Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/150/16-ц

15 лютого 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Гураша М.В.

секретаря: Шпитко М.І.

з участю представника позивачки: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на майно.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги повністю підтримала і суду пояснила, що 26.10.1987 року ОСОБА_3, тобто її мати, вступила в члени ЖБК «Прикарпаття» ОСОБА_5 міськвиконкому для отримання двокімнатної квартири замість вибулої ОСОБА_6, яка була членом даного кооперативу з 27.12.1996 року і оплатила вступні членські внески. На даний час даний ЖБК «Прикарпаття» ліквідований.

Впродовж всього часу, починаючи з 26.10.1987 року і до завершення будівництва, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4 позивачка справно і своєчасно сплачувала членські пайові внески вказаному кооперативу.

28.09.1994 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_5 міської ради №13 від 26.01.1994 року її мамі ОСОБА_3 було видано ордер №113 серія І на право зайняття квартири житловою площею 27,9 кв.м., яка складається з двох кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на 3-х осіб, а саме на колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_4, позивачку ОСОБА_3 та на неї, як на їх дочку від шлюбу. В кінці 1994 року вартість квартири ними була повністю сплачена.

Вказана квартира розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 2-ох кімнат житловою площею 27,9 кв.м., в тому числі, 1-а кімната - 16,2 кв.м., 2-га кімната - 11,7 кв.м., кухні площею 7,2 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., коридору площею 10,3 кв.м. та комори площею 0,9 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 0,7 кв.м. та лоджією площею 2,8 кв.м. Загальна площа квартири складає 54,0 кв.м.

Як вбачається з копії будинкової книги отриманої ОСОБА_3 остання разом з нею зареєстрована в спірній квартирі, яка і визначена постійним місцем їх проживання.

Разом з тим, 05.10.1994 року в дану квартиру також вселився відповідач по справі ОСОБА_4, з яким позивачка перебувала у шлюбі з 30.05.1987 року. В звязку з припиненням подружніх відносин, шлюб між її матірю ОСОБА_3, тобто позивачкою по справі та відповідачем ОСОБА_4 тобто її батьком в квітні 1995 року було розірвано в судовому порядку.

При цьому їх спільне проживання в звязку з постійними конфліктами не було можливим і в звязку з цим позивачка ОСОБА_3 не могла проживати в даній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а тому звернулась з позовом до суду про своє вселення в цю квартиру та виселення з неї ОСОБА_4 без надання йому іншого жилого приміщення. Останнім в свою чергу було подано зустрічний позов про поділ квартири та про визнання права власності на ? частину квартири, а також визначення порядку користування нею, оскільки вважав, що дана квартира набута під час шлюбу, а отже є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.1996 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та вселено позивачку разом з нею в квартиру АДРЕСА_2, а в позові про виселення ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено і визнано за ним право власності на ? частину квартири та виділено йому в квартирі для проживання кімнату площею 11,7 кв.м., а позивачці разом з нею для проживання виділено кімнату площею 16,2 кв.м, залишивши кухню, коридор, ванну, туалет, кладову у спільному користуванні.

Дане рішення вступило в законну силу і позивачка вважала, що цим рішенням за нею також визнано право власності на половину спірної квартири, а тому більше ніде для реєстрації права власності на вказану половину квартири не зверталась.

Згідно довідки Івано-Франківського обласного БТІ №854 від 28.10.2013 року станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано не було.

01.08.2015 року отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №41602549 позивачка дізналась, що право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.1996 року зареєстроване за ОСОБА_4, в той же час право власності на іншу половину квартири не зареєстроване.

У зв'язку з цим позивачка вирішила зареєструвати право власності на належну їй ? частину цієї квартири, однак в реєстраційній службі їй було повідомлено, що таку державну реєстрацію речового права на нерухоме майно провести неможливо у зв'язку з відсутністю у неї одного з передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868, правовстановлюючих документів.

Зазначає, що оскільки пайові внески за вказану квартиру виплачувались у зареєстрованому з ОСОБА_4 шлюбі, то відповідно до положень чинного на той час Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відтак, частки права власності у цьому набутою у шлюбі майні є рівними.

Вважає, що позивачка набула право власності на ? частину квартири №41 на вул.Мазепи, 37 у м.Надвірна Івано-Франківської області, однак здійснити його державну реєстрацію не може з об'єктивних причин, у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та наявність зареєстрованого за відповідачем ОСОБА_4 на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.1996 року права власності на іншу половину даної квартири.

Просить постановити рішення, яким визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5.

Відповідач по справі ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча вчасно повідомлений про час і місце слухання справи, однак подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_3 визнав та просив дану справу слухати у його відсутності.

Представник відповідача по справі ОСОБА_5 міської ради, в судовому засіданні позов ОСОБА_4 визнав та не заперечив щодо його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача ОСОБА_5 міської ради, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.384 ч.3 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.19-1 ЗУ «Про кооперацію» в редакції від 16.11.2014 року, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за

згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем,

іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не

викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди

або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного,

гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи

іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 26.10.1987 року ОСОБА_3, вступила в члени ЖБК «Прикарпаття» ОСОБА_5 міськвиконкому для отримання двокімнатної квартири замість вибулої ОСОБА_6, яка була членом даного кооперативу з 27.12.1996 року і оплатила вступні членські внески. На даний час даний ЖБК «Прикарпаття» ліквідований.

Впродовж всього часу, починаючи з 26.10.1987 року і до завершення будівництва, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4 позивачка справно і своєчасно сплачувала членські пайові внески вказаному кооперативу (а.с.18-19).

28.09.1994 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_5 міської ради №13 від 26.01.1994 року позивачці було видано ордер №113 серія І на право зайняття квартири житловою площею 27,9 кв.м., яка складається з двох кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на 3-х осіб, а саме на колишнього чоловіка позивачки, ОСОБА_4, позивачку ОСОБА_3 та на їх дочку від шлюбу ОСОБА_1 (а.с.3).

В кінці 1994 року вартість квартири ними було повністю сплачено, що підтверджується довідкою №-17 від 29.05.1995 року (а.с.4).

Вказана квартира розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з 2-ох кімнат житловою площею 27,9 кв.м., в тому числі, 1-а кімната - 16,2 кв.м., 2-га кімната - 11,7 кв.м., кухні площею 7,2 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., коридору площею 10,3 кв.м. та комори площею 0,9 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 0,7 кв.м. та лоджією площею 2,8 кв.м. Загальна площа квартири складає 54,0 кв.м, що підтверджується копією технічного паспорта станом на 28.04.2014 року (а.с.7-8).

Як вбачається з копії будинкової книги отриманої ОСОБА_3 остання разом з своєю дочкою ОСОБА_1 зареєстрована в спірній квартирі, яка і визначена постійним місцем їх проживання (а.с.9-12).

Разом з тим, 05.10.1994 року в дану квартиру також вселився відповідач по справі ОСОБА_4, з яким позивачка перебувала у шлюбі з 30.05.1987 року. В звязку з припиненням подружніх відносин, шлюб між ними в квітні 1995 року було розірвано в судовому порядку.

При цьому їх спільне проживання в звязку з постійними конфліктами не було можливим і в звязку з цим позивачка ОСОБА_3 не могла проживати в даній квартирі за адресою: АДРЕСА_6, а тому звернулась з позовом до суду про своє вселення в цю квартиру та виселення з неї ОСОБА_4 без надання йому іншого жилого приміщення. Останнім в свою чергу було подано зустрічний позов про поділ квартири та про визнання права власності на ? частину квартири, а також визначення порядку користування нею, оскільки вважав, що дана квартира набута під час шлюбу, а отже є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.1996 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та вселено позивачку разом з нею в квартиру АДРЕСА_2, а в позові про виселення ОСОБА_4 без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено і визнано за ним право власності на ? частину квартири та виділено йому в квартирі для проживання кімнату площею 11,7 кв.м., а позивачці разом з нею для проживання виділено кімнату площею 16,2 кв.м, залишивши кухню, коридор, ванну, туалет, кладову у спільному користуванні (а.с.13-15).

Дане рішення вступило в законну силу і позивачка вважала, що цим рішенням за нею також визнано право власності на половину спірної квартири, а тому більше ніде для реєстрації права власності на вказану половину квартири не зверталась.

Згідно довідки Івано-Франківського обласного БТІ №854 від 28.10.2013 року станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано не було (а.с.16).

01.08.2015 року отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №41602549 позивачка дізналась, що право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4 на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.1996 року зареєстроване за ОСОБА_4, в той же час право власності на іншу половину квартири не зареєстроване (а.с.17).

У зв'язку з цим позивачка вирішила зареєструвати право власності на належну їй ? частину цієї квартири, однак в реєстраційній службі їй було повідомлено, що таку державну реєстрацію речового права на нерухоме майно провести неможливо у зв'язку з відсутністю у неї одного з передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868, правовстановлюючих документів.

Так як пайові внески за вказану квартиру виплачувались у зареєстрованому з ОСОБА_4 шлюбі, то відповідно до положень чинного на той час Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відтак, частки права власності у цьому майні набутому у шлюбі є рівними.

На переконання суду, ОСОБА_3 набула право власності на ? частину квартири №41 на вул.Мазепи, 37 у м.Надвірна Івано-Франківської області, однак здійснити його державну реєстрацію не може з об'єктивних причин, у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів та наявність зареєстрованого за відповідачем ОСОБА_4 на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.08.1996 року права власності на іншу половину даної квартири.

З метою узаконення вказаного майна за клопотанням позивачки було проведено експертну оцінку двохкімнатної квартири № 41, яка розташована в м.Надвірна по вул. Мазепи, 37 Івано-Франківської області. Станом на 12.02.2016 року загальна вартість даної квартири становить 267570 грн. 00 коп. (а.с. 33-44).

Таким чином, є всі правові підстави для визнання за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину майна, а саме приміщення квартири АДРЕСА_7, яка розташована на третьому поверсі девятиповерхового будинку і складається з двох кімнат житловою площею 27,9 кв.м., кухні площею 7,2 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., коридору площею 10,3 кв.м., комори площею 0,9 кв.м, обладнаної балконом (терасою) площею 0,7 кв.м., лоджією площею 2,8 кв.м., загальною площею 54,0 кв.м, загальною вартістю 267570 грн. 00 коп.

На підставі ст.ст. 384, 392 ЦК України, ст.19-1 ЗУ «Про кооперацію» в редакції від 16.11.2014 року, ст.ст.22, 28 Кодексу про шлюб та сімю України від 20.06.1969 року,керуючись ст.ст. 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задоволити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину майна, а саме приміщення квартири АДРЕСА_7, яка розташована на третьому поверсі девятиповерхового будинку і складається з двох кімнат житловою площею 27,9 кв.м., кухні площею 7,2 кв.м., вбиральні площею 1,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,8 кв.м., коридору площею 10,3 кв.м., комори площею 0,9 кв.м, обладнаної балконом (терасою) площею 0,7 кв.м., лоджією площею 2,8 кв.м., загальною площею 54,0 кв.м, загальною вартістю 267570 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Гураш М.В.

Повний текст рішення виготовлено 19.02.2016 року