Справа №303/5626/16-ц
Номер рядка статистичного звіту 26
РІШЕННЯ (Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Заболотного А.М

при секретарі Фозекош І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ «Закарпатгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Закарпатгаз Збут» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природній газ в сумі 7479,71 грн. Посилається на те, що ОСОБА_1 на підставі типового договору постачання, який не потребує двостороннього підписання, так як був опублікований у газеті «Новини Закарпаття», отримував від постачальника ТзОВ «Закарпатгаз Збут» природний газ у необхідних для нього обємах та взяв на себе зобовязання своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. З липня 2015 по серпень 2016 року відповідач здійснював фактичне споживання природного газу в будинку № 67 на вул. Борканюка в с. Н.Давидково Мукачівського району. Вказаними документами зафіксовано різницю у показниках лічильника природного газу. Разом з тим, відповідач не звертався до ТзОВ «Закарпатгаз Збут» із заявою про припинення подачі газу, відмови від послуг ТзОВ «Закарпатгаз Збут», а фактично користувався послугами із газопостачання, визначаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак взаємних прав та обовязків, що з них випливають. Відповідно до п. 14 розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим пяти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. Відповідач у порушення вищевказаного пункту не своєчасно та не в повному обсязі проводив розрахунки за спожитий природний газ, тому станом на 01.09.2016 року в нього виникла заборгованість у сумі 7183,16 грн. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. За прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, за період з липня 2015 року по серпень 2016 року розмір інфляційних втрат складає 190,85 грн. та 3% відсотки річних від суми основного боргу становлять 87,40 грн. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача 7479,71 грн. заборгованості за спожитий природний газ.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала з наведених в ньому підстав, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив суд, а тому суд в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома субєктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобовязується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобовязується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Права та обовязки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Як передбачено ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом, що відповідач отримував вказані послуги, що відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України свідчить про фактичне виникнення цивільних прав та обовязків між сторонами. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків зокрема є договори та інші правочини.

Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічну правову позицію зробив Верховний Суд України у постанові від 20.04.2016 року, справа № 6-2951цс15.

Згідно п. 2.1. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - Договір), на підставі якого шляхом фактичного споживання ОСОБА_1 природного газу між сторонами було укладено договір на постачання природного газу, ТзОВ «Закарпатгаз Збут» зобовязувалося постачати відповідачу природний газ в необхідних для неї обємах (обсягах), а відповідач зобовязувалася своєчасно сплачувати позивачу вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

ТзОВ «Закарпатгаз Збут» виконало в повному обсязі взяті на себе зобовязання, зокрема, провели пуск газу в газове обладнання в будинку № 67 по вул. Борканюка в с. Н.Давидково Мукачівського району, завело на відповідача особовий рахунок № НОМЕР_1, з липня 2015 року по серпень 2016 року здійснювало безперервне постачання природного газу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобовязаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обовязків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Відповідно до п. 11 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2496, розрахунки споживача за поставлений природний газ здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору постачання природного газу.

Згідно з п.п. 4.3., 4.6 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць; споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. В п.п. 4.9., 5.2. Договору, також зазначено, що відповідач зобовязувався у разі порушення строків оплати за договором сплатити за вимогою постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг постачальника згідно з умовами цього договору; відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у звязку з невиконанням або неналежним виконанням своїх зобовязань, відповідно до чинних нормативно-правових актів та/або цього договору.

Згідно з п. 22 Правил ОСОБА_1 також зобовязувався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

Пунктами 4.9., 4.10., 8.2. Договору позивачу надано право у разі нездійснення споживачем оплати за договором протягом десяти днів після встановленого строку здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу у порядку, визначеному цим договором; у разі прострочення оплати поточних платежів здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу у порядку, визначеному цим договором; вимагати від споживача відшкодування збитків у разі порушення споживачем строків розрахунків із постачальником.

Згідно з розрахунку, наданого суду позивачем, заборгованість ОСОБА_1С за спожитий природний газ за станом на 01.09.2016 року 7183,16 грн.

З огляду на зазначене вище із врахуванням обовязку ОСОБА_1С сплачувати за спожитий природний газ, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 7183,16 грн.

Крім того, щодо інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то таке полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13.

Отже вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в розмірі 190,85 грн. та 3 % річних в розмірі 87,40 грн. є також підставними.

Оскільки, відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за спожитий природний газ не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Закарпатгаз Збут» 7461,41 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 1378,00 грн., сплачені ним при поданні позовної заяви до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 223, 225, 226, 294 ЦПК України, ст.ст. 1, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованість за спожитий природний газ у сумі 7461,41 грн., що складається з основного боргу в сумі 7183,16 грн., інфляційних втрат в сумі 190,85 грн., 3 % річних в сумі 87,40 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Закарпатгаз Збут» 1378,00 грн. судових витрат.

На рішення суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний