Справа № 602/789/16-ц
Провадження № 2/602/287/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2016 р. Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Радосюка А. В.

при секретарі Майхрук Н.М.

за участю прокурора Карпця М. В., представника позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ланівці цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Лановецької районної державної адміністрації до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

встановив:

Служба у справах дітей Лановецької районної державної адміністрації звернулась в суд із позовом про позбавлення батьківських прав відповідача та стягнення з неї аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є матірю неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2011 року дитина проживала зі своїм батьком ОСОБА_4, однак 26 липня 2016 року батько помер і з цього часу опікується дитиною його баба по батькові ОСОБА_2, а матір дитини вже більше пяти років не виконує своїх батьківських обовязків, не цікавиться життям та здоровям сина, не відвідує його, не телефонує до нього не допомагає матеріально. Ситуація не змінилася і після смерті батька дитини. У зв'язку з цим представник позивача просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім цього представник позивача в поданій позовній заяві просить стягувати з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання сина розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи цю вимогу тим, що відповідач зобовязана нести витрати по утриманню дитини: на придбання їжі, одягу, шкільного приладдя, ліків. Добровільно коштів на утримання дитини вона не надає. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги і просила суд позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про день, час і місце розгляду справи була двічі повідомлена належним чином, не повідомила відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує представник позивача .

Прокурор в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що матеріалами справи повністю доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обовязків по вихованню сина.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, оскільки після смерті сина хоче оформити опікунство над онуком, який фактично залишився круглою сиротою, оскільки матір не цікавиться ним вже багато років.

Вислухавши думку прокурора, пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Так, в ході судового засідання встановлено, що ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 126567, виданого 22 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області.

Батько неповнолітнього ОСОБА_4Ю ОСОБА_5 помер 26 липня 2016 року в м.Ланівці Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №211639, виданого 27 липня 2016 року Лановецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Як вбачається із акту обстеження умов проживання дитини від 05 серпня 2016 року неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з бабою по батькові ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та рідним дядьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в м.Ланівці, вул..Незалежності, 2/26 Тернопільської області. Неповнолітній ОСОБА_4 навчається в Лановецькій НВК І-ІІІ ступенів, в сімї добрі взаємовідносини, утримується за рахунок заробітної плати бабусі та дядька. В хаті чисто, прибрано, в дитини є свою кімната, яка облаштована всіма необхідними меблями для навчання та відпочинку.

08 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до органу опіки та піклування Лановецької райдержадміністрації про те, що вона бажає залишити неповнолітнього ОСОБА_4 у своїй сімї та стати йому опікуном.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вони проживають по сусідству з ОСОБА_2 та її неповнолітнім онуком ОСОБА_4. З моменту переїзду в м.Ланівці неповнолітній ОСОБА_4 постійно перебував під наглядом та на утриманні свого батька та бабусі. За весь цей час матір жодного разу до нього не приїхала, не навідувала його, не допомагала матеріально, не цікавилася долею свого сина, його здоровям та умовами проживання.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_13 та ОСОБА_14 останні працювали класними керівниками неповнолітнього ОСОБА_4. За весь період навчання дитина була доглянута, батько і бабуся постійно цікавилися життям хлопчика, відвідували школу, завжди були присутні на батьківських зборах. Мати дитини жодного разу не поцікавилася шкільним життям дитини, хлопчик ніколи не згадував про неї.

Згідно довідки №527 від 09 листопада 2016 року, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 дійсно зареєстрована і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 і її сімя складається з: ОСОБА_15- матері, ОСОБА_16 - брата та ОСОБА_4 сина.

Відповідно до характеристики №526 від 09 листопада 2016 року, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, відповідач ОСОБА_3 проживає разом з матірю та братом, заяв та скарг до виконкому Великогаївської сільської ради на ОСОБА_3 не поступало.

В акті обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 09.11.2016 року вказано, що в будинку, де проживає ОСОБА_3 в с.Застінка по вул..Шевченка,41 Тернопільського району Тернопільської області створені належні житлово-побутові умови. У бесіді з ОСОБА_3 зясовано, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Із висновку органу опіки та піклування Лановецької районної державної адміністрації Тернопільської області від 15 вересня 2016 року №1041/02-21/10 вбачається, що відповідач є матірю неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6. Встановлено, що матір ОСОБА_3 не проживає разом із дитиною уже 6 років. Роман залишився фактично на утриманні батька. В липні 2016 року батько дитини помер, він залишився проживати з бабусею ОСОБА_2. Мати з дитиною не спілкується, не бере участі у вихованні, не цікавиться його життям, матеріально та морально не підтримує, що підтверджується відповідними документами. Тому з метою забезпечення прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, орган опіки та піклування Лановецької райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Таким чином, всі вищенаведені факти свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню неповнолітнього сина, а саме не навідується до нього, не спілкується з ним, не цікавиться сином, його станом здоровя, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не приймає участі у вихованні та не проявляє щодо нього материнської турботи та уваги.

Згідно із вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_10 України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_10 Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

В силу вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно ст. 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки вона ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.ст. 181, 183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як вбачається з розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної ОСОБА_10 Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно Закону України «Пpo Державний бюджет на 2016 рік» мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в розмірі: з 01 січня 2016 пo 30 квітня - 1455 грн., с 01 травня пo 30 листопада 1531 грн., з 01 грудня - 1689 грн..

Як вбачається із пояснень представника позивача, третьої особи, наданих ними в судовому засіданні, та матеріалів справи, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має нерегулярний мінливий дохід.

Згідно ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Таким чином, беручи до уваги те, що вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дитини не надає, а також враховуючи майнове становище відповідача, яка має нерегулярний мінливий дохід, ненадання суду відомостей відповідачем про свій стан здоровя та наявність інших утриманців, беручи до уваги норму законодавства про рівні обовязки батьків щодо утримання дитини, виходячи з забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення, в зв`язку з чим необхідно стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 551 гривню 20 копійок судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 74, 88, 212-215, 224, 232, 292 ЦПК України, ст. ст. 7, 141, 150, 155, 157, 164, 166, 180-184, 192 СК України, суд,-

вирішив :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, зареєстровану в ІНФОРМАЦІЯ_7, батьківських прав щодо її дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 551 гривню 20 копійок судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.

Вказане заочне рішення суду може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, яку слід подати до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Дане рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_17