У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Іваненко Ю.Г., МаляренкаА.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Основа» до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавнича група «Основа» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 05 січня 2012 ТОВ «Видавнича група «Основа»» (замовник) уклало з ОСОБА_3 (виконавцем) угоду № 10891 про передання товару під реалізацію.

Відповідно до п. 1.1 угоди замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання якісно і в установлені терміни виконати наступну роботу: реалізувати кінцевим споживачам друковану та іншу продукцію. Перелік, кількість та ціна реалізації продукції зазначені в додатку до угоди, що є її невід'ємною частиною.

Доданими до позовної заяви додатками, що складалися у 2012 році, підтверджується передача замовником виконавцеві для реалізації продукції на загальну суму 99 444,35 грн.

Відповідач товар реалізував, але виручені за нього гроші позивачу не передав, про що свідчить відсутність акта приймання-передачі, який відповідно до п. 1.5 угоди належало підписувати у випадку належного виконання робіт відповідачем.

Посилаючись на ці обставинита на невиконання відповідачем зобов'язання щодо передачі коштів позивачу, виходячи з умов договору та положень ст. 526 ЦК України щодо обов'язку відповідача діяти відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив стягнути на його користь із відповідача заборговані 99 444,35 грн, а також судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Видавнича група «Основа» заборгованість у розмірі 99 444,35 грн та 994,45 грн судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2016 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року змінено, викладено резолютивну частину рішення в такій редакції:

«Позов ТОВ «Видавнича група «Основа» до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Видавнича група «Основа» заборгованість за угодою від 05 січня 2012 року № 10891 у розмірі 82 457,35 грн. Урешті позову відмовити».

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що виникнення у позивача права вимоги від відповідача боргу виникло із укладеної між ними 05 січня 2012 року угоди № 10891, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання за цією угодою та недоведеністю ним відсутності своєї вини в порушенні зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції, однак не погодився зі стягнутою сумою, оскільки не на всю суму боргу існують докази.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідає.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Установлено, що 05 січня 2012 ТОВ «Видавнича група «Основа» (замовник) і ОСОБА_3 (виконавець) уклали угоду № 10891, відповідно до якої замовник доручив, а виконавець узяв на себе зобов'язання якісно і в установлені терміни виконати наступну роботу: реалізувати кінцевим споживачам друковану та іншу продукцію, при цьому перелік, кількість та ціна реалізації продукції зазначені в додатках до угоди, що є її невід'ємними частинами (п. 1.1).

Умови угоди передбачали, зокрема, наступне: замовник зобов'язався прийняти якісно виконану виконавцем роботу (п. 1.3.1); після закінчення строку виконання робіт, який складає 180 календарних днів з моменту підписання угоди, підписати акт виконаних робіт (п.п. 1.4, 1.5); оплатити виконану роботу після підписання акта приймання-передавання виконаних робіт (п.п. 1.3.2, 2.2); сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов'язань відповідно до вимог чинного законодавства (п. 3.1);

Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за всяке упущення, що потягло за собою втрату або пошкодження ввіреного йому Замовником майна (п. 3.3).

На підтвердження фактів передачі виконавцеві продукції для реалізації (дитяча література, хрестоматії, навчальні посібники, електронні конструктори уроків, інші навчально-методичні матеріали, документація навчальних закладів, зошити, конспекти, ігри тощо) замовник додав до позовної заяви копії додатків до угоди від 05 січня 2012 року № 10891, що складалися у період з 21 серпня по 07 грудня 2012 року, чим був визначений за згодою сторін і фактичний період дії угоди.

Усього надано копій додатків до угоди щодо передачі на реалізацію 1281 найменування, 3941 примірника товарів на загальну суму 99 444,35 грн, додатки підписані представником Замовника та Виконавцем, засвідчені печаткою підприємства, копії документів, що додані до заяви, належно засвідчені позивачем.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ОСОБА_3, крім іншого вказує на те, що він був позбавлений можливості брати участь у розгляді справи в суді першої інстанції, оскільки 16 березня 2015 року була його перша неявка, а суд розглянув справу за одне судове засідання. У суді апеляційної інстанції ним двічі були надані заяви про те, що він підтримує апеляційну скаргу та клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, та просить розглядати справу без його присутності, а про судове засідання, призначене на 05 лютого 2016 року, він не був повідомлений, оскільки був відсутній за місцем проживання й судову повістку не отримував.

Зазначене в касаційній скарзі підтверджується матеріалами справи.

ОСОБА_3 стверджує про те, що продукцію згідно з додатками, що містяться в матеріалах справи, він не отримував і платити за них не повинен, додатки до угоди він не підписував, крім цього, у додатках указано про те, що він проживає у м. Тячів Івано-Франківської, а не Закарпатської області. Весь облік отриманої ним продукції, реалізованої продукції та інші дії проводилися через електронну пошту.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, перевірити всі обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та надати мотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув; не перевірив, з яких причин ОСОБА_3 не з'явився в судове засідання, та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, хоча від її висновків може залежати правильність вирішення цього спору.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки судом першої інстанції також допущені порушення норм процесуального права при ухваленні рішення, то судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 05 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко