АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2216/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 6 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 до Публічного акціонрного товариства "Уманьферммаш", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Департаменту державної реєстрації, ОСОБА_10 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулись до суду з позовом до ПАТ "Уманьферммаш", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Департаменту державної реєстрації, ОСОБА_10 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на те, що 2 червня 1998 року на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» був укладений договір купівлі-продажу між ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ВАТ «Уманьферммаш» (перейменовано у ПАТ «Уманьферммаш»), в особі ОСОБА_12, який діяв на підставі довіреності № 65 від 29 травня 1998 року.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_11 та ОСОБА_10 придбали у ПАТ «Уманьферммаш» наступне майно: готель Б, гаражі В, прохідна, огорожа № 1 та замощення, що розташовані за адресою: вул. Дерев'янка, 15А в м. Умані Черкаської області.

13 квітня 2014 року ОСОБА_11 помер, а його спадкоємцями є позивачі по справі.

Рішенням Уманського міськрайонного суду від 8 травня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2015 року - визнано недійсним договір купівлі-продажу від 2 червня 1998 року. Таким чином, у період з 2 червня 1998 року по 17 червня 2015 року ОСОБА_11, а в подальшому його правонаступники -ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7, правомірно, відкрито володіли та користувалися зазначеним майном.

Тобто вони володіли цим майном у період з 02.06.1998 року по 17.11.2015 року, що фактично складає 17 років та 5 місяців, а до строку, який зараховується до набувальної давності, можна віднести період з 01.01.2001 року по 17.11.2015 року, що складає 15 років 11 місяців та 17 днів.

Щодо мотивування відкритого володіння майном, зазначають, що після укладення договору купівлі-продажу від 2 червня 1998 року майно було прийнято ОСОБА_11 та зареєстровано право власності за ним, що підтверджується відміткою Уманського відділення БТІ про державну реєстрацію права приватної власності на майно за ОСОБА_10 та ОСОБА_11, про що внесено запис в книгу № 1 за реєстровим № 102 від 16 червня 998 року і підтвердженням чого також є договори оренди земельної ділянки та приміщень.

Майно було придбано ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу, укладеного на біржі. Тобто покупці не знали і не могли знати про те, що продавець ПАТ «Уманьферммаш» не мав право продавати майно, а отже ОСОБА_11 та ОСОБА_10 діяли під час укладення договору купівлі-продажу добросовісно.

Просили суд визнати за ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 право власності в порядку набувальної давності по 1/6 частин нерухомого майна, що розташоване за адресою: вул. Дерев'янка, 15А в м. Умані Черкаської області та яке складається з готелю Б, гаражу В, прохідної, огорожі № 1 та замощення.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_9, посилаючись на неповне зясування всіх обставин справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, зазначив, що на момент звернення до суду ОСОБА_13 із позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 2 червня 1998 року, спадкове майно після смерті ОСОБА_11 знаходилось у володінні його спадкоємців, оскільки зазначений договір купівлі-продажу ще не був визнаний недійсним і спірне майно не повернуто продавцю. Доказів щодо вибуття спірного майна із володіння позивачів відповідачем суду не надано, а тому висновок суду про те, що позивачі ніколи не володіли спірним майном вважає таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

Також вказав, що спірне майно було придбане ОСОБА_11 за договором купівлі-продажу за час перебування у шлюбі з позивачкою ОСОБА_6, а відтак таке майно було у спільній сумісній власності подружжя. Відтак, ОСОБА_6 залишилась співвласником спірного майна до моменту визнання недійсним договору купівлі-продажу від 2 червня 1998 року, та таке майно перебувало у її володінні та користуванні.

Щодо непідтвердження користування спірним майном на законних підставах та відсутність у звязку із цим права на набуття права власності за набувальною давністю зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд повязав незаконність отримання спірного майна з виникненням права за набувальною давністю. Проте, такий висновок суду щодо взаємозвязку вважає таким, що не відповідає вимогам ст. 344 ЦК України, оскільки цією нормою передбачено, що особа має заволодіти майном добросовісно, що не є тотожнім.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що позивачі, які є спадкоємцями після смерті ОСОБА_11 ніколи не володіли спірним майном, а спадкодавець володів цим майном безпідставно та неправомірно, оскільки договір купівлі-продажу судом було визнано недійсним.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно рішення Уманського міськрайонного Черкаської області від 8 травня 2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу від 2 червня 1998 року, укладений між ВАТ «Уманьферммаш» та ОСОБА_11 та ОСОБА_10, зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» за реєстраційним номером 153-1. Зобов'язано ПАТ «Уманьферммаш» повернути 28 681 грн., одержаних на виконання договору купівлі-продажу від 2 червня 1998 року спадкоємцям ОСОБА_11 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також повернуто у власність ПАТ «Уманьферммаш» технічну стоянку автомобілів, готель «Б», «В», прохідну «А», огорожу №1 та замощення І, що розташовані за адресою вул.Дерев'янка, 15А в місті Умань Черкаської області.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачами, як спадкоємцями, не доведено користування на законних підставах спірним майном, а факт безпідставного та неправомірного володіння вказаним майном спадкодавцем ОСОБА_11 встановлено визнанням незаконним та скасуванням договору купівлі-продажу від 2 червня 1998 року, на підставі якого останній їм володів, що свідчить про відсутність добросовісності володіння майном.

Крім того, існування судового спору щодо спірного майна свідчить про обізнаність позивачів про відсутність у них підстав для набуття права власності та про наявність претензій третіх осіб, що також виключає добросовісність володіння.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення даного позову, а доводи апеляційної скарги про наявність підстав для визнання за позивачами права власності на спірне майно за набувальною давністю у зв'язку з добросовісним володінням є необгрунтованими, носять суб'єктивний характер та грунтуються на неправильному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування та задоволення скарги за наведеними у ній доводами колегія суддів не вбачає, оскільки вони суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_9 відхилити

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 до Публічного акціонрного товариства "Уманьферммаш" , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Департаменту державної реєстрації, ОСОБА_10 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :