наведене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача знятися з реєстрації місця проживання.
У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.
Беручи до уваги наведене, керуючись ст.ст.71,72, 123 ЖК України, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений постановою КМУ від 03.08.2006р. №1081; Інструкцією про організацію забезпечення житловими приміщеннями в державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Адміністрації ДПСУ від 20.12.2007р. №1040; Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими Постановою Ради Міністрів УРСР 11.12.1984р. №470, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд
Позов Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття такого з реєстраційного обліку та зобов`язання до вчинення певних дій задоволити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_2 у встановленому порядку здати квартирно-експлуатаційному відділенню Мостиського прикордонного загону житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_1 ) 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Я. Є. Стецик

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Рішення набрало законної сили:

«__»______________20_ р.

Суддя Я.Є. Стецик