Справа №583/734/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидоренко Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/1611/16 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Попруги С. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного підприємства «Бюро землевпорядного проектування», управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, Охтирської міської ради Сумської області, реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції, відділу державної реєстрації виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області про визнання недійсними та скасування рішення міської ради та витягу з Державного земельного кадастру, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із позовом, у якому після уточнення, ОСОБА_3 просила суд: визнати недійсним та скасувати рішення Охтирської міської ради Сумської області від 22.12.2015 року, серія та номер 125-МР про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1, власник - ОСОБА_4; визнати недійсним та скасувати виданий ОСОБА_4 витяг з ДЗК, серія та номер НВ-015, сформований 04.11.2015 року управлінням Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, виданий Охтирською міською радою та скасувати номер запису про право власності 13052009; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою по АДРЕСА_1, м. Охтирка, власник - ОСОБА_4, реєстраційний номер - 02 та скасувати кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1; стягнути з відповідачів на її користь суму матеріальної шкоди в розмірі 14095,00 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн.; вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вона успадкувала житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці, яку було приватизовано померлим в 1993 році. Власником сусіднього домоволодіння, що знаходиться за адресою у АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_4, якому, згідно поданої заяви від 08.09.2015 року до приватного підприємства «Бюро землевпорядного проектування» (далі - ПП «Бюро землевпорядного проектування»), було розроблено та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж ділянки в натурі за вказаною адресою. На підставі розробленої техдокументації ОСОБА_4 отримав в управлінні Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області витяг з ДЗК № НВ-015 з визначенням кадастрового номеру земельної ділянки - НОМЕР_1. Рішенням Охтирської міської ради Сумської області від 22.12.2015 року № 125-МР затверджено технічну документацію із землеустрою та безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування домоволодіння за кадастровим номером - НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 На підставі вказаних витягу з ДЗК та рішення ради відповідач здійснив державну реєстрацію речових прав на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності - 13052009).

Однак, даний витяг з ДЗК був розроблений з порушенням, оскільки в ньому допущена помилка, а саме межа земельної ділянки відповідача частково накладається на межу генерального плану технічного паспорта, який розроблявся на основі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, який було укладеного її батьком ОСОБА_5 в 1955 році з виконкомом Охтирської міської ради, та є невід'ємною частиною даного договору.

Вказує, що ОСОБА_6 було неправомірно розміщено металевий тин висотою до двох метрів в частині суміжної межі, який був зміщений в бік її земельної ділянки, що не відповідає межі генерального плану, на якому зовнішні кутові межові знаки з'єднані прямою лінією, а також встановлений з порушенням СНіП. З даного приводу між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 виникають постійні суперечки. Наслідком чого є погіршення стану здоров'я ОСОБА_3 та її матері, що потягло за собою додаткові витрати на лікування та завдання моральної шкоди. Добровільно вирішити вказаний спір не вдається, що стало підставою для звернення із вказаним позовом до суду.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.08.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено та судові витрати залишено за позивачем без відшкодування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що кадастровий план земельної ділянки відповідача, який розроблявся ПП «Бюро землевпорядного проектування» в 2015 році, не відповідає генеральному плану земельної ділянки згідно технічного паспорта від 1995 року, виданий відповідачу та розроблений землевпорядною організацією та є основою для розробки технічної документації, що є порушенням п. 7 ст. 79-1 ЗК України. Також, кадастрові зйомки земельної ділянки проводилися зі слів відповідача та без згоди позивача, що призвело до часткового накладання меж суміжних земельних ділянок, що є порушенням добросусідства та порядку встановлення межових знаків встановлених ЗК України.

Крім того, вказує про розбіжність у показаннях свідків, щодо розташування господарських будівель і споруд на суміжній межі земельних ділянок позивача та відповідача.

Також, судом не звернуто увагу на те, що у порушення Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), при складанні акту-прийому передачі межових знаків було зазначено, що власниками (користувачами) суміжних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено, але це не відповідає дійсності Не було внесено її прізвище як суміжного користувача, натомість внесено прізвища громадян, які не є суміжними землевласниками - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Також не було складено протокол про причини відмови суміжного землевласника від підпису на даному акті.

Вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, у позивача та її матері погіршився стан здоров'я, що потягло додаткові витрати на лікування та завдання моральної шкоди.

Позивач підтримала доводи своєї апеляційної скарги і просила задовольнити. В судому засіданні позивач підтвердила, що судом першої інстанції їй було роз'яснення право заявити клопотання про проведення експертизи землевпорядної документації, але вона відмовилася через те, що вважає усі необхідні розробки та зйомки повинен виготовляти спеціаліст - землевпорядник.

Представники відповідача ОСОБА_4 вважають рішення законним та обґрунтованим, наполягали на відхиленні апеляційної скарги.

Інші відповідачі по справі: ПП «Бюро землевпорядного проектування», управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, Охтирська міська рада Сумської області, реєстраційна служба Охтирського міськрайонного управління юстиції, відділ державної реєстрації виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області в судове засідання не з'явилися, але про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивач не надала суду належних і допустимих доказів того, що фактична межа між земельною ділянкою, яка перебуває у її користуванні, та належною на праві власності відповідачу відповідала плану зазначеному у технічній документації БТІ, а конфігурація меж між суміжними земельними ділянками у вигляді ламаної лінії, як зазначено в плані меж земельної ділянки ОСОБА_4, фактично склалась ще за життя попередніх власників сусідніх домоволодінь і ними на той час будь-яким чином не оспорювалась, що підтвердили в судовому засіданні свідки. Крім того, позивач відмовилась від залучення експертної установи чи ліцензованої землевпорядної організації для вимірювання площі земельної ділянки, яка перебуває у її фактичному користуванні, визначенні відповідності межі земельної ділянки переданої у власність ОСОБА_4 фактичному користуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням виконкому Охтирської міської ради від 03.02.1955 року № 4 була відведена ОСОБА_5 земельна ділянка для індивідуального будівництва жилого будинку, площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, (в подальшому - 2/б). (т.1 а.с. 219, інв. спр. № 3928 а.с. 13, 15, 17)

10.02.1955 року ОСОБА_5 уклав із комунальним відділом виконкому Охтирської міської ради договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, нотаріально завірений та зареєстрований під № 23 від 04.03.1955 року. План відведеної під будівництво земельної ділянки додається до договору і є його невід'ємною частиною. (т. 1 а.с. 8-10, інв. спр. № 3928 а.с. 18).

Згідно Акту від 20 жовтня 1959 року індивідуальний будинок був введений в експлуатацію. (т. 1 а.с. 7)

Згідно генерального плану (схеми) присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1/б, та акту поточних змін на виділеній земельній ділянці ОСОБА_5 самочинно збудував літню кухню «В», прибудову «в», сарай «Г», сарай «Б», про що мається відповідна відмітка від 03.03.1979 року. Проте, ці господарчі споруди узаконені, як такі що побудовані до 05.08.1992 року (т. 1 а.с. 6, матеріали інв. спр. № 3928 а.с. 24, 30).

Згідно рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 30.12.1993 року на підставі положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» було передано ОСОБА_5 у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1, Сумської обл., для індивідуального житлового будівництва площею 614 кв.м. (т. 1 а.с. 199-200).

ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, успадкувала житловий будинок загальною площею 54,1 кв.м. позначений літерою «А-1ж» із побутовими спорудами: верандою «а», тамбуром «а1», сараєм «Б», погребом «б1», літньою кухнею «В», прибудовою «в», сараєм «Г», сараєм - прибудовою «г», колодязем «К», воротами №1, забором №2, по АДРЕСА_1., розташований на земельній ділянці Охтирської міської ради. Станом на 15.09.2015 року був виготовлений технічний паспорт на ім'я позивача, згідно якого площа земельної ділянки становить 600 кв.м. (т. 1 а.с. 15, 18).

На підставі приведеного місцевий суд правильно встановив, що площа земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, відповідає розміру зазначеному у первісних документам про виділення земельної ділянки для індивідуального будівництва жилого будинку її померлому батькові в лютому 1955р.

Позивачкою технічна документація із землеустрою на цю земельну ділянку не виготовлювалася. Акт відведення земельної ділянки батькові і зазначенням меж суду не надано.

Рішенням виконкому Охтирської міської ради від 22.04.1971 року № 8 ОСОБА_4 була відведена земельна ділянка для індивідуального будівництва жилого будинку, площею 424 кв.м. за адресою: Сумська обл., АДРЕСА_1. (інв. спр. № 3929 а.с. 6)

04.04.1972 року ОСОБА_4 уклав із комунальним відділом виконкому Охтирської міської ради договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою за адресою: Сумська обл., АДРЕСА_1. (інв. спр. № 3929 а.с. 9)

На земельній ділянці ОСОБА_4 було побудовано житловий будинок із верандою та тамбуром - «А-а-а1», сарай «Б», погріб «б», вбиральню «В», огорожу № 1-2-3. В подальшому ним було ще побудовано сарай «б1» та гараж «Г» (інв. спр. № 3929 а.с. 12, 13, 19, 22).

Згідно свідоцтва про право особистої власності від 27.07.1976 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно (т. 1 а.с. 118, інв. спр. № 3929 а.с. 23, 24)

Згідно рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 30.12.1996 року № 738 на підставі положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 Сумської обл., для індивідуального житлового будівництва площею 424 кв.м. Площі підлягають уточненню при видачі актів на землю (т. 1 а.с. 117)

В подальшому ОСОБА_4 згідно поданої ним заяви від 08.09.2015 року ПП «Бюро землевпорядного проектування» було розроблено та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж його земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 Сумської обл. (т. 1 а.с. 108-121), яка затверджена рішенням Охтирської міської ради від 22.12.2015р. і відповідно додатку до цього рішення передано йому безоплатно у приватну власність площею 0,0442га (т.1 а.с.21-24).

Отже, за рішенням міської ради відповідачу ОСОБА_4 передана в порядку приватизації земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва площею 442 кв.м.

Висновком узгоджувальної комісії Охтирської міської ради з питань вирішення земельних спорів від 12.10.2015 року було погоджено визначені зовнішні межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до виготовленої ПП «Бюро землевпорядного проектування» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж ділянки в натурі (т. 1 а.с. 115). Дане рішення позивачем не оскаржене.

04.11.2015 року за ОСОБА_4 було зареєстроване право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 Сумської обл.; кадастровий номер - НОМЕР_1 площею 442 кв.м. (т. 1 а.с. 29).

Отже, дані витягу з державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, вт.ч про її площу, відповідають документам щодо передачі цієї земельної ділянки відповідачу у приватну власність.

Згідно із ч.1 т. 22 ЗК України 1990 р. право власності на землю або користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 цього Кодексу, проте дію цієї статті було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992р. № 15-92, в якому п. 3 встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених п.1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документа, з наступною видачею державного акту на право приватної власності на землю.

Цей Декрет втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 р. «Про визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинним на час прийняття рішення про безоплатну передачу у власність земельної ділянки як померлому батькові позивача, так і відповідачу, і п.3 цього Декрету було визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Як визначено у п. 3 постанови Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію земельного кодексу Української РСР» Земельний кодекс Української РСР застосовується до правовідносин, що виникнуть після введення Кодексу в дію, тобто з 15.03.1991р. До земельних правовідносин, що виникнуть до 15.03.1991 року, Земельний кодекс Української РСР застосовується до тих прав обов'язків, які виникнуть після введення Кодексу вдію. Абзацом 3 пункту 5 цієї постанови визначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

За нормою ч. 1 ст. 30 ЗК України, в редакції 1992 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 цього Кодексу розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше у містах - 0,1 гектара.

За нормою ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції 2001 р., який набрав чинності з 15.11.2001р., при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Перехідними положеннями цього Кодексу передбачалось, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Статтею 40 цього Кодексу визначено, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

За ст. 81 цього Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини;

За частинами 1, 3, 5 ст. 120 цього Кодексу, у редакції на час відкриття спадщини - часу смерті батька позивача - 28.01.2006р., було визначено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Як роз'яснено у п.18 постанови пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.

Отже, позивачем не представлені докази про існування запису у земельно-кадастрових документах Охтирської міської ради щодо посвідчення права приватної власності на земельну ділянку за померлим її батьком ОСОБА_5 та акт відведення цієї земельної ділянки на місцевості батькові, тому вона успадкувала після його смерті житловий будинок та побутові спорудами та право користування земельною ділянкою у розмірах, встановлених договором, а саме договором на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 10.02.1955 року, який було укладено ОСОБА_5 із комунальним відділом виконкому Охтирської міської ради, нотаріально завірений та зареєстрований під № 23 від 04.03.1955 року., т.т площею 600 кв.м.

Саме така площа земельної ділянки відображена у генеральному плані на земельну ділянку, на якій розміщено успадкований позивачем житловий будинок, виготовлений 15.09.2015 і який посилається позивач як на належний доказ, що підтверджує конфігурація і межі між її земельною ділянкою та відповідача.

Факт про порушення ОСОБА_4 існуючої межі між їхніми суміжними земельними ділянками тільки на підставі показань свідків та звірки відображень конфігурації цієї межі у генеральному плані на земельну ділянку, що перебуває у користуванні позивача з технічною землевпорядною документацією відповідача ОСОБА_4 без проведення експертного дослідження, є припущенням заявника позову.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звернувшись до суду із захистом у спосіб визначений позивачем редакцією своїх вимог щодо скасування кадастрового номеру земельної ділянки, колегія суддів визнає неналежним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України та ст. 79-1 ЗК України 2001р. із змінами та доповненнями розмір та кадастровий номер земельної ділянки є обов'язковими ознаками, які ідентифікує властивості об'єкту нерухомого майна, що вважається сформованим з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Обраний спосіб захисту, не відповідає ст. 152 ЗК України 2001р.

Відповідно до частин 1-2, 5 ст. 118 ЗК 2001р. громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як приведено вище, відповідачу ОСОБА_4 земельна ділянка площею 442 кв.м. була передана у приватну власність згідно оскарженого рішення рішенням Охтирської міської ради № 125-МР, якою було затверджено технічну землевпорядна документацію, складення якої передбачається приведеною ст. 118 цього Кодексу.

Факт порушення цим відповідачем суміжної межі позивачем не доведено належним доказом, бо від проведення експертизи землевпорядної документації позивач відмовилася.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом відхилено її клопотання про проведення розрахунків площ суміжних земельних ділянок відповідно до документації складеної у 1995 році не відповідають нормам ст. 10, 60 ЦПК України щодо покладення доказування на сторону, яка зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Щодо акту прийому-передачі межових знаків на зберігання, складений ПП «Бюро землевпорядного проектування»,то цим актом проведено опис меж і в подальшому такий порядок встановлення межових знаків на суміжних земельних ділянках сторін погоджено узгодженою комісією з питань вирішення земельних спорів Охтирської міської ради. Висновок цієї комісії від 12.10.2015р. зроблено з урахуванням фактичного тривалого порядку користування суміжними ділянками.

Як визначено у ст. 106 ЗК 2001р. власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Вже зазначено вище, що позивач після успадкування житлового будинку з побутовими спорудами є користувачем земельної ділянки, а не її власником.

Відсутність на цьому акті її підпису, може свідчити про не згоду позивача з таким порядком розміщення межових знаків, але цей доказ досліджувався судом першої інстанції в сукупності із іншими представленими сторонами і долученими до матеріалів справи, і вірно визначено, що порядок встановлення меж, який узгоджений з усіма суміжними землекористувачами та землевласниками окрім її матері, визначено відповідно до фактичного користування землею, який склався ще за життя батька позивача і відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивач в суді не заперечила проти існування ще за життя батька на межі земельних суміжних ділянок з ОСОБА_4 дерев'яного паркану, який два роки тому через його знищення був замінений на металевий.

Щодо висновків суду про те, що позивач не довела про зменшення площі її земельної ділянки, яка була передана за рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 30.12.1993 року № 611 «Про приватизацію земельних ділянок громадян» у власність померлому батькові ОСОБА_5 для індивідуального будівництва суперечать даним технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 15.09.2015р. Але і сама позивач не довела в суді актом відведення її батькові земельної ділянки в натурі про виділення йому земельної ділянки такою площею.

Стосовно складу відповідачів, до яких, крім ОСОБА_4, заявлені вимоги, колегія суддів відмічає, що відділ державної реєстрації виконавчого комітету Охтирської міської ради згідно затвердженого радою положення про цей відділ не є юридичної особою і тому не може бути відповідачем при здійсненні цивільного судочинства.

Висновки суду щодо відмови позивачу у відшкодуванні матеріальної та моральної шкоди законні та обґрунтовані, оскільки позивач не довела про наявність причинного зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивача внаслідок дій з боку відповідачів.

Сам факт звернення фізичної особою із позовом до суду є способом реалізації свого права на вирішення спору у судовому порядку.

Матеріали перевірки Охтирським ВП ГУНП в Сумській області стосуються з'ясування обставин, які виникали з ОСОБА_4 через неприязні стосунки.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини справи, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судом постановлено обґрунтоване рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: