Справа № 465/8430/15 Головуючий у 1 інстанції: Масендич В.В.
Провадження № 22-ц/783/6082/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: апелянта(відповідача) ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року позов Львівського комунального підприємства «Магістральне» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (м.Львів, вул.. Наукова, 34/25) на користь Львівського комунального підприємства « Магістральне» (р/р 4606, в ЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 325796, , ІПН 57) заборгованість за надані комунальних послуги, а саме за центральне опалення в розмірі 1959,40 грн., холодну воду 640,49 грн., утримання будинку та прибудинкову територію 2964,47 грн. та за гарячу воду 362,88 грн., а всього стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі 5927,24 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане судове рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року №869, тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - тариф на послуги) - вартість надання таких послуг, розрахована на основі економічно обгрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість. Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг). Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміною з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. Зазначає, що договір про надання житлово-комунальних послуг між позивачем і відповідачем не укладався. Вважає, що не може укладатися інакше, ніж у письмовій формі, враховуючи те, що в усній формі не можна погодити всі істотні умови. Також, зазначає, що позивач не надав жодних доказів звернення до відповідача із пропозицією щодо укладення договору. Зазначає, що неодноразово звертався до позивача із вимогою щодо укладення договору про житлово комунальні послуги, про що свідчать листи від 16.07.2012 року та 30.11.2012 року. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року скасувати або змінити, залишити позов без розгляду або повністю відмовити в такому.

Представник третьої особи Франківської районної адміністрації ЛМР в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, представника позивача на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у не у повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за отримані комунальні послуги за період з грудня 2012 року до грудня 2015 року, тобто в межах трьох річного строку, оскільки відповідач користується житлово-комунальними послугами, проте не проводить оплати. Також суд вирішив стягнути із відповідача судові витрати у відповідності до ст..88 ЦПК України.

Проте, повністю із таким висновком колегія суддів погодитись не може із наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово - комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово - комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово - комунальних послуг відповідно до цього Закону, в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово - комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово - комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно - технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд, та інші послуги.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" визначені обовязки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово - комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово - комунальних послуг, а обовязком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.

Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово - комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін. Сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості за надані послуги з обслуговування житлового будинку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується довідкою ЛКП "Магістральне" №8094 від 25.12.2015 р., що ОСОБА_2 не зареєстрований, однак є власником квартири АДРЕСА_1. (т.1а.с.7)

Судом першої інстанції також встановлено, що житлово-комунальні послуги відповідачу надавалися, а відтак суд прийшов до вірного висновку, що відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати вартості отриманих ним послуг, а відтак колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що відсутність договору про надання житлово - комунальних послуг є підставою для відмови у задоволенні позову.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки відповідач не виконав зобов'язання по оплаті наданих позивачем послуг, суд прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення заборгованості в судовому порядку в межах строку позовної давності, оскільки про це було заявлено відповідачем у письмових запереченнях(т.1 а.с.26).

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в межах строку позовної давності, суд першої інстанції невірно здійснив розподіл судових витрат.

Частиною ч.1 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В звязку із зменшення суми яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивача, слід зменшити суму судового збору відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе змінити рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року та зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ЛКП «Магістральне» з 1218 грн. до 479,28 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2016 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши його розмір з 1218 грн. до 479,28 грн..

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_4