АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/258/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2, 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 7 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, визнання договорів дарування недійсними та визнання права власності на майно і зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання права власності на майно , -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання договорів дарування недійсними та визнання права власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 1 жовтня 1988 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 26 серпня 1991 року у них народилася донька ОСОБА_10.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 лютого 1995 року шлюб між ними розірвано, але про це їй не було відомо, оскільки з позовом звертався її чоловік, вона не була присутня при розгляді даної справи і вказане судове рішення не отримувала. Крім того, вона не отримувала в органах РАЦС свідоцтво про розірвання шлюбу, а в її паспорті відсутня відмітка про розірвання шлюбу з ОСОБА_11

20 лютого 2007 року ОСОБА_8 отримав свідоцтво про розірвання шлюбу у відділі РАЦС, із вказаної дати шлюб між ними вважається розірваним.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року встановлено факт її проживання однією сімєю з ОСОБА_8, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 21 лютого 2007 року по 19 березня 2015 року.

Фактично, з часу укладення шлюбу у 1988 році і по даний час вона і ОСОБА_8 проживали і проживають однією сімєю, зареєстровані в одному і тому самому житловому приміщенні, вели та ведуть спільне господарство, виховують доньку ОСОБА_10.

Після ухвалення апеляційним судом Черкаської області рішення від 19 березня 2015 року, відповідач ОСОБА_8 повідомив, що ним була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 06 березня 2007 року, продаж квартири вчинено за 181800 грн., що еквівалентно 36000 доларів США.

На підставі договорів дарування від 23 квітня 2010 року та 19 березня 2012 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_6 спочатку ? частину вказаної квартири, а потім і іншу її ? частину.

Вважає, що спірна квартира була придбана ОСОБА_8 за спільні кошти подружжя, в період проживання їх однією сімєю, встановленого рішенням суду, а тому вона має право на ? частину цієї квартири.

З врахуванням викладеного та посилаючись на ст.ст. 60, 65, 69, 70, 74 СК України та ч. 1 ст. 203, 215 ЦК України, просила суд визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнати недійсними договори дарування від 23 квітня 2010 року та 19 березня 2012 року, укладені між ОСОБА_8 та ОСОБА_6; визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири.

ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про визнання права власності на майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 1 жовтня 1988 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 26 серпня 1991 року у них народилася донька ОСОБА_10.

В 1995 році через непорозуміння та суперечки в сімї він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 лютого 1995 року шлюб між ним та ОСОБА_7 розірвано, але дружина про це не знала і вони продовжували проживати однією сімєю, свідоцтво про розірвання шлюбу в органах РАЦС він не отримував.

Внаслідок чергової суперечки у лютому 2007 року він звернувся до Придніпровського відділу РАЦС для отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, яке було йому видане 20 лютого 2007 року, про що відповідачка ОСОБА_7 також не знала.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року, ухваленим за заявою ОСОБА_7, встановлено факт проживання однією сімєю його та ОСОБА_7 з 21 лютого 2007 року по 19 березня 2015 року.

Вказував, що з моменту реєстрації шлюбу у 1988 році і на даний час він проживав і проживає однією сімєю зі своєю дружиною, вони вели та ведуть спільне господарство, виховують доньку і мають спільні доходи та спільні витрати.

У 2010 році та 2012 році таємно від дружини він оформив договори дарування квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_6, що вважає своєю особистою помилкою. Вказана квартира була придбана ним за спільні кошти сімї у ОСОБА_12 згідно договору купівлі-продажу від 06 березня 2007 року.

Вважаючи, що спірна квартира є спільним майном подружжя, яке було набуте за час шлюбу, ОСОБА_8 просив суд визнати за ним право власності на ? частину цієї квартири.

Ухвалою суду від 27 листопада 2015 року первісний позов ОСОБА_7 та зустрічний позов ОСОБА_8 обєднані в одне провадження.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 7 грудня 2015 року визнано однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, обєктом спільної сумісної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнано недійсними договори дарування часток спірної квартири від 23 квітня 2010 року та 19 березня 2012 року, укладені між ОСОБА_8 та ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_7 право власності на ? частину спірної квартири. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено та визнано за ним право власності на ? частину спірної квартири. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7 та зустрічного позову ОСОБА_8

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_6Л, який підтримав апеляційну скаргу, представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які заперечували проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії 1- СР № 481751, виданого 1 жовтня 1988 року міськвідділом ЗАГС м. Черкаси, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 1 жовтня 1988 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 2 лютого 1995 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розірвано.

20 лютого 2007 року відділом РАЦС по Придніпровському району м. Черкаси ОСОБА_8 видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-СР № 020883.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 6 березня 2007 року, посвідченого нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_12 продав, а ОСОБА_8 купив однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 37,8 кв.м.

Згідно договору дарування від 23 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_6 ? частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_3.

Згідно договору дарування від 19 березня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, ОСОБА_8 подарував ОСОБА_6 ? частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_7 і ОСОБА_8 як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 21 лютого 2007 року по день ухвалення рішення.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

При цьому момент виникнення права власності на вказане майно повязується не з набранням законної сили рішенням суду, яким встановлено факт проживання чоловіка і жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, а з набуттям цього права раніше на законних підставах, оскільки відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зокрема, можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст.335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України при розгляді цивільної справи № 1622цс15.

Оскільки спірна квартира набута ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу в період спільного проживання з ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу, встановленого рішенням суду, то право спільної сумісної власності на цю квартиру у ОСОБА_7 виникло з моменту укладення вказаного договору купівлі-продажу.

Частиною другою статті 369 ЦК України визначено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатне майно (дарунок) у власність.

Частиною другою статті 719 ЦК України встановлено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Таким чином, з положень ч.3 ст.65 СК України та ч.2 ст.369 ЦК України випливає, що для укладення одним з подружжя договору дарування, який потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації, згода другого подружжя має бути нотаріально посвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно з ч.1 ст.219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, зокрема, добросовісність.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України та ч.2 ст.65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З викладеного вбачається, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа-контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_6 в момент укладення оспорюваних договорів дарування була обізнана з тим, що ОСОБА_8, незважаючи на судове рішення про розірвання шлюбу з ОСОБА_7, продовжував проживати з нею однією сімєю і придбана ним квартира є їх спільною сумісною власністю.

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 при укладенні оспорюваних договорів дарування квартири діяли недобросовісно по відношенню до ОСОБА_7, що в сукупності з відсутністю нотаріально посвідченої згоди останньої на відчуження цієї квартири є підставою для визнання вказаних договорів недійсними в звязку з недодержанням в момент їх вчинення вимог, які встановлені частиною першою статті 203 ЦК України та визнання спірної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_8 і ОСОБА_7

Встановивши, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_7, як чоловіка та жінки, що проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд, посилаючись на положення ч.2 ст.74 та ст.ст.70, 71 СК України, правомірно задовольнив їх вимоги про визнання за кожним з них права власності на ? частину цієї квартири в порядку розподілу майна, що є їх спільною сумісною власністю.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 7 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності, визнання договорів дарування недійсними та визнання права власності на майно та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання права власності на майно залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :