10.02.2016 Справа №469/568/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року Березанський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді - Тавлуя В.В.

при секретарях - Ткач Т. В.

- ОСОБА_1

за участю позивачки - ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Одеський державний цирк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_5 05.06.2015 року звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Одеський державний цирк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала у відповідача на посаді заступника начальника відділу кадрів з юридичних питань, і з 25 березня 2015 року відповідно до Наказу №16 від 16.03.2015 року отримала щорічну оплачувану відпустку тривалістю у 28 календарних днів.

Більшу частину своєї відпустки вона провела у м. Києві, де проживає її сестра та племінники, а останню частину вдома за місцем прописки.

Після приїзду з м. Києва вона звернулася до Березанської районної лікарні у звязку з поганим самопочуттям і була направлена на лікування з діагнозом «Гострий бронхіт» терміном на 10 днів.

Коли вона 06 травня 2016 року вийшла на роботу, то дізналася, що її 16 квітня 2015 року було звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України. Того ж дня, її було ознайомлено з наказом про звільнення та видано трудову книжку.

Посилаючись на те, що в порушення положень ч.1 ст.43, ч.3 ст.40 КЗпП України її було звільнено з роботи без попередньої згоди виборного органу профспілкової організації, членом якої вона являється, до того ж, у період її перебування у відпустці та під час її тимчасової непрацездатності, просить суд, з урахуванням уточнень, викладених у письмових заявах від 25.01.2016 року (а.с.122) та від 10.02.2016 року (а.с.127), визнати її звільнення з роботи незаконним (а.с.3), поновити її на посаді заступника начальника відділу кадрів з юридичних питань та стягнути з відповідача на її користь 39000 грн. середнього заробітку за весь час її вимушеного прогулу з 16.04.2015 року по 10.02.2016 року (а.с.127).

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні проти позову заперечували посилаючись на незаконність Наказу №16 від 16.03.2015 року про надання відпустки позивачці, а також на обізнаність позивачки з тим, що вказаний наказ скасований та необхідністю вийти на роботу.

В звязку з цим, вважають, що позивачку було звільнено з роботи за прогули без поважних причин на законних підставах відповідно до положень п.4 ст.40 КЗпП України.

Заслухавши пояснення позивачки та представників відповідача, допитавши свідка та дослідивши наявні у справі письмові докази суд встановив наступне.

Як свідчать оглянуті в судовому засіданні трудова книжка позивачки (а.с.4-5), ОСОБА_5 з 20.02.2012 року працювала в ДП «Одеський державний цирк» на посаді заступника начальника відділу кадрів з юридичних питань (а.с.5), з якої була звільнена 16.04.2015 року підставі Наказу №0017/2015 року від 16.04.2015 року за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.9, 95).

Отже, між сторонами існують трудові правовідносини, які регулюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до нього, у яких визначені взаємні права та обовязки працівника та власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вважає її звільнення з посади заступника начальника відділу кадрів з юридичних питань ДП «Одеський державний цирк» незаконними, посилаючись на те, що її звільнено в порушення ч.1 ст.43, ч.3 ст.40 КЗпП України без попередньої згоди виборного органу профспілкової організації, членом якої вона являється, у період її перебування у відпустці та під час її тимчасової непрацездатності.

Оцінюючи доводи позивачки, суд виходить з наступних положень закону та встановлених обставин справи.

Так, згідно положень ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до положень ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні Листка непрацездатності серії АГЛ №091793 від 15.04.2015 року, виданого Комунальним закладом «Березанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.7) та письмової інформації Комунального закладу «Березанський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.01.2016 року (а.с.117), наданої на запит суду від 13.01.2016 року (а.с.116), позивачка з 15.04.2015 року по 24.04.2015 року перебувала на амбулаторному лікуванні в АЗПСМ с. Красне з Діагнозом: «Гостра респіраторна вірусна інфекція».

Таким чином, враховуючи, що 16.04.2015 року, станом на день звільнення, позивачка знаходилася на амбулаторному лікуванні, суд вважає, що її звільнення було здійснено в порушення вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, в період її тимчасової непрацездатності.

Дійшовши такого висновку, суд також приймає до уваги правову позицію, викладену у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року.

Так, в абз.2 п.17 зазначеної Постанови Верховний Суд України, зокрема зазначає, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Крім того, суд враховує, що згідно наявної у матеріалах справи ксерокопії Наказу ДП «Одеський державний цирк» №16 від 16.03.2015 року про відпустку ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, підписаного від імені відповідача ОСОБА_10, як директором підприємства (а.с.6), позивачці з 25.03.2015 року було надано 28 календарних днів відпустки за період роботи з 20.02.2014 року по 20.02.2015 року, з датою приступити до роботи 23.04.2016 року.

Таким чином, зі змісту зазначеного наказу, який є внутрішнім документом ДП «Одеський державний цирк», вбачається, що на час звільнення з роботи, позивачка також знаходилася у відпустці.

Представники відповідача заперечують законність зазначеного наказу ДП «Одеський державний цирк», посилаючись на Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_9 від 04.06.2015 року, яким встановлено незаконність перебування ОСОБА_10 на посаді директора ДП «Одеський державний цирк» в період з 13.02.2015 року по 24.03.2015 року (74-76).

Також у своїх запереченнях представники відповідача посилаються на обізнаність позивачки з тим, що вказаний наказ скасований, та необхідністю вийти на роботу.

Разом з тим, в підтвердження заперечень проти позову, відповідачем не надано доказів того, що Наказ ДП «Одеський державний цирк» №16 від 16.03.2015 року скасовано, а також доказів, того, що ОСОБА_2 була повідомлена про необхідність виходу на роботу шляхом отримання відповідних письмових повідомлень.

Так, з наявної у матеріалах справи копії Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_9 від 04.06.2015 року (а.с.74, 75) даних про скасування Наказу ДП «Одеський державний цирк» №16 від 16.03.2015 року не вбачається. В ксерокопії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з датою подання від 22.04.2015 року відсутній підпис одержувача (а.с.88), а у ксерокопіях рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення з датами подання від 27.03.2015 року (а.с.92), від 03.04.2015 року (а.с.92), від 01.04.2015 року (а.с.93) та від 08.04.2015 року (а.с.93) підпис одержувача належить не позивачці, а свідку ОСОБА_11, що підтвердила вказаний свідок у судовому засіданні, пояснивши, що за вказаною адресою позивачка не проживає (а.с.112).

Також суд звертає увагу, що вказані поштові відправлення надсилалися на адресу: с.Лимани Береазанського району Миколаївської області, вул. Соловйових, 78 (а.с.88, 92, 93). В той же час, місцем реєстрації позивачки згідно її паспортних даних, є наступна адреса: с.Вікторівка Березанського району Миколаївської області, вул. Чкалова, 9 (а.с.8).

За таких обставин, суд доходить висновку про незаконність звільнення позивачки з посади начальника відділу кадрів з юридичних питань Державного підприємства «Одеський державний цирк» за ст.40 п.4 КЗпП України на підставі Наказу №0017/2015 року від 16.04.2015 року.

При цьому, суд не приймає до уваги наявність згоди профспілкового комітету ДП «Одеський державний цирк» про звільнення позивачки з посади начальника відділу кадрів з юридичних питань Державного підприємства «Одеський державний цирк» за ст.40 п.4 КЗпП України (а.с.66), оскільки така згода суперечить встановленим судом обставинам справи та вимогам закону. До того ж, її було надано вже після фактичного звільнення позивачки з роботи, про що свідчить копія Протоколу засідання профспілкового комітету ДП «Одеський державний цирк» від 09.11.2015 року (а.с.66).

Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір.

Таким чином, для поновлення позивачки на посаді начальника відділу кадрів з юридичних питань Державного підприємства «Одеський державний цирк» наявні підстави, передбачені законом, а тому позовна заява ОСОБА_5 у цій частині позовних вимог підлягає задоволенню.

Крім того, ч.2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нежчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

При визначені суми, яка підлягає стягненню з відповідача ДП «Одеський державний цирк» на користь ОСОБА_5 за весь час вимушеного прогулу, суд керується положеннями п.2. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р., яким, зокрема, передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата, а також положеннями п.8. чинного Порядку, яким встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до цього, враховуючи, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за останні два календарні місяці роботи, що передують її звільненню (лютий 2015 року, березень 2015 року) згідно даних Довідки ДП «Одеський державний цирк» про її заробітну плату від 09.02.2016 року (а.с.126) складає 8535,89 грн., а число відпрацьованих позивачкою робочих днів за даний період часу складає 41 день, середньоденний заробіток позивачки, складає 208,19 грн. (8535,89 грн. : 41 день).

Відтак, суд вважає, що розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідача ДП «Одеський державний цирк» на користь позивачки за вимушений прогул становить 42678,95 грн. (208,19 грн. х 205 днів вимушеного прогулу).

Разом з тим, приймаючи до уваги, що позивачкою заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь 39000 гривень середнього заробітку за весь час її вимушеного прогулу (а.с.127), керуючись ч.1 ст.11 ЦПК України, якою передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню на її користь 39000 грн. середнього заробітку за час її вимушеного прогулу у межах заявлених нею вимог.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовну заяву ОСОБА_2 до ДП «Одеський державний цирк» слід задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ч.6 ст.43 Конституції України, ч.3 ст.40, ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства «Одеський державний цирк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул, задовольнити в повному обсязі.

Визнати звільнення ОСОБА_2 з посади начальника відділу кадрів з юридичних питань Державного підприємства «Одеський державний цирк» за ст.40 п.4 КЗпП України на підставі Наказу №0017/2015 року від 16.04.2015 року незаконним.

Поновити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді заступника начальника відділу кадрів з юридичних питань Державного підприємства «Одеський державний цирк».

Стягнути з Державного підприємства «Одеський державний цирк» на користь ОСОБА_2 39000 (тридцять девять тисяч) гривень 00 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України стягнути з Державного підприємства «Одеський державний цирк» в дохід держави 633 грн. 60 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог.

На підставі п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: