Справа №601/1161/16
Провадження № 2/601/561/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Мочальської В.М.,

при секретарі Коляді О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» про визнання договору недійсним, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «ЛК «Еталон») про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 24 червня 2016 року між ним (лізингоодержувач) та ТОВ «ЛК «Еталон» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого товариство зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (трактор марки МТЗ Білорусь 422 сав вартістю 360 тис. грн), а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору.

Того ж дня, як передбачено умовами договору, позивач здійснив платіж у розмірі 36 тис. грн. на рахунки ТОВ «ЛК «Еталон». При детальному ознайомлені з умовами договору ним було виявлено, що проплачені ним кошти виявилися не авансовим платежем за договором, а одноразовою платою за організацію та оформлення зазначеного договору.

Посилаючись на те, що умови договору фінансового лізингу не відповідають чинному законодавству, є несправедливими та порушують його права як споживача, на підставі статей 15, 16, 203, 215, 216, 220, 227, 799, 806, 808 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України), Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII), Закону України від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон № 723/97-ВР), позивач просив визнати зазначений договір фінансового лізингу недійсним, стягнути з відповідача 36 тис. гривень сплачених ним коштів, 360 гривень витрат за банківські послуги та 2100 гривень за правову допомогу адвоката.

Позивач в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних міркувань.

24 червня 2016 року між ОСОБА_1 (лізингоодержувач) та ТОВ «ЛК «Еталон» (лізингодавець) укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого товариство зобов'язалось придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу (трактор марки МТЗ Білорусь 422 сав вартістю 360 тис. грн), а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору, що підтверджується договором фінансового лізингу № 004641 від 24 червня 2016 року ( а.с.7-14).

Згідно квитанцій «Приватбанку» від 24.06.2016 року , ОСОБА_1 було сплачено ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» 36 000 грн. ( а.с.17).

Згідно заяви ОСОБА_1 до ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» від 27.06.2016 року, ОСОБА_1 просить повернути йому перераховану передоплату за трактор в сумі 36 000 грн., оскільки не зрозумів умови договору ( а.с.18).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР.

Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-ХІІ).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону № 1023-ХІІ, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Положеннями спірного договору передбачено, що лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 1.1 договору).

У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лузингодавцем відповідно до п.1.3 цього Договору лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі в продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію та оформлення договору до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в Додатковій угоді до Даного Договору (пункт 5.4 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору, залежно від наявності у продавця предмета лізингу, вказаного лізингоодержувачем у даному договорі, сам предмет лізингу повинен бути замінений на інший предмет лізингу в обов»язковому порядку. Умови такої заміни та проведення додаткових розрахунків вказуються у відповідній додатковій угоді до даного договору.

У п. 3.5 договору зазначено, що лізингодавець та продавець несуть солідарну відповідальність перед лізингоодержувачем та зобов»язаннями щодо продажу предмета лізингу. При цьому, відомості про продавця у правочині й додатках до нього відсутні взагалі.

У п. 2.1 договору значиться викупна вартість, тобто сума, за яку лізингоодержувач після сплати всіх лізингових платежів та виконання інших умов цього договору має право придбати у власність (викупити) предмет лізингу за окремо укладеним договором купівлі продажу.

У п.4.3.6 договору вказано, що лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, по причинам які не залежать від лізингодавця.

У п. 5.1 договору вказано, що предмет лізингу передається у користування лізинг одержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

У п.5.4 договору у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем відповідно до п.1.3 договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу.

У п.5.7 договору встановлено, що будь-яка невідповідність предмета лізингу п.3.1 даного договору, специфікації (додаток № 3) до цього договору, зазначається в акті приймання передачі, який підписується уповноваженими представниками лізингодавця та лізингоодержувача.

У п. 5.10 договору вказано, що підписанням акту приймання-передачі свідчит про відсутність у сторін претензій один до одного стосовно предмета лізингу.

У п.11.3 договору встановлено, що набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п.11.1 та 11.2 дпного договору,в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв»язку з переходом права власності щодо предмета лізингу.

У п. 11.5 договору договір позбавляє лізингоодержувача отримати предмет лізингу у свою власність за наявності будь-якого судового спору за даним договором.

Розділ 12 договору встановлює лише односторонню відповідальність лізингоодержувача.

За змістом частини п'ятої статті 11 Закону № 1023-ХІІ до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та наявність у зв'язку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону № 1023-XII.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 208, 212, 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №004641 від 24 червня 2016 року укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 36 000 (тридцять шість ) тисяч 00 коп..

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 1462 (одну тисячу чотириста шістдесят дві) гривні 40 коп. сплачених судових витрат

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 2 100 (дві тисячі сто) гривень за правову допомогу адвоката.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в Тернопільський апеляційний суд через Кременецький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: