Провадження № 2/712/448/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

за участю секретаря Хоменко А.В.

адвоката Дубінського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири, свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири, свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири та визнання права власності. Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_4. Йому на праві власності належала АДРЕСА_1. Після його смерті вказану квартиру успадкувала донька брата - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. Позивачка вважає, що вказане свідоцтво необхідно визнати недійним в частині права на спадкування 1/2 частини спірної квартири, оскільки 29.05.2002 року нею 1/2 частини даної квартири була подарована спадкодавцю - брату ОСОБА_4. Даний правочин просить визнати недійсним з підстави вчинення його під впливом психічного насильства з боку брата, який зловживав спиртними напоями та погрожував їй, що вкорить собі віку, якщо вона не подарує йому частину квартири. Крім того, він постійно скарживася, що донька - відповідачка по справі, а також колишня дружина, відмовляють йому у догляді та піклуванні, оскільки спірна квартира йому не належить. У зв"язку з наведеними обставинами, враховуючи тісні стосунки з бартом, вона вимушена була подарувати йому частину спірної квартири, щоб уникнути сімейних сварок та конфліктів з братом. Тобто, вона подарувала належну частину квартири не по своїй волі, а під впливом психічного насильства з боку свого брата.

У судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Дубінський В.М. позовні вимоги підтримали. Позивачка суду пояснила, що з братом у неї були дуже добрі стосунки, вона переймалася його долею та хвилювалася з приводу його сімейних стосунків. Після смерті батьків (батько помер у 1998 , а мати у 2001), брат почав зловживати спиртними напоями. Вона докладала багато зусиль по його лікуванню від цєї залежності. При цьому, у цей же проміжок часу вона потрапила в ДТП (12.08.1998) та отримала складні травми, які потребували тривалого лікування. Крім того, відбулося її розлучення з чоловіком та вирішення судового спору із свекрухою з приводу житла. Таким чином, під час укладення договору дарування 1/2 частини квартири, яку вона успадкувала після смерті матері, її психологічний стна був дуже нестабільним. Враховуючи тиск з боку брата, який постійно говорив про необхідність йому цієї квартири, погрожував порвати з нею всіляки стосунки, скаржився на доньку та колишню друджину, вона вчинила оскаржуваний правочин. Поросить суд визнати договір дарування 1/2 частини квартири недійсним, оскільки він вчинений під психологічним тиском з боку брата, визнати недійсним свідоцтво на спадщину на вказану частину квартири та визнати за нею право власності на 1/2 чатсину квартири АДРЕСА_2.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала. Суду пояснила, що про події 2002 року вона знає лише зі слів батька та матері, оскільки на той час мешкала у Росії. Проте, стверджує, що її батько ОСОБА_4 ніколи не страждав на алкогольну залежність, хоча спиртні напої періодично вживав. З сестрою - ОСОБА_2 він підтримував родинні стосунки, але вони погіршилися в зв"язку із спадкуванням позивачкою спірної частини квартири, проте, батько ніколи не вчиняв щодо неї будь-якого насильсива - ні психічного, ні психологічного, ні фізичного. ОСОБА_2, успадкувавши від матері 1/2 часину спірної квартири, яку спочатку мати заповідала сину - ОСОБА_4, на власний розсуд вирішила подарувати її брату - ОСОБА_4, ніхто її не змушував до відчуження частини квартири. Крім того, вважає, що позивачка повідомляє суду неправдиві відомості щодо свого психічного та психологічного стану на час вчинення договору дарування, оскільки у цей період вона працювала у дитячій музичній школі, постійно спілкувалася із дітьми та колегами, проходила медичні обстеження, які не виявляли у неї будь-яких розладів психіки та відхилень у поведінці. Категорично заперечувала щодо алкогольної залежності батька, посилаючись на те, що він постійно працював та мав позитивні характеристики з місця роботи. Заперечувала факт того, що смерть батька пов"язана з поганим доглядом за ним.

Заслухавши пояснення сторін, свдіків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 успадкувала від ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, ? частину квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.04.2002 року, виданим першою Черкаською державною нотаріальною конторою серії АЕК №175759.

ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_3, що підтверджується договором дарування від 29.05.2002 року, посвідченим Першою Черкаською державною натаріальною конторою, зареєстрованим під № 4-1346.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 60 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції серії НОМЕР_1. Після його смерті першою Черкаською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 57686586.

Після смерті ОСОБА_4 його донька - ОСОБА_3 отримала спадщину, яка складається з квартири АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.11.2015 року, виданим першою Черкаською державною нотаріальною конторою серії НАР № 858668.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які були допитані за клопотанням позивачки, суду пояснили, що знають її як сусідку по будинку АДРЕСА_1 оскільки разом проживали та зростали у цьому будинку. Добре знали всіх її рідних, в тому числі і брата - ОСОБА_4. Відносини між братом та сестрою харакетризують як дуже добрі, теплі, родинні. Після смерті батьків ОСОБА_4 почав зловживати спиртними напоями, а ОСОБА_2 з цього приводу дуже хвилювалася та вживала заходів щодо його лікування. Зі слів останньої, він постійно погружував , що припинить спілкуватися з ОСОБА_2, якщо вона не подарує йому частину успадкованої батьківської квартири по вул.Смілянській, оскільки його дочка вимагає у нього цю квартиру.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які допитані за клопотанням відповідачки, суду пояснили, що вони спілкуються з колишною дружиною ОСОБА_4 - матір"ю відповідачки тривалий час. Померлого ОСОБА_4 неодноразово бачили у помешканні колишньої дружини, оскільки вони підтримували родинні стосунки. Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ніколи не бачила померлого в стані алкогольного сп"яніння. Щодо спору з сестрою їй нічого невідомо, ОСОБА_4 за життя висловлював бажання залишити власну квартиру по вул.Смілянській онуку ОСОБА_1. Свідок ОСОБА_8 суду, що ОСОБА_4 знала з 1996 року. Останні два роки свого життя він проживав з матір"ю відповдіачки і вони здійснювали догляд за ним. Стверджувала, що ОСОБА_4 не страждав на алкогольну залежність, а в розмовах завжди всиловлював образу щодо сестри в зв"язку із отриманою нею спадщиною, так як вважав, що спірна квартира є його власністю. Висловлював бажання передати цю квартиру у спадок своїй доньці.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони.

Згідно з ст 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, здійснений під впливом помилки, обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представником однієї сторони з іншою стороною або внаслідок збігу тяжких обставин (кабальний правочин), є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною або збіг тяжких для сторони обставин і наявність їх безпосереднього зв'язку із волевиявленням сторони вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах.

Для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину.

Насильство розуміється як заподіяння учасникові правочину фізичних або душевних страждань з метою примусити укласти правочин. На відміну від насильства, погроза полягає у здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Вона може бути підставою для визнання правочину недійсним, коли через обставини, які мали місце на момент його вчинення, були підстави вважати, що відмова учасника правочину від його вчинення могла спричинити шкоду його законним інтересам.

Аналізуючи наведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Суду не надано і в ході судового розгляду справи не добуто належних, допустимих та переконливих доказів того, що оспорюваний правочин вчинений ОСОБА_2 під впливом психічного насильства з боку померлого ОСОБА_4 або інших осіб. З показів свідків також не вбачається, що ОСОБА_4 чинив відносно позивачки психічний тиск, що спонукло її до укладення договору дарування. Твердження позивачки щодо її нестабільного психологічного стану, який виник внаслідок смерті батьків, розлучення, ДТП та судових спорів, суд оцінює критично, оскільки об"єктивних доказів перебування її в такому стані суду не надано. Таким чином, позивачкою не доведено, що саме психічне насильство стало причиною укладення договору дарування ? частину квартири АДРЕСА_4.

Застосування позовної давності, про яке клопотала відповідачка, суд вважає недоречним, оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення внаслідок недоведеності, а не у зв"язку з пропуском позивачкою строку зверення до суду.

Керуючись ст.ст.10, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.11, 203-205, 626-629, 717 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири, свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину квартири та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Черкаської області через Соснівський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: