Справа № 310/7127/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Черткової Н.І.,

при секретарі Димовій Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні будинком шляхом виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні будинком шляхом виселення, в якому вказала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 24 серпня 1996 року.

Від шлюбу мають двох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

30 листопада 2005 року позивачка придбала у власність будинок № 9 по вул.. Смірнова у смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області на підставі договору купівлі-продажу. Право власності зареєстровано у КП БТІ за нею.

01 листопада 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. У 2010 році відповідач хотів виселити позивачку разом із дітьми. Під час перебування у шлюбі між подружжям виникали сварки та скандали, тому позивачка змушена була звертатися до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області та служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради для вжиття заходів щодо відповідача. На цей час відповідач вигнав позивачку з будинку, тому позивачка на теперішній час вимушена орендувати житло.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у уточнюючій позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що перебував у шлюбі з позивачкою з 24 серпня 1996 року. Від шлюбу мають двох дітей. Шлюб між ним та позивачкою розірваний 01 листопада 2010 року. Під час перебування у шлюбі він разом із дружиною придбав будинок у смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області, в якому вони мешкають родиною. Окрім того додав, що після розірвання шлюбу він разом із позивачкою протягом трьох років мешкали однією родиною у спірному будинку. Позовні вимоги не визнає, оскільки не бачить підстав для його виселення, оскільки позивачку не виселяв з будинку та вважає спірний будинок спільним майном подружжя, де він є співвласником та має частку в спільно нажитому майні подружжя.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухав пояснення сторін, свідків, оцінивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що сторони знаходились у шлюбних відносинах з 24 серпня 1996 року.

Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб між сторонами розірваний 01 листопада 2010 року.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що сторони продовжували жити однією родиною після розірвання шлюбу протягом трьох років. Даний факт підтвердив як сам відповідач ОСОБА_2, так і свідки, допитані в судовому засіданні ОСОБА_5, ОСОБА_6

Пояснення свідка ОСОБА_3, допитаного в судовому засіданні, суд не може прийняти до уваги, оскільки вона перебуває у родинних відносинах з позивачкою та є її матірю, отже зацікавлена в результаті розгляду справи та не може обєктивно та неупереджено оцінювати ситуацію.

30 листопада 2005 року ОСОБА_1 придбала будинок № 9 по вул.. Смірнова у смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7, реєстровий номер 2705.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «Бердянське районне бюро технічної інвентаризації», право власності на будинок № 9 по вулиці Смірнова у смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області зареєстровано за ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками вищевказаного будинку.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однак, із позовної заяви та уточнень до неї, не вбачається посилання позивачки на норму права, яка передбачає підстави для виселення відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сімї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ст. 116 ЖК України виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач ОСОБА_2 законно мешкає у спірному будинку, є його співвласником.

Згідно висновку про результати розгляду звернення від 08.07.2013 р. вбачається факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів з приводу вчинення сварок та скандалів її колишнім чоловіком ОСОБА_2 та перебування ним у стані алкогольного спяніння.

З наданого позивачкою виписного епікризу історії хвороби № 18 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії Андріївської ЦРБ з 06.01.14 р. по 15.01.14 р. з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій правого вуха, ненапружена гематома лоба. Однак, з епікризу не вбачається ким саме були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_1

Таким чином, суд не находить підстав для задоволення позовних вимог та усунення перешкод у володінні та користуванні будинком шляхом виселення відповідача ОСОБА_2, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не надано жодних доказів, що підтверджують порушення відповідачем правил співжиття або неможливість проживання разом із ним у одному будинку. Із наданих відповідачкою висновку про результати розгляду звернення від 08.07.2013 р. та виписного епікризу історії хвороби № 18 не вбачаються вказані факти, тому суд не приймає їх у якості доказів. Інших доказів, які би підтверджували факти, що є підставами для виселення відповідача із будинку, позивачкою надано не було. А тому відповідач не підлягає виселенню зі спірного будинку.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку про неможливість задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 368, 391 ЦК України, ст.. 116, 150, 157 ЖК України, ст.. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні будинком шляхом виселення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: