УХВАЛА

іменем україни

2 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», треті особи: ОСОБА_5, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання правовідносин за кредитним договором припиненими за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 2 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12 червня 2007 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «ВіЕйБі Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивач отримав кредит у сумі 20 950 доларів США для проведення розрахунку за договором купівлі-продажу транспортного засобу.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12 червня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки та того ж дня між ним та банком було укладено договір застави транспортного засобу.

У зв'язку з неналежним виконанням ним своїх зобов'язань за кредитним договором банк у 2010 році звернувся до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитом та 26 березня 2010 року рішенням Подільського районного суду м. Києва достроково стягнуто з нього заборгованість за кредитом у вигляді основного боргу, процентів та штрафних санкцій, а всього 144 058 грн 21 коп., що є еквівалентом суми боргу в доларах США на час винесення рішення.

Позивач зазначав, що він сплатив 29 жовтня 2013 року, 30 жовтня 2013 року та 28 травня 2015 року на користь банку вказану заборгованість, виконавши рішення суду та зобов'язання перед банком у повному обсязі. Однак при зверненні до банку з заявою про видачу довідки про відсутність заборгованості за кредитом з'ясувалось, що банк продовжує нараховувати суму боргу. У той же час у зв'язку з тим, що банк, пред'являючи позов до нього у 2010 році, змінив строк виконання основного зобов'язання, а відтак втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом, а з врахуванням вимог ст. 599 ЦК України кредитний договір є припиненим.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати припиненими правовідносини за кредитним договором від 12 червня 2007 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 2 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 Визнано припиненими правовідносини за кредитним договором, укладеним 12 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ВАТ «ВіЕйБі Банк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час правовідносини між сторонами тривають, а наведені стороною позивача обставини їх припинення не доводять необхідність визнання правовідносин такими, що є припиненими. Також судом враховано, що оплату суми заборгованості позивачем здійснено лише у 2013 році, а тому право банку на своєчасне повернення основного боргу за кредитом та на нарахування відсотків за користування кредитними коштами було знову порушено позивачем, а його зобов'язання перед банком вчасно виконано не було, що надає банку право на стягнення заборгованості і процентів за новий період з врахуванням того, що кредит був виданий у доларах США, курс якого за вказаний період змінювався в бік збільшення, що унеможливлює визнання правовідносин за цим кредитним договором припиненими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зобов'язання між сторонами припинилось виконанням, проведеним позивачем належним чином (ст. 599 ЦК України).

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 12 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 20 950,50 доларів США, зі сплатою 13 % річних, на строк до 12 червня 2013 року.

Додатковим договором до кредитного договору від 2 грудня 2008 року сторони погодили збільшення відсоткової ставки до 17,5 % річних та визначили новий термін повернення кредиту - 12 червня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 12 червня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

У зв'язку із порушенням позичальником своїх зобов'язань, у 2010 році ВАТ ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2010 року, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 3 лютого 2010 року у загальній сумі 142 513 грн 08 коп. та судовий збір у розмірі 1 452 грн 13 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн, а всього 144 058 грн 21 коп.

Згідно з квитанціями від 29 та 30 жовтня 2013 року ОСОБА_3 погасив заборгованість перед банком у сумі 119 895 грн, 1 545 грн 13 коп. і 28 травня 2015 року у сумі 24 163 грн 39 коп.

Постановою головного державного виконавчої державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 15 червня 2015 року виконавче провадження з виконанню рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2010 року закінчено у зв'язку з фактичною сплатою боргу в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Відсутність реального і своєчасного виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Установлено, що банк, у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Наслідком такого звернення стало ухвалення судового рішення від 26 березня 2010 року, яким у солідарному порядку з боржника та поручителя стягнуто заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2007 року.

ОСОБА_3 тривалий час не виконував вказане судове рішення. Зокрема, на виконання рішення суду ОСОБА_3 сплатив заборгованість перед банком 29 жовтня 2013 року у сумі 119 895 грн, 30 жовтня 2013 року у сумі 1 545 грн 13 коп. і 28 травня 2015 року у сумі 24 163 грн 39 коп.

Апеляційний суд врахував наведене та вважав, що оскільки ОСОБА_3 у повному обсязі виконав рішення суду про стягнення заборгованості, зобов'язання між сторонами припинились.

Однак повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У відповідності до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Окрім того, підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України із поєднанням зі ст. 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 7 вересня 2016 року № 6-1412цс16, які згідно ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув; не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення спору, не дав оцінку тому, чи підлягають стягненню з боржника кошти відповідно до ст. ст. 625, 1048 ЦК України у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про стягнення кредитної заборгованості та дійшов до передчасного висновку про те, що кредитні правовідносини між сторонами є припиненими.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 2 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик