Справа № 226/1888/16-ц
Провадження № 2/226/803/2016
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

14 листопада 2016 року Димитровський міський суд Донецької області

у складі головуючої судді Клепка Л.І.,

секретаря Тіссен О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод та встановлення порядку користування спільним майном, на обгрунтування якого зазначила, що в січні 2013року під час її перебування у шлюбі з відповідачем було придбано автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі №VF30U5FVAAS142135, який 27 лютого 2014 року був знятий відповідачем з реєстраційного обліку і проданий ОСОБА_3 Рішенням Димитровського міського суду від 03.08.2015року ця угода купівлі-продажу за її позовом була визнана недійсною, а рішенням Димитровського міського суду від 05.05.2016 року, яке набрало законної сили, за нею визнано право власності на 1/2 частку вказаного автомобіля. Вказуючи на те, що з 1 березня 2014року спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, а вона, маючи посвідчення водія категорії В, позбавлена права користування автомобілем, що спричиняє їй незручності під час відвідування доньки, яка навчається в іншому місті, позивачка просить суд усунути перешкоди в користуванні нею спірним автомобілем шляхом передання їй відповідачем дублікату ключів і свідоцтва про реєстрацію автомобіля та встановити порядок користування автомобілем на визначених нею умовах: перший місяць після набрання рішенням законної сили передати автомобіль у її користування, наступний місяць у користування відповідача, а в подальшому здійснювати користування автомобілем почергово.

На забезпечення даного позову позивачкою одночасно подано заяву про накладення арешту на спірний автомобіль, на обгрунтування якої зазначено, що відповідач ОСОБА_2 може вдатися до спроби укрити автомобіль або здійснити його відчуження, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду за її позовом. Вказуючи на це та зазначаючи, що вона має в своєму розпорядженні гараж, що дозволяє створити необхідні умови для зберігання транспортного засобу, які б забезпечили неможливість пошкодження або зниження вартості автомобіля, позивачка просить суд накласти арешт на автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі VF30U5FVAAS142135, передавши вказаний автомобіль їй на зберігання, та заборонити відповідачу ОСОБА_2 експлуатацію цього автомобіля.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову та документи, долучені до позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

За змістом ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити на будь-якій стадії розгляду справи передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, які беруть участь у справі. Тобто, за загальним правилом заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши для цього суду відповідні докази.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд у відповідності з розясненнями, викладеними в п. п.1, 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як свідчить зміст заяви позивачки про забезпечення позову, доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів на забезпечення немайнового спору, який виник між сторонами, призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України, вона не містить. Посилання позивачки в заяві на те, що відповідач може вдатися до спроби укрити автомобіль або здійснити відчуження автомобіля, визнаного судом спільною сумісною власністю, є голослівними, а само по собі зазначення в заяві на необхідність передачі їй автомобіля, так як саме вона здатна забезпечити належне збереження транспортного засобу з метою недопущення його пошкодження або втрати вартості не є правовою підставою для застосування такого виду забезпечення позову. Крім цього, де і у кого перебуває автомобіль після винесення судового рішення від 03.08.2015року про скасування угоди купівлі-продажу автомобілю, укладеного між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 27.02.2014року, та після винесення судового рішення про визнання за кожною із сторін права власності на ? частину спірного автомобіля, як і підтвердження про реєстрацію за сторонами автомобіля в територіальному сервісному центрі 1444 Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області після постановлення судом зазначеного рішення суду не надано. Підстав заборони відповідачу експлуатації автомобіля як способу забезпечення позову в заяві також не зазначено.

До того ж, визнання на підставі судового рішення від 05.05.2016року за кожною із сторін права приватної власності на ? частку автомобіля унеможливлює відчуження майна без згоди одного з них, а отже накладення арешту на дане майно не потребує.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову і застосування зазначених в ній видів забезпечення позову є не аргументованою.

Оскільки позивачкою не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості виконання судового рішення та що втручання у права особи є необхідним та співмірним заявленому позову, суд, враховуючи характер спору, принципи процесуальної рівності, справедливої рівноваги між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, констатованим Першим протоколом до Конвенції про право на мирне володіння своїм майном, дійшов висновку про відмову в її задоволенні.

Керуючись ст.ст.151, 152, 153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, заявленого до ОСОБА_2 про усунення перешкод та встановлення порядку користування спільним майном шляхом накладення арешту на автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі VF30U5FVAAS142135, передачі їй автомобіля на відповідальне зберігання та заборони відповідачу ОСОБА_2 експлуатації автомобіля відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня з дня її отримання.

Суддя Л.І.Клепка