11.11.2016 227/3988/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Притуляк С.А.,

при секретарі - Коверченковій М.О.,

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Добропільського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Білозерської міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визначити для позивача додатковий строк тривалістю пять місяців для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3. В якості обґрунтування своїх вимог зазначила, що 18 червня 2014 року померла ОСОБА_3 мати позивача, після її смерті залишилась квартира за адресою: Донецька область, Добропільський район, м. Білозерське, вул. Будівельна, 21/18. Вказала, що протягом шести місяців позивач не звернулася до нотаріуса у звязку з тим, що у неї не було необхідних документів на квартиру і лише нещодавно вона знайшла вказані документи, та 30.09.2016 року звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, який їй відмовив. Окрім цього, посилається на те, що позивач мешкає на окупованій території і не могла виїхати для оформлення спадщини, бо боялася за своє життя. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_3 не має. Вважає, що позивач строк для прийняття спадщини пропустила з поважної причини, суд може визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини.

Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надіслав до суду лист, в якому позовні вимоги заявлені позивачем підтримав у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи у відповідності з статтями 213,214 Цивільного процесуального кодексу України, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 є матірю ОСОБА_5, що підтверджується долученим до матеріалів справи свідоцтвом про народження останньої, про що 26.10.1969 року зроблено актовий запис за №605.

03 листопада 1979 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, після укладення якого ОСОБА_5 змінила прізвище на «Мудрак», що підтверджене свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІV-АН №478741.

ОСОБА_7 №7 від 30.09.2016 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_4 після укладення шлюбу, про що 12.02.1983 року зроблено актовий запис №24, змінила прізвище з «Дуюнової» на «Брусенко», а відповідно до ОСОБА_7 №7 від 30.09.2016 року, після укладення шлюбу, про що 02.10.1993 року зроблено актовий запис №165, змінила прізвище «Брусенко» на «Дєєва».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_8 є матірю ОСОБА_2 (позивача по справі).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО №773863 18 червня 2014 року померла ОСОБА_8, про що Виконкомом Білозерської міської ради міста Добропілля Донецької області зроблено актовий запис №130.

Постановою №526/02-31 від 30.09.2016 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_9 відмовлено громадянці ОСОБА_2 в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_3 та рекомендовано їй звернутись до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Добропільської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відмовлено у звязку з тим, що строк подання заяви про прийняття спадщини терміном у шість місяців пропущений.

30 вересня 2016 року заведена спадкова справа №153/2016 щодо майна ОСОБА_8, яка померла 18.06.2014 року, за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45273645 від 30.09.2016 року.

В свідоцтві про право на спадщину за законом серії ВСК №939340 зазначено, що у особисту власність ОСОБА_8 від ОСОБА_10, який помер 26.07.2004 року, перейшла ? ідеальна частина двокімнатної квартири номер 18 у багатоквартирному будинку номер 21 по вул. Будівельна у місті Білозерському міста Добропілля донецької області, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Право власності спадкодавиці ОСОБА_8 на вказану нерухомість підтверджене також Витягом №9507308 від 05.01.2006 року про реєстрацію права власності, виданого Добропільським бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270, ст. 1272 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 зазначено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що вказано у доданій до позовної заяви копії паспорта позивача серії ВС №775660, виданого Моспінським МВМ Пролетарського РВ ГМВС України у Донецькій області від 26.01.2001 року.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 7 листопада 2014 р. № 1085-р місто Донецьк належить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Отже, м. Моспіне м. Донецька належить до тимчасово окупованої території, а згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Місце проживання позивача є тимчасово окупованою територією як результат негативних наслідків збройного конфлікту, територією на якій здійснюється порушення прав людини та відбуваються прояви насильства, а відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Обєднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини; суду не надано письмової згоди відповідача про надання додаткового строку позивачу для прийняття спадщини; в матеріалах справи міститься письмова відмова нотаріуса позивачу у вчиненні нотаріальних дій щодо прийняття спадщини через пропуск встановленого для прийняття спадщини строку; позивач довів, що причина пропуску є поважною, оскільки повязана з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, так, позивач посилається на те, що мешкає на окупованій території, а тому боялася за своє життя і не могла виїхати для оформлення спадщини, а це є поважною причиною, оскільки дійсно існувала реальна загроза для життя позивача у разі переміщення по окупованій території, яка непідконтрольна державній владі України.

З огляду на викладене суд вважає, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, однак, такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає, що позивачу для прийняття спадщини буде достатнім додатковий строк у три місяці.

Керуючись ст.ст. 1270,1272 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Білозерської міської ради, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8, яка померла 18.06.2014 р. у м. Моспіно Пролетарського району м. Донецька.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя С.А. Притуляк