АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3549/16 Головуючий 1-ї ін-ї. - Труханович В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою №10 по вул. Червоножовтневій, 64 у місті Харкові шляхом вселення в квартиру та зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди у користуванні квартирою, а також поновити його реєстрацію у вказаній квартирі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що його було виселено на підставі рішення суду з квартири, яку він придбав з покійною жінкою ОСОБА_6 Відповідачка позбавила його житла незаконно, оскільки він має право користування квартирою, як член власника житла.

Позивач в судове засідання не з'явився.

Його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник проти позову заперечували.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 11.04.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. При цьому посилається на: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що виселення проведено з грубим порушенням його конституційних прав. Договір купівлі-продажу було укладено без його згоди, крім того він є фіктивним, оскільки грошові кошти за квартиру не сплачувались.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та відсутності порушення речових прав позивача з боку відповідачки ОСОБА_5

Вказаний висновок судова колегія вважає вірним.

Встановлено, що з 20.10.2001 року по 13 .08.2008 року ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 9, 31)

За цей час на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2002 року ОСОБА_6 було придбано однокімнатну ізольовану квартиру№10 по вул. Червоножовтневій, 64 у м. Харкові (а.с.7).

15.09.2009 року ОСОБА_6 здійснила відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_5 шляхом укладення з нею договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6 передала у власність, а ОСОБА_5 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1, та зобов'язується сплатити за неї оговорену суму грошей. 16.09.2009 року право приватної власності на вказану квартиру було зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_5 (а.с. 27, 28)

Пунктом 12 вказаного договору встановлено домовленість сторін про те, що продавець передає відчужувану квартиру для безперешкодного користування нею покупцем не пізніше 24.08.2009 року, а зареєстровані у ній мешканці знімуться з реєстраційного обліку не пізніше вказаної дати.

Натомість, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 продовжували мешкати у квартирі, з реєстраційного обліку не знялись.

15.05.2013 року ОСОБА_6 померла (а.с.32)

Ії колишній чоловік ОСОБА_4 залишився мешкати у спірній квартири, чим чинив ОСОБА_5 перешкоди у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 мав право користуватися спірною квартирою до відчуження її ОСОБА_6 З припиненням права власності ОСОБА_6 на квартиру припинилось і право ОСОБА_4 на користування нею.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Користуючись своїми правами, 13.02.2015 року ОСОБА_5, як новий власник спірної квартири, звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою та зняття з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.04.2015 року позов ОСОБА_7 було задоволено. Усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 знято з реєстраційного обліку ОСОБА_4 Виселено ОСОБА_4 із вказаної квартири (а.с. 34-35)

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10.12.2015 року заочне рішення в частині позовних вимог ОСОБА_5 про зняття з реєстраційного обліку скасовано в іншій частині - залишено без змін. (а.с. 38-39).

На час розгляду даної справи рішення суду, на підставі якого ОСОБА_4 було виселено, є чинним.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, продаж квартири було вчинено без його згоди, на висновки суду не впливає.

За змістом ч.1 ст.60, ст.68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, хоча спірна квартира і була набута ОСОБА_6 під час шлюбу з ОСОБА_4, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.04.2009 року на підставі п.3 ч.1 ст.57 СК України вона була визнана особистою приватною власністю ОСОБА_6 Вказане рішення набрало законної сили (а.с. 29-30).

До того ж, застереження про те, що квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_6, зазначено і в п.7 договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2009 року.

Не заслуговують на увагу і доводи позивача про те, що договір купівлі-продажу квартири від 15.09.2009 року, укладений між його колишньою дружиною та ОСОБА_5, є таким, що вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах та підлягає визнанню його недійсним.

В матеріалах справи міститься рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 07.12.2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16.02.2016 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та зобов'язання повернути майно відмовлено. Рішення набрало законної сили (а.с.41-42, 119-121).

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про відсутність порушень речових прав позивача з боку ОСОБА_5, як набувача нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведені вище судові рішення постановлено у цивільних справах між тими самими сторонами, вони набрали законної сили, на час розгляду справи є чинними, а тому обставини, встановлені цими рішеннями, мають преюдиційний характер і не потребують доказування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді