Справа № 135/852/16-ц
Провадження № 2/135/112/16
РІШЕННЯ

іменем України

27.05.2016 року Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Паладій В.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації. Зазначив, що у січні 2016 року від імені трудового колективу Ладижинського дитячого будинку-інтернату було направлено колективне звернення на ім'я голови Вінницької обласної ради, голови обласної державної адміністрації. Копії відповідного звернення були направлені до прокуратури Вінницької області, Міністерству соціальної політики, депутату Вінницької обласної ради Л.Головашич та громадській організації «Ладижинська громадська рада». Відповідно до змісту звернення зазначено, що директор Ладижинського дитячого будинку-інтернату абсолютно не відповідає якостям керівника, зокрема, не йде на контакт із трудовим колективом та волонтерами, не допускає їх в інтернат, створює інтриги та збирає плітки про себе, переслідуючи при цьому працівників інтернату, примушуючи їх звільнятись з роботи, некоректно поводить себе, не цікавиться проблемами дітей та основними напрямками діяльності інтернату. У зверненні зокрема йдеться про закупівлю неякісних продуктів харчування, у аморальному способі життя директора, у здачі на металобрухт кабелю, у вивозі основних засобів закладу, використанню в особистих цілях гаражу автомобіля, у ремонті власного авто за рахунок коштів закладу, у розкраданні коштів, тощо. У відповідь на колективне звернення, в закладі було проведено ряд численних перевірок. Зокрема, 16.02.2016 року робочою групою, створеною облдержадміністрацією, було здійснено виїзну перевірку, за результатами якої порушень, вказаних у колективному зверненні працівників закладу не було виявлено. Вказав, що згідно перевірки Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП, проведеної за його заявою, було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 сфабрикувала колективну скаргу, для чого використала інформацію, яка містилась в листі-проханні до директора. Тому вважає, що ОСОБА_3 поширила вказану негативну інформацію, яка не відповідає дійсності. Поширена нею інформація ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію в очах невизначеного кола осіб, які могли читати таке колективне звернення. Тому звернувся до суду з даним позовом і просив визнати недостовірною всю інформацію відносно директора Ладижинського дитячого будинку-інтернату ОСОБА_1, поширену ОСОБА_3 у колективному зверненні.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що він звертався в поліцію, яка проводила перевірку, ні один працівник не підтвердив, що підписував скаргу, в якій викладена недостовірна інформація. Працівники підписували лише колективний лист-прохання до нього, як директора закладу, що стосувався графіку змін по закладу. Діяльність закладу перевіряли різні інстанції: облдержадміністрація, Міністерство соціальної політики, управління захисту економіки Національної поліції області. Повідомив, що копію скарги він отримав в департаменті соцполітики облдержадміністрації, ознайомився із скаргою при перевірці комісії. Також повідомив, що в грудні кухар Березюк писала скаргу аналогічного змісту в Генеральну прокуратуру, внаслідок чого перевірку проводив відділ економічної безпеки Національної поліції. Зазначив, що до скарги від січня 2016 року було додано копію листа із підписами працівників, які звертались із листом проханням до директора. Ініціатором збору підписів була ОСОБА_3, лист із оригіналами підписів знаходився в неї. Саме відповідач особисто завозила скаргу у всі інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову. Зазначив, що ОСОБА_3 відношення до скарги не має, не є її автором, не знає хто її друкував. Вказав, що до скарги було додано лише ксерокопію листа із підписами працівників, в тому числі і ОСОБА_3 Вказав, що в справі немає відомостей про те, що скаргу було направлено та отримано прокуратурою, обласною радою, депутатом Головашич Л., громадською організацією.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Згідно положень ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на посаді директора Ладижинського дитячого будинку-інтернату.

В лютому 2016 року до Вінницької обласної державної адміністрації надійшла скарга на директора Ладижинського дитячого будинку-інтернату ОСОБА_1 Скарга датована січнем 2016 року, із зазначенням, що вона подана від імені трудового колективу будинку-інтернату. До скарги було додано копії листів із підписами працівників Ладижинського дитячого будинку-інтернату.

Колектив Ладижинського дитячого будинку-інтернату звертався до директора із листом проханням від 11.01.2016 року щодо вирішення питання пов'язаного із розформуванням змін. До вказаного листа було додано підписи працівників закладу.

Вказані обставини визнаються сторонами та підтверджуються матеріалами справи: розпорядженням Вінницької обласної ради № 59 від 04.04.2013 року; листом-проханням колективу дитячого будинку-інтернату від 11.01.2016 року; поданою скаргою на директора закладу.

Із довідки, складеної робочою групою, яка була сформована наказом директора Департаменту соціальної та молодіжної політики облдержадміністрації від 11.02.2016 року «Про перевірку Ладижинського дитячого будинку-інтернату», та яка проводила перевірку закладу, видно, що жодних порушень, зазначених у зверненні колективу Ладижинського дитячого будинку-інтернату не було виявлено. При цьому, в довідці вказано, що робочою групою було встановлено, що працівники закладу порушували питання та підписувалися під зверненням щодо формування персонального складу змін, оскільки певний час працювали разом і звикли один до одного. Їх підписи використали під зверненням, яке дискредитує роботу Ладижинського дитячого будинку-інтернату та його директора.

Відповідно до висновку про результати розгляду звернення ОСОБА_1, та листа начальника Ладижинського ВП видно, що Ладижинським ВП проводилась перевірка за зверненням ОСОБА_1 від 26.02.2016 року. Перевіркою було встановлено, що ОСОБА_3 мала відношення до збору підписів колег в листі-проханні до директора, заохочувала колег до цього, мала доступ до підписів з ініціалами колег.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що працівники дитячого будинку-інтернату підписували лист-прохання до директора щоб не міняти зміни. Вона дала свою згоду, щоб за неї підписались. Більше вона ні під якими листами, скаргами не підписувалась. Ініціатором збору підписів під листом-проханням була ОСОБА_3, яка і збирала підписи.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона підписувала лист-прохання до директора дитячого будинку-інтернату щоб не міняти зміни, збирала підписи ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що працівники будинку-інтернату підписували лист-прохання до директора щоб не міняти зміни. За неї розписались. Лист стояв на столі в роздягальні і всі його підписували. Як ОСОБА_3 збирала підписи - вона не бачила.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що працівники будинку-інтернату їй зателефонували, сказали, що збирають підписи до директора під зверненням з приводу того, щоб не міняли зміни. По телефону вона дала свою згоду і за неї підписали. Те, що підписи збирала ОСОБА_3 вона взнала вже пізніше, коли проходила перевірка.

Оцінивши всі надані позивачем докази в сукупності суд приходить до таких висновків.

Щодо посилання позивача на те, що скаргу було поширено невизначеному колу осіб, суд виходить з того, що позивачем не доведено ту обставину, що всі адресати, вказані у скарзі від січня 2016 року отримали дану скаргу. Зокрема, позивачем не надано жодних доказів того, що скаргу було отримано: Вінницькою обласною радою, прокурором Вінницької області, Міністром праці та соціального розвитку, депутатом Вінницької обласної ради Головашич Л., громадською організацією «Ладижинська громадська рада». А зазначення в скарзі переліку різних адресатів саме по собі не є підтвердженням того, що всі адресати отримали скаргу.

Твердження позивача, про те, що йому особисто відомо, що ОСОБА_3 завозила скаргу у облдержадміністрацію та обласну раду, є голослівним та не підтверджене належними доказами.

Не підтверджене жодними доказами також і посилання позивача на те, що перевірка закладу проводилась, зокрема, і Міністерством соціальної політики.

Щодо посилання позивача на перевірку, що проводилась управлінням захисту економіки у Вінницькій області Національної поліції України, то сам же позивач пояснював в судовому засіданні, що таку перевірку проводили за дорученням Генеральної прокуратури після звернення в грудні 2015 року кухара Березюк із скаргою аналогічного змісту.

Відповідно до п. 9 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі та ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Позивачем не доведено, що саме ОСОБА_3 направила скаргу, в якій на думку позивача поширено недостовірну інформацію щодо нього. Посилання на те, що саме ОСОБА_3 збирала підписи під листом проханням до директора будинку-інтернату від 11.01.2016 року, на думку суду, не є прямим доказом того, що саме відповідач ОСОБА_3 була автором та поширила скаргу на директора будинку-інтернату.

При цьому свідки ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 зазначили, що при зверненні до директора із листом-проханням за їх згодою підписи ставили інші працівники. А свідок ОСОБА_7 також повідомила, що листок в якому працівники ставили підписи стояв на столі в роздягальні, вона не бачила чи збирала підписи ОСОБА_3.

Тому суд вважає недоведеним посилання позивача на ту обставину, що лише ОСОБА_3 мала доступ до листів із підписами.

Проведеною перевіркою Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУ НП у Вінницькій області, за результатами якої складено висновок від 10.03.2016 року, було встановлено, що ОСОБА_3 має відношення до збору підписів колег в листі-проханні до директора та мала доступ до підписів з ініціалами своїх колег.

Однак, жодних відомостей про те, що ОСОБА_3 розсилала скаргу на директора, матеріалами перевірки не було встановлено. Як і не було встановлено того, що вона виготовляла копії листів із підписами працівників.

В самій скарзі не зазначена ні дата, ні її автор. А як вбачається із пояснень позивача, при ознайомленні ним із скаргою яка надійшла в облдержадміністрацію, було виявлено, що до скарги додавались листи із підписами працівників, виготовлені за допомогою комп'ютерної техніки.

Крім того, суд вважає необхідним також зазначити, що відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Із роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), вбачається, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі про поширення відомостей наголошується на тому, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

З огляду на викладене, суд вважає, що будь-яка особа може реалізовувати право на звернення до органів державної влади за захистом свого права, а тому факти, викладені в заяві, адресованій таким органам не можна вважати недостовірною інформацією у розумінні ст. 277 ЦК України, навіть, якщо такі факти не підтвердились в результаті проведеної державним органом перевірки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено того, що відповідач є автором скарги на директора Ладижинського дитячого будинку-інтернату ОСОБА_1, яка в лютому 2016 року надійшла до Вінницької обласної державної адміністрації, чи особою, яка надіслала таку скаргу невизначеному колу осіб. Докази та обставини, на які посилається позивач не дають підстав стверджувати, що відповідачем було поширено недостовірну інформацію відносно позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 277, 297, 299 ЦК України, ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 6, 8, 10, 15, 60, 61, 88, 179, 197, 209 - 218, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Ладижинський міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області.

Суддя: