У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Гримич М.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», Сихівського відділу соціального захисту населення Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що він є ветераном війни, інвалідом війни, ліквідатором аварії на ЧАЕС, а тому має право на 100 % пільгу по оплаті житлово-комунальних послуг.

Вказаною пільгою користуються всі члени його сім'ї, які проживають разом з ним. Крім того, донька ОСОБА_2 - ОСОБА_4 є багатодітною матір'ю, тому вона та її неповнолітні діти користуються пільгами багатодітної сім'ї.

Незважаючи на це, ЛМКП «Львівтеплоенерго» нарахувало заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 9 608 грн 15 коп., чим порушило його права.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням доповнення позовних вимог, позивач просив визнати заборгованість за житлово-комунальні послуги безпідставною та скасувати її, зобов'язати

ЛМКП «Львівтеплоенерго» повернути в Державний бюджет кошти за відсутні послуги за період з 01 грудня 2007 року по 29 січня 2014 року, зобов'язати Сихівський відділ соціального захисту населення Львівської міської ради здійснювати «державні програми та гарантії щодо соціального захисту, що не обмежують обсяг пільг та нормативно-правових актів на суспільних відносинах, до вимог Законів на права і пільги в їх оплаті, до захищених видатків бюджету».

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга разом із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених рішень.

Заява підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження, вказані заявником, є поважними.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішеннята ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від

18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки правомірність нарахування плати за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води підтверджено рішеннями Сихівського районного суду м. Львова від 24 травня 2013 року та 18 рудня 2014 року, які набрали законної сили.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 73, 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити заявнику строк на касаційне оскарження рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 квітня 2016 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду

м. Львова від 28 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», Сихівського відділу соціального захисту населення Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування заборгованості за житлово-комунальні послуги та зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.К. Гримич