Справа № 308/2633/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 2 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 2 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 суму залишку за договором банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах № 001-06502-271014 від 27 жовтня 2014 року в розмірі 4042 (чотири тисячі сорок два) долари США 36 центів та проценти за користування коштами в розмірі 373 (триста сімдесят три) долари США 92 центів.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_1 3 % річних в сумі 22 (двадцять два) долари США 26 центів, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 530 (пятсот тридцять) гривень 68 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення пені за подвійною обліковою ставкою НБУ в розмірі 1515,50 доларів США, процентів за користування чужими грошима в розмірі 393,92 доларів США та 3% річних в сумі 103,33 долари США, а не 22,26 доларів як вирішив суд, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, зокрема, що суд не взяв до уваги доводи та розрахунки ОСОБА_1 щодо обгрунтованості вказаних вимог, просив рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній доводів.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду повідомлений, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними, а в частині відмови в задоволенні позову не ґрунтуються на вимогах закону.

Предметом позову у даній справі є відповідальність банку за порушення грошових зобов'язань за договором банківського вкладу.

За змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, що виражається в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 001-06502-271014 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США, відповідно до якого банк прийняв від вкладника та зарахував на відкритий для нього вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти (депозитний вклад) в розмірі 4000 доларів США, на строк по 26 листопада 2014 року. Процентна ставка по вкладу становить 9.25 процентів річних.

Згідно п. 1.10 договору, вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу за цим Договором, зазначеного в п. 1.3. цього Договору та з врахуванням п. l.11. цього Договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 6877, відкритий на імя вкладника в установі Банку.

Пунктом 1.9 договору визначено, що нараховані проценти за вкладом виплачуються вкладнику одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку залучення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № 2620170З306877, відкритий на імя вкладника в банку.

У звязку із закінченням строку дії договору, позивач 15 грудня 2014 року та 23 січня 2015 року звернувся до банку із заявами про повернення грошових коштів (депозиту) по закінченні строку депозиту відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк»» запроваджено 3 березня 2015 року, тобто після звернення позивача із заявою про видачу коштів за договором банківського вкладу, строк дії якого закінчився 25 січня 2015 року.

Встановлено, що сума заборгованості банку перед позивачем становила 4028,64 дол. США. (а.с. 8), доказів, які б свідчили про виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором щодо повернення грошових коштів суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банк не виконав свої зобов'язання за укладеним з позивачем договором, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення з Банку на користь позивача суми залишку за договором банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах № 001-06502-271014 від 27 жовтня 2014 року в розмірі 4042 (чотири тисячі сорок два) долари США 36 центів та проценти за користування коштами в розмірі 373 (триста сімдесят три) долари США 92 центів і 3 % річних в сумі 22 (двадцять два) долари США 26 центів, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 530 (пятсот тридцять) гривень 68 копійок.

В цій частині рішення суду не оскаржено.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд першої інстанції оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин ухвалив рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до пп.1 п. 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Строк дії договору банківського вкладу (депозиту) № 6877 закінчився 26 листопада 2014 року, який в подальшому був продовжений до 25 січня 2015 року, а тимчасова адміністрація відповідача введена 3 березня 2015 року.

Проценти за користування коштами та 3% за прострочення виконання зобовязання з повернення вкладу цілком правомірно були нараховані по 2 грудня 2015 року (день ухвалення рішення) та до 2 березня 2015 року введення тимчасової адміністрації.

Встановлено, що 25 грудня 2014 року відповідач перерахував вклад на поточний рахунок позивача, проте не надав реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Таким чином, зобовязання з повернення вкладу не було виконано і відповідач продовжував утримувати, користуватися та розпоряджатися вкладом позивача.

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Згідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних стягнуто за період з 25 січня 2015 року по 02 березня 2015 року (67 днів), в межах заявлених позивачем вимог, тобто за період до початку введення тимчасової адміністрації банку, який згідно проведеного розрахунку становить 22.26 доларів США (4042.36 х 3 х 67 / 365 днів / 100 = 22.26). а з врахуванням курсу долара США на день розгляду справи до гривні за курсом Національного Банку України 1 долар США = 23.84 грн., зазначена сума трьох процентів річних складає 530.68 грн..

Як вірно зазначив суд, вимога про стягнення з банку пені за подвійною ставкою НБУ в розмірі 1515.50 доларів США нічим не обгрунтована і не підлягає задоволенню.

Рішення суду про відмову в позові про відшкодування моральної шкоди ухвалено з дотримання вимог ст. 611 ЦК України, якою передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди, а згідно положення глав 71-72 ЦК України, які встановлюють відповідальність за порушення зобовязань за договорами банківського вкладу та банківського рахунка, та укладений між сторонами договір не передбачають такого правового наслідку порушення зобовязань за договором як відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення 3% річних в сумі 103,33 доларів США., 1515,50 доларів США - пені в розмірі подвійної облікової ставки ставки НБУ та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., обґрунтовано відмовивши в позові в цій частині.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 2 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: