Справа № 755/4260/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В., Панасюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Комунальне підприємство «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та встановлення порядку користування квартирою -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зняти відповідачів з реєстрації місця проживання у Відділі паспортної реєстраційної і міграційної роботи Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі у спірній квартирі не проживають більше шести місяців, не сплачують плату за користування житловим приміщенням і комунальними послугами, не несуть інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймають участі у спільному побуті, не є членами сім'ї позивача, тому вважаються такими, що втратили право користування квартирою.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, звертаючись із зустрічним позовом до суду, просять усунути перешкоди у користуванні позивачами жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_2 з боку відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 шляхом зобов'язання відповідачів надати позивачам дублікати ключів від замків вхідних дверей квартири та шляхом зобов'язання відповідачів не чинити фізичного опору для доступу до спірної квартири, а також просять встановити порядок користування спірним жилим приміщенням, виділивши позивачам у користування житлову кімнату № 8 площею 11,7 кв.м. з лоджією, а відповідачам виділити в користування житлову кімнату № 7 площею 21.8 кв.м., житлову кімнату № 6 площею 14,6 кв.м. з лоджією, при цьому кухню № 5, ванну кімнату № 4, вбиральню № 3, коридор № 2, коридор № 1 залишити в загальному користуванні, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі є зареєстрованими у зазначеній квартирі, сплачують житлово-комунальні послуги, проводили поточний ремонт, однак не мають можливості проживати в квартирі, у зв'язку із протиправними діями з боку відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, якими створено конфліктну ситуацію щодо порядку проживання в квартирі, що є підставою звернення позивачів з даним позовом до суду. (Том1 а.с. 130-132)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2016 року об'єднано справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Житлово-Експлуатаційна дільниця № 406 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за номером - 755/4260/16-ц зі справою за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, Житлово-Експлуатаційної дільниці № 406 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та встановлення порядку користування квартирою за номером 755/6317/16-ц в одне провадження. Об'єднаній цивільній справі присвоєно № 755/4260/16-ц. (Том 1 а.с. 113)

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2016 року третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом Відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві замінено на Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом Житлово-експлуатаційну дільницю № 406 замінено на Комунальне підприємство «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». (Том 1 а.с. 186)

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі, пояснив, що з моменту реєстрації відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в квартирі АДРЕСА_2. В 2000 році відповідачі зібрали речі та добровільно виселились з цієї квартири, з того часу відповідач ОСОБА_2 проживає у приватній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_3, після одруження, проживає за адресою: АДРЕСА_3. Позивач вважає, що оскільки відповідачі протягом тривалого часу квартирою не цікавляться, за житлово-комунальні послуги не сплачують, мають інше житло, де постійно проживають, тому є всі законні підстави припинити право відповідачів на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та зняти їх з реєстраційного обліку, оскільки врегулювати спірні питання в досудовому порядку відповідачі відмовляються.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_9 в судовому засіданні первісний позов просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі, вказуючи на необґрунтованість його підстав.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 в судовому засіданні зустрічний позов підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст зустрічної позовної заяви, просила відмовити у задоволенні первісного позову, пояснила, що вона разом з донькою ОСОБА_3 зареєстрована та проживала в квартирі АДРЕСА_2, квартира не приватизована. В силу певних життєвих обстави та суб'єктивних причин ОСОБА_2 з донькою вимушені були змінити місце проживання, оскільки квартира знаходиться на першому поверсі, біля вікон росли дерева, у зв'язку з чим у квартирі почала розвиватись пліснява, внаслідок чого у доньки почалась хвороба туберкульоз, лікарями рекомендовано змінити місце проживання, іншою причиною неможливості для відповідачів проживати в цій квартирі стала неправомірна поведінка ОСОБА_1, який проживає в цій квартирі разом з дружиною та дитиною, та протягом багатьох років тримає собак бійцівських порід. У 1998 році стався випадок нападу собаки на її доньку, внаслідок чого залишився шрам на правій щоці, що завдало глибокої психологічної травми доньці. Незважаючи на ці обставини, ОСОБА_2 до цього часу навідується до квартири, де проживають її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, допомагає доглядати за хворими батьками, надає їм матеріальну допомогу, передає кошти для оплати на утримання житла, тому вважає позов надуманим та спрямований на досягнення корисливих мотивів з боку ОСОБА_1, який має намір приватизувати квартиру лише на членів своєї сім'ї.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні зустрічний позов підтримала в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні первісного позову з підстав, що містить зміст зустрічної позовної заяви та пояснення, надані ОСОБА_2 в судовому зсіданні.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_10 в судовому засіданні зустрічний позов підтримав в повному обсязі, проти первісного позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, що містить зміст зустрічної позовної заяви та пояснення, надані позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні, вказуючи на наявність поважних причин не проживання відповідачів за зустрічним позовом в спірній квартирі.

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечує в повному обсязі, з підстав, що місять його письмові пояснення, долучені до матеріалів справи. (Том 1 а.с. 44; 180; Том 2 а.с. 80-81)

Представник третьої особи за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 - ОСОБА_11 в судовому засіданні в судовому засіданні первісний позов просив задовольнити, проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі з підстав, викладених у письмових поясненнях ОСОБА_7, долучених до матеріалів справи. (Том 2 а.с. 80-81)

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечує в повному обсязі, вважає його безпідставним та необґрунтованим. (Том 1 а.с. 45, 179; Том 2 а.с. 7)

Третя особа за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяви, відповідно до яких позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечує в повному обсязі, просить провести розгляд справи у її відсутність. (Том 1 а.с. 41; 178; Том 2 а.с. 7)

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи наявна Довідка МСЕК від 01.07.1999 року про встановлення ОСОБА_4 з 01.06.1999 року першої групи інвалідності загального захворювання. (Том 1 а.с. 68)

Представник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника. (Том 1 а.с. 93, 216; Том 2 а.с. 59)

Представник третьої особи Комунального підприємства «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1, представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_9, представника третьої особи за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 - ОСОБА_11, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_10, надавши оцінку показанням свідків ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Слід звернути увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Як убачається з матеріалів справи, на підставі ордеру на жиле приміщення НОМЕР_1, який видано Виконавчим комітетом Київського міської ради депутатів трудящих 16 липня 1973 року, ОСОБА_4 на сім'ю з трьох осіб надано одну кімнату житловою площею 14,6 кв.м в квартирі АДРЕСА_2. (Том 1 а.с. 14)

На підставі рішення Виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів від 02 липня 1975 року за № 610 «Про надання житлової площі громадянам Дарницького району», закріплено за ОСОБА_4 кімнату 21,8 кв.м у цій же квартирі по АДРЕСА_2, зі зняттям з квартобліку. (Том 1 а.с. 15)

На підставі рішення Виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів від 26 травня 1980 року за №436 «Про надання житлової площі громадянам Дарницького району», ОСОБА_4 на сім'ю 4 особи надано додаткову кімнату в цій же квартирі АДРЕСА_2, у в'язку з чим ОСОБА_4 знято з квартирного обліку. (Том 1 а.с. 16)

Згідно Акту обстеження санітарно-технічного стану квартири АДРЕСА_2, складеного комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 406 від 24.11.2015 року, обстежені помешкання квартири знаходяться у задовільному санітарно-технічному стані; квартира загальною площею 66,80 кв.м, житловою площею 48,10 кв.м., складається з трьох житлових кімнат: 11,70 кв.м, 21,8 кв.м, 14,6 кв.м., кухня площею 8,90 кв.м., коридор площею 6,3 кв.м., ванна кімната площею 3,5 кв.м., що також підтверджено поверховим планом квартири. (Том 1 а.с. 13; 137)

За даними відомостей, які викладено у Довідці Житлово-експлуатаційної дільниці № 406 від 29 січня 2016 року (форма №3), у не приватизованій квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_6, 1975 року народження (з 2007 року); ОСОБА_1, 1975 року народження (з 1975 року); ОСОБА_7, 1997 року народження, (з 1997 року); ОСОБА_5, 1946 року народження ( з 1973 року); ОСОБА_4, 1944 року народження, який за Висновком МСЕК від 01.07.1999 року є інвалідом І групи безстроково ( з 1973 року); ОСОБА_2, 1970 року народження (з 1987 року); ОСОБА_3, 1990 року народження, (з 1990 року). (Том 1 а.с. 12; 68)

Згідно Актів від 24.04.2015 року, від 26.06.2015 року, від 02.09.2015 року, від 29.02.2016 року, завірених Житлово-експлуатаційною дільницею № 406, ОСОБА_2, 1970 року народження, та ОСОБА_3, 1990 року народження, дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, однак не проживають за місцем реєстрації з 2005 року. (Том 1 а.с. 7-11)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, що 29 лютого 2016 року набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Відділ паспортної реєстраційної та міграційної роботи Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Комунальне підприємство «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням суду встановлено, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав шляхом припинення права відповідачів на користування житловим приміщення за наявності підстав, які підвереджують набуття відповідачами законних прав на користування житловим приміщенням, в той же час встановлення факту вибуття відповідачів на постійне проживання до іншого населеного пункту, або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, є підставою для застосування до склавшихся відносин, у разі їх доведення, положень ст.107 Житлового кодексу України, що є окремим предметом доказування, в той же час суд має право застосування норм права залежно від підстав (обґрунтувань) позову, проте позивач обґрунтовує свій позов саме обставинами, які належать доведенню на підставі ст.71 Житлового кодексу України, що унеможливлює надати правову оцінку заявленим вимогам в цій частині.

Згідно даних, що містять Листи Управління поліції у Дніпровському районі Головного управління національної поліції в м. Києві від 03.03.2016 року та від 20.03.2016 року на ім'я ОСОБА_2, з приводу протиправних дій з боку учасників конфліктів, що мали місце 03.03.2016 року та 20.03.2016 року в будинку АДРЕСА_2, в діях ОСОБА_6, ОСОБА_1 ознак вчинення кримінального правопорушення не виявлено. (Том 1 а.с. 138, 139)

За даними, що містить Висновок ІП УП у Дніпровському районі ГУ Національної поліції в м. Києві від 25.03.2016 року, в своїй заяві ОСОБА_2 повідомляє, що вона разом із своєю донькою ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, але не проживає там, тому що її брат ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_6 перешкоджають потрапити до житла, де проживають батьки заявниці, що потребують догляду. Будучи опитаними, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 пояснили, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає більше 10 років та постійно провокує конфлікти, коли приходить до вищезазначеної квартири. (Том 1 а.с. 140)

Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до положень статей 71, 72 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Положення статі 71 Житлового кодексу України, регулюють правовідносини користування жилими приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту, або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірвання з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як роз'яснено у п.10, 11Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами та доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

На ствердження вибуття наймача або члена його сім'ї суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Судом встановлено, що предмет спору за первісним позовом становлять вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та зняття відповідачів з реєстрації місця проживання у Дніпровському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, посилаючись на положення статей 71, 72 Житлового кодексу України та статтю 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», з підстав не проживання відповідачів в спірній квартирі понад шість місяців, втрати ними зацікавленості у забезпеченості вказаним житлом, про що свідчить ігнорування відповідачами оплати за житлово-комунальні послуги, відсутність особистих речей в квартирі, оскільки відповідачі мають інше житло для проживання.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 показав, що він перебуває у дружніх стосунках з позивачем за первісним позовом ОСОБА_1, знайомий з відповідачами ОСОБА_2, двічі на тиждень відвідує позивача за місцем його проживання, однак не бачив відповідачів в квартирі АДРЕСА_2 та не обізнаний з приводу їх реєстрації, часу не проживання, причини не проживання, не володіє інформацією щодо оплати комунальних послуг сторонами спірних правовідносин. При цьому свідок підтвердив факт підписання ним Акту від 29.02.2016 року про не проживання відповідачів ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, вказуючи на те, що вказаний Акт було складено в ЖЕД № 406, та свідок в день складання Акту не відвідував спірну квартиру на підтвердження відсутності в ній відповідачів ОСОБА_2 та відсутності їхніх особистих речей в квартирі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показала, що вона перебуває у дружніх стосунках із сім'єю позивача ОСОБА_1, які проживають у квартирі АДРЕСА_2, займають в ній дві кімнати, третю кімнату займають батьки сторін спірних правовідносин. Додатково свідок показала, що під час проживання відповідачів ОСОБА_2 в квартирі, між ними та сім'єю позивача ОСОБА_1 виникали конфлікти, на одному з яких свідок була присутня, а саме 20 березня 2016 року під час намагання відповідачів ОСОБА_2 вселитися в квартиру, однак свідок не обізнана з приводу часу не проживання відповідачів в квартирі, не володіє інформацією щодо оплати комунальних послуг сторонами спірних правовідносин. При цьому свідок підтвердила факт підписання нею Акту від 29.02.2016 року про не проживання відповідачів ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, вказуючи на те, що вказаний Акт було складено в ЖЕД № 406, та свідок в день складання Акту не відвідувала спірну квартиру на підтвердження відсутності в ній відповідачів ОСОБА_2 та відсутності їхніх особистих речей в квартирі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 показала, що вона перебуває у дружніх стосунках з позивачем за первісним позовом ОСОБА_1, знайома з відповідачами ОСОБА_2. В квартирі АДРЕСА_2 проживає позивач ОСОБА_1 із своєю сім'єю, а також його спільні з відповідачем ОСОБА_2 батьки, які потребують догляду. Позивач ОСОБА_1 дбає про квартиру, робить мій ремонт, тримає собаку, в якій свідок не вбачає агресії. Додатково свідок показала, що двічі була присутня під час намагання відповідача ОСОБА_2 вселитися в спірну квартиру, у зв'язку з чим виник конфлікт між сторонами спірних правовідносин, що призвело до необхідності виклику працівників правоохоронних органів. При цьому свідок підтвердила факт підписання нею Акту від 29.02.2016 року про не проживання відповідачів ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, вказуючи на те, що вказаний Акт було складено в ЖЕД № 406, та свідок в день складання Акту не відвідувала спірну квартиру на підтвердження відсутності в ній відповідачів ОСОБА_2 та відсутності їхніх особистих речей в квартирі, а також свідок вказала, що інші Акти про не проживання відповідачів ОСОБА_2 в спірній квартири, що містяться в матеріалах справи, вона підписувала у себе дома, при цьому також не відвідувала в день підписання Актів спірну квартиру на предмет присутності в ній відповідачів ОСОБА_2 та наявності в квартирі їхніх особистих речей.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 показав, що він є цивільним чоловіком відповідача ОСОБА_2, проживав разом із нею та донькою ОСОБА_3 в спірній квартирі до 2000 року, після чого він придбав квартиру, право власності на яку оформив на відповідача ОСОБА_2, куди переїхав разом із відповідачами ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_3, будучи неповнолітньою в той час, захворіла на туберкульоз та отримала ушкодження, завдане собакою, яку утримує в спірній квартирі позивач ОСОБА_1 Однак відповідачі ОСОБА_2 всіх особистих речей з квартири АДРЕСА_2 не забирали, відповідач ОСОБА_2 часто відвідувала в ній батьків та періодично залишалась. Відповідач ОСОБА_3 не має іншого місця для проживання окрім спірної квартири, в якій зареєстрована, та у зв'язку із конфліктною ситуацією, яка склалась, вимушена разом із чоловіком проживати в орендованій квартирі. Свідок особисто привозив відповідачів ОСОБА_2 до спірної квартири, однак позивач ОСОБА_1 разом із своєю сім'єю не впустили відповідачів, що призвело до конфліктів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 показав, що він є рідним дядьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2, тобто рідним братом їхньої спільної матері. Відповідачі ОСОБА_2 проживали в квартирі АДРЕСА_2, однак вимушені були з неї виїхати, оскільки донька ОСОБА_3, будучи неповнолітньою, часто в ній хворіла, однак ОСОБА_2 часто приїздила до спірної квартири, доглядала батьків, допомагала у лікуванні матері, яка не має відповідного матеріального забезпечення, сплачуючи житлово-комунальні послуги за спірну квартиру. Після одруження позивача ОСОБА_1, створення ним власної сім'ї, відповідачі ОСОБА_2 втратили можливість вільного доступу до спірної квартири та можливість в ній проживати.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 показала, що вона являється двоюрідною сестрою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка на початку 2000-х років разом із донькою виїхала з квартири АДРЕСА_2, у зв'язку із хворобою доньки ОСОБА_3, які не можуть проживати у спірній квартирі через заперечення з цього приводу позивача ОСОБА_1 та членів його родини. Зі слів ОСОБА_5 свідку відомо про намір позивача ОСОБА_1 стати єдиним власником спірної квартири, що призвело до його конфліктів з відповідачами ОСОБА_2 та до судових позовів про втрату ними права користування квартирою.

Суд, надавши оцінку показанням свідків, за відсутності даних про зацікавленість свідків щодо наслідків розгляду справи, приймає до уваги факти, зазначені свідками щодо наявності конфліктної ситуації, яка виникла між сторонами спірних правовідносин щодо можливості реалізації відповідачами ОСОБА_2 свого права користування спірною квартирою, при цьому суд на підставі показань свідків критично оцінює долучені до матеріалів справи Акти про не проживання відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2 з 2005 року та про відсутність в квартирі особистих речей відповідачів ОСОБА_2, оскільки в судовому засіданні ці свідки не підтвердили час не проживання відповідачів ОСОБА_2 в спірній квартирі, одноголосно вказали на те, що в день складання Актів вони не відвідували спірну квартиру на предмет проживання в ній відповідачів ОСОБА_2 та наявності в квартирі особистих речей останніх, Акти підписано та складено в приміщенні ЖЕД № 406 та за місцем проживання свідків, тому факти, підтверджені такими Актами, не можуть бути прийняті судом в якості належних і допустимих доказів по справі.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги доводи сторони позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та заперечення сторони відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, надавши оцінку показанням свідків, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні встановлено відсутність з боку відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, які є наймачем та членом сім'ї наймача спірної не приватизованої квартири, дій, які б полягали у зловживанні відповідачами своїми правами або у неналежному виконанні покладених на них обов'язків щодо користування квартирою, спір щодо втрати відповідачами права користування якою виник лише внаслідок неприязних стосунків між сторонами спірних правовідносин та внаслідок небажання позивача ОСОБА_1 надати вільний доступ відповідачам до спірної квартири, що не спростовано останнім під час судового розгляду справи. Таким чином, встановивши причину не проживання відповідачів в спірній квартири, а саме, внаслідок неправомірної поведінки позивача та членів його сім'ї, що суд визнає поважною причиною, наявні підстави подовження строку збереження спірного житлового приміщення за відповідачами, які мають право на захист з боку держави, за відсутності з їхнього боку винних дій.

Зняття з реєстрації місця проживання - це юридична процедура, здійснення якої свідчить про офіційне вибуття особи з місця постійного або тимчасового проживання.

Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

За змістом вказаної норми зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду виключно щодо: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; визнання фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, наявність чи відсутність у особи таких прав, які регулюються нормами житлового законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України). (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 січня 2012 року, Справа № 6-57цс11)

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що за відсутності факту втрати відповідачами права користування спірним житловим приміщенням, вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо зняття відповідачів з реєстрації місця проживання у Дніпровському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, є передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382 - 1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюються протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду.

Така ж позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, за якою вирішення питання зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняття відповідачів з реєстраційного обліку можливо лише за умови втрати ними права користування цим житлом чи у зв'язку з їх виселенням, тому за наявності у відповідачів права проживання у цій квартирі підстави для їх зняття з реєстрації відсутні.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Комунальне підприємство «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та встановлення порядку користування квартирою, слід зазначити наступне.

Як убачається матеріалів справи, предметом спору зустрічного позову є вимоги позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні позивачами жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_2 з боку відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 шляхом встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням, виділивши позивачам у користування житлову кімнату № 8 площею 11,7 кв.м. з лоджією, а відповідачам виділивши в користування житлову кімнату № 7 площею 21.8 кв.м., житлову кімнату № 6 площею 14,6 кв.м. з лоджією, залишивши місця загального користування у загальному користуванні мешканців квартири, а також позивачі просять зобов'язати відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 надати позивачам дублікати ключів від замків вхідних дверей квартири та зобов'язати відповідачів не чинити фізичного опору для доступу до спірної квартири. При цьому стороною позивачів за зустрічним позовом в судовому засіданні зазначено, що обраний ними спосіб захисту відповідає положенням статті 104 Житлового кодексу України, якою урегульовано вимоги щодо зміни договору найму жилого приміщення, та статті 358 Цивільного кодексу України, якою урегульовано здійснення права спільної часткової власності.

Разом з тим, порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду передбачено і встановлено статтями 61-70 Житлового кодексу України.

Згідно ч. 1, 2 ст. 64 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Наймачі та орендарі, як володільці квартири, зобов'язані використовувати приміщення жилих будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир і технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств, які обслуговують житло.

Усі мешканці квартир, в яких проживають два і більше власників, наймачів чи орендарів, мають однакові права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням. Порядок використання підсобних приміщень у квартирі, в якій проживає два і більше власників, наймачів чи орендарів, а також черговість їх прибирання встановлюються за узгодженням між мешканцями квартири.

Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, надавши оцінку показанням свідків, приймаючи до уваги пояснення сторони позивачів за зустрічним позовом та сторони відповідачів за зустрічним позовом, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав у задоволенні вимог позивачів щодо встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2, у спосіб, визначений позивачами, оскільки позивачами не обрано способом відновлення порушеного права зміну договору найму житлового приміщення, в той час як законодавчо визначені межі порядку користування жилим приміщенням державного житлового фонду не регулюють питання поділу жилого приміщення на вимогу наймача чи члена сім'ї наймача жилого приміщення, який, в свою чергу, не є складовою захисту порядку користування жилим приміщенням, що випливає договору найму. При цьому позивачами не наведено правових підстав захисту порушеного права, посилаючись на положення статті 358 Цивільного кодексу України, якою урегульовано здійснення особою права спільної часткової власності, в той час як об'єктом предмета спору є не приватизова квартира, яка належить до державного житлового фонду, тобто не є у власності сторін спірних правовідносин, тому дана норма закону не регулює спосіб відновлення порушеного права власності, за відсутності останнього в розрізі даного спору.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та встановлення порядку користування квартирою є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 64, 65, 71, 72, 107 Житлового кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, Комунальне підприємство «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, Комунального підприємства «Комунальна компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та встановлення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: