Провадження №22-ц/784/2057/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 467/38/16-ц Головуючий І інстанції Старжинська О.Є.
Провадження № 22-ц/784/2057/16 Доповідач Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Шаманської Н.О., Прокопчук Л.М.,

за участю секретаря Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.03.2015 року було задоволено його позов про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобовязано ОСОБА_5 повернути йому комбайн «Нива». В ході виконання рішення суду ОСОБА_5 помер та виконавчі листи по справі були повернуті до Арбузинського районного суду. Після смерті останнього відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно. У померлого залишились спадкоємці, а саме жінка та дорослі діти, однак до теперішнього часу комбайн йому повернуто не було. З урахуванням уточнень до позовної заяви, а також враховуючи те, що він є кредитором спадкодавця, позивач просив суд зобовязати спадкоємців ОСОБА_5 на підставі ст. 1282 ЦК України повернути йому з незаконного володіння спадкоємців померлого ОСОБА_5 самохідний зернозбиральний комбайн «Нива» в робочому стані всіх його вузлів та агрегатів, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому колегія суддів виходить з того, що згідно ч.8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону були виконані не в повній мірі.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.03.2015 року було задоволено позов ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобовязано ОСОБА_5 повернути йому комбайн «Нива». В ході виконання рішення суду ОСОБА_5 05.05.2015 року помер. Згідно з копією спадкової справи заведеною Арбузинською державною нотаріальною конторою на майно ОСОБА_5, який помер 05.05.2015 року, спадкоємцями за законом першої черги є дружина та діти спадкодавця відповідачі по справі, але спадкоємцем, що прийняв спадщину, є лише дружина померлого ОСОБА_2 згідно з ч.3 ст. 1269 ЦК України, яка подала в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та про відмову в видачі як подружжю свідоцтва про право власності на ? частку спадкового майна. Відповідач ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовився шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Відповідач ОСОБА_4 не прийняла спадщину, пропустивши строк на її прийняття. Тому суд дійшов висновку що належним відповідачем по справі є відповідачка ОСОБА_2, а відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не прийняли спадщину, є неналежними відповідачами.

Дані висновки суду відповідають матеріалам справи та діючому законодавству, а саме ст.1261 ЦК України, ст.1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її, ст.1269 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, ст.1270 ЦК України, відповідно до вимог якої для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини, ст.1272 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, вважається таким, що не прийняв її, ст.1273 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Висновки суду підтверджені оглянутими в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції матеріалами спадкової справи ( в оригіналі). Так, згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5, він помер 05 травня 2015р. Відповідно до довідки Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області №567 від 29.10.2015р. на день смерті ОСОБА_5 з ним проживали дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 Згідно заяви ОСОБА_3, яка була подана нотаріусу 03.11.2015р., тобто протягом 6-місячного строку для прийняття спадщини, він відмовився від прийняття спадщини після смерті батька. Дружина спадкодавця ОСОБА_5- ОСОБА_2 заявою від 08.10.2015р. прийняла спадщину, дана заява зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 446 від 08.10.2015р. Іншою заявою від 08.10.2015р. вона відмовилася від видачі їй свідоцтва про право власності на ? частку спадкового майна як дружина спадкодавця на підставі ст. 65 СК України. Заяви ОСОБА_4, яка є дочкою спадкодавця ОСОБА_5, про прийняття спадщини в матеріалах спадкової справи не має. Дані про те, що ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_5 проживала з ним, в матеріалах справи відсутні. Із пояснень ОСОБА_4, які були направлені на адресу суду першої інстанції, а потім супровідним листом від 02.09.2016р. надіслані до суду апеляційної інстанції ( а. с. 113-115 т.2), вбачається, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що спадщину вона не прийняла і не має наміру цього робити.

Проаналізувавши дані обставини по справі, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла тільки ОСОБА_2 відповідає матеріалам справи.

Витяг з кримінального провадження № 0001157, відповідно до якого позивач звернувся до Вознесенського ВП з заявою про те, що він 29.06.2016р., знаходячись в будівлі Вознесенського міськрайонного суду, при ознайомленні з матеріалами судової справи № 4673816, де він є позивачем, виявив, що державним нотаріусом Арбузинського району надано спотворені копії спадкових справ, які в свою чергу мають елементи підроблення, без висновків компетентних органів щодо винуватості нотаріуса у вчиненні зазначених злочинних дій, не є належним доказом недостовірності даних, які містяться в спадковій справі, яка була досліджена колегією суддів в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, оскільки належним доказом може бути тільки вирок суду про визнання особи винуватою у скоїнні злочину.

Наявна в матеріалах спадкової справи інформаційна довідка зі Спадкового реєстру ( заповіти/ спадкові договори) містить відомості про те, що в реєстрі є відомості про відкриття спадкової справи за заповітом, але заповідачем зазначено ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився в с. Красне Буського району Львівської області, а не ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в с. Садове Арбузинського району Миколаївської області, який є спадкодавцем по даній справі. Те, що спадкодавцем по даній справі є саме ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в с. Садове Арбузинського району Миколаївської області, підтверджено копією свідоцтва про шлюб між ним та відповідачкою по даній справі ОСОБА_2, яка до реєстрації шлюбу мала прізвище Назарова.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно встановив коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, не відповідають матеріалам справи.

Аналіз зазначених вище обставин по справі та норм діючого законодавства у їх сукупності свідчить про обгрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Що стосується позовних вимог, заявлених до відповідачки ОСОБА_2, то суд першої інстанції на думку колегії суддів дійшов помилкового висновку про необхідність відмови у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив також з того, що матеріали копії спадкової справи не містять інформації про склад спадщини, її оцінку і позивач не надав суду доказів стосовно цієї обставини. Крім того, посилаючись на ст.1281 ЦК України, суд зазначив в рішенні суду, що вона поширюється на кредитора спадкодавця, тобто способом захисту порушеного права позивача може бути лише зобовязально - правовий, а не речово - правовий шляхом предявлення віндикаційного позову (витребування майна з чужого незаконного володіння). У відповідності до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає прав,свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Позивачу як зазначив суд першої інстанції, судом неодноразово розяснювалось необхідність обрання належного способу захисту права, але він не відреагував, а тому виходячи з диспозитивності цивільного судочинства суд дійшов висновку, що в позові до ОСОБА_2 слід відмовити з цієї підстави. Крім того, суд послався на те, що у відповідності до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (віндикаційний позов), але із зазначеної підстави позов до відповідачів позивачем не предявлявся. Такий позов був предявлений до ОСОБА_5 і рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.03.2015 року його позов про витребування майна з чужого незаконного володіння було задоволено та зобовязано ОСОБА_5 повернути йому комбайн «Нива».

Проте, приймаючи рішення по справі в цій частині позовних вимог, суд, хоч і послався на ст. 11 ЦПК України, але не в повній мірі врахував її положення про те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Не було враховано судом також те, що відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 119 ЦПК України, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача. Із системного аналізу позовних вимог ОСОБА_1 (обставин, якими він обґрунтовував вимоги), викладених як в первісній позовній заяві, так і в уточнених позовних заявах, вбачається, що позивачем були заявлені вимоги про зобовязання спадкоємців ОСОБА_5 повернути йому з їх незаконного володіння самохідний зернозбиральний комбайн «Нива» в робочому стані всіх його вузлів та агрегатів з посиланням на норми спадкового права, так як такий обовязок був покладений на їх спадкодавця ОСОБА_5 за його життя рішенням суду.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції були зясовані предмет та підстави заявленого ОСОБА_1 позову, встановлено характер спірних правовідносин, а саме те, що позовні вимоги були направлені саме на захист його прав як кредитора спадкодавця ( ст.1281,1282 ЦК України) через застосування норм спадкового права, яке влючає в себе і спадкування усіх обовязків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті( ст.1218 ЦК України).

Суд даним обставинам належної правової оцінки не дав і помилково дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Приймаючи рішення по справі стосовно позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Права та обовязки особи, які не входять до складу спадщини, визначені в ст.1219 ЦК України. Із аналізу цих норм права випливає, що обовязок спадкодавця повернути кредитору певну річ, не відноситься до тих обовязків спадкодавця, що нерозривно повязані з особою спадкодавця та припиняються внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При цьому вимоги кредитора, відповідно до ч.2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі на рухоме та нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове майно не позбавляє кредитора спадкодавця права звернутися до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про виконання обовязку спадкодавця, успадкованого спадкоємцем у встановленому законом порядку.

Як убачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 за життя мав обовязок повернути позивачу по даній справі самохідний зернозбиральний комбайн «Нива» в робочому стані всіх його вузлів та агрегатів, який виник на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.03.2015року, і який спадкодавцем ОСОБА_5 виконаний не був. 05 травня 2015р. ОСОБА_5 помер. Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2015р. виконавче провадження з примусового виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.03.2015року було закінчено. Спадщину після смерті ОСОБА_5 в установленому законом порядку прийняла його дружина ОСОБА_2, в тому числі і обовязок повернути позивачу самохідний зернозбиральний комбайн «Нива» в робочому стані всіх його вузлів та агрегатів, як складову частину спадщини спадкодавця ОСОБА_5 Тому, враховуючи межі заявлених позовних вимог, а саме те, що позивачем заявлено вимоги тільки про повернення даного майна, встановлювати обсяг всього спадкового майна потреби по даній справі не має. Те, що спірний комбайн знаходився у спадкодавця ОСОБА_5 випливає з рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04.03.2015року, яким ОСОБА_5 був зобовязаний повернути його позивачу. Належних та допустимих доказів того, що на даний час цей комбайн не існує як обєкт матеріального світу, суду надано не було. Не надано відповідачкою ОСОБА_2, не зважаючи на її неодноразовий виклик до суду, також доказів того, що спірний комбанй не знаходиться у неї і що їй невідоме його місце знаходження.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Матеріали справи не містять даних про те, що спадкоємці ОСОБА_5 повідомляли позивача про відкриття спадщини. Постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2015р. позивач отримав 22 червня 2015р. Але зі змісту даної постанови позивач не міг встановити хто є спадкоємцями ОСОБА_5 Вважаючи ймовірним спадкоємцем дружину ОСОБА_5, позивач звертався до неї з вимогою повернути комбайн, однак вона відмовилася з ним спілкуватися та повідомляти про те, чи прийняла вона спадщину в установленому законом порядку. Дані ствердження позивача не спростовані матеріалами справи. Тому позивач вимушений був 06.01.2016р. звернутися до суду з даним позовом.

Проаналізувавши дані обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе прийти до висновку, що позивачем не був пропущений встановлений законом строк для пред'явлення вимог до спадкоємців.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначені вище норми матеріального права уваги не звернув, не врахував, що відповідачка ОСОБА_2 прийняла спадщину в повному обсязі, в тому числі і обовязки спадкодавця, що позивач предявив вимоги до неї у встановлений ст. 1281 ЦК України строк, а тому вона, як спадкоємець померлого боржника, який не виконав за життя свого зобовязання, прийнявши спадщину, в силу ст. ст. 1281, 1282 ЦК України зобов'язана у межах заявлених вимог по даній справі задовольнити вимоги позивача, як кредитора спадкодавця, та повернути йому замість спадкодавця самохідний зернозбиральний комбайн «Нива» в робочому стані всіх його вузлів та агрегатів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог до відповідачки ОСОБА_2

При цьому колегія суддів вважає можливим прийняти рішення по справі в межах заявлених позовних вимог без допиту відповідачів у якості свідків, а також свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, оскільки після дослідження в судовому засіданні матеріалів спадкової справи (в оригіналі), потреба в дослідженні яких виникла через нерозбірлеві копії її матеріалів, які були надані суду першої інстанції, а також інших доказів по справі, було встановлено достатність доказів того, хто прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 При прийнятті рішення по справі, апеляційний суд керувався даними, які містяться в оригіналі спадкової справи, а не в копіях, наданих суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що інші спадкоємці також прийняли спадщину, позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами не доведені.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як убачається з матеріалів справи позивачем в ході розгляду справи були сплачені судові витрати, які підтверджені документально, на оплату позовних вимог та апеляційних скарг ( а.с. 33-а т.1,41 т.1,83 т.1,98 т.2) на загальну суму1902грн.(490грн.+530грн.+ 275,60грн.+ 606,32грн.). Тому дані витрати повинні бути стягнуті з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 серпня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення.

Зобовязати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 комбайн самохідний зернозбиральний «Нива» в робочому стані всіх його вузлів та агрегатів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по справі у розмірі 1902 грн.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий :

Судді: