АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/758/16 Головуючий 1 інст. Рубіжний С.О.
Справа № 639/1279/14-ц Доповідач Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» лютого 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», завідувача лабораторії нових та маловивчених захворювань Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_2, заступника директора з економічних питань Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_3, директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_4, провідного юрисконсульта Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_5, провідного юрисконсульта Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_6, начальника відділу кадрів Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_7, працівника Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_8 про визнання дій неправомірними, зобовязання надати наказ про звільнення, здійснити повний розрахунок при звільненні, стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, здійснення індексації заробітної плати, поновлення членства в профспілковій організації, зобовязання вчинити інші дії,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому неодноразово уточненим позовом до Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», завідувача лабораторії нових та маловивчених захворювань Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_2, заступника директора з економічних питань Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_3, директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_4, провідного юрисконсульта Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_5, провідного юрисконсульта Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_6, начальника відділу кадрів Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_7, працівника Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_8.

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що з 01 листопада 2001 року по 20 лютого 2013 року вона працювала в Державній установі «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» за сумісництвом на посаді провідного наукового співробітника.

У звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, наказом № 6к від 20 лютого 2013 року без попередньої згоди первинної профспілкової організації її звільнили без надання щорічної відпустки. Наказ підписав колишній директор ОСОБА_9, який з 09 листопада 2011 року не мав повноважень для видання наказу про її звільнення.

Вказала, що відповідач не надав їй копію наказу про звільнення, не провів виплату сум за три службові відрядження, здійснив повернення її заробітної плати за березень 2012 року у сумі 192,70 грн., не доплатив за липень 2012 року заробітну плату в сумі 316, 66 грн.

Зазначила, що їй незаконно скасовано виплату надбавки у розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі іноземної мови у звязку з браком фінансування.

Вказала, що у 2002, 2003, 2005, 2009 роках вона незаконно перебувала у відпустках без збереження заробітної плати.

Своїми діями відповідач заподіяв їй моральну шкоду.

Просила визнати незаконним та скасувати наказ № 6к про звільнення, зобовязати Державну установу «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» видати їй копію цього наказу, довідку про роботу; визнати дії Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» неправомірними в частині невиплати належних їй сум за три відрядження та стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь 1263, 98 грн. заборгованості за службові відрядження, компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок в сумі 325, 30 грн., аванс на службові відрядження в сумі 745,00 грн. та зобовязати Державну установу «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» надати їй посвідчення про службові відрядження з 17 лютого 2011 року по 24 лютого 2011 року та 15 березня 2011 року по 17 березня 2011 року; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь заборгованість по заробітній платі за липень 2012 року в сумі 316, 66 грн. та 192,70 грн. незаконно повернутої відповідачу, виплатити їй середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 26550, 84 грн.; зобовязати Державну установу «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» провести індексацію заробітної плати за період з 01 по 31 березня, 01 по 31 травня, з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня 2009 року, з 01 по 30 вересня 2005 року, з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня 2002 року з урахуванням індексу споживчих цін та стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми простою протягом 5 місяців 2009 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня , з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня у розмірі 5 місячних її окладів з урахуванням індексу споживчих цін; протягом одного місяця 2005 року з 01 по 30 вересня у розмірі її місячного окладу з урахуванням індексу споживчих цін; протягом 4 місяців 2003 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року у розмірі 4 місячних її окладів, протягом 2 місяців 2002 року з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня у розмірі 2 місячних її окладів з урахуванням споживчих цін; визнати незаконною відмову Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» надати їй щорічну відпустку з 20 лютого 2013 року по 03 квітня 2013 року; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь моральну шкоду в сумі 43848,00 грн., за ненадання довідки про роботу в сумі 43848,00 грн. та в сумі 43848,00 грн. за складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документа довіреності від 10 грудня 2015 року; визнати відсутність повноважень у колишнього директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_9, який підписав наказ про її звільнення; визнати дискримінацію її відповідачем за професійними ознаками; визнати незаконними дії ОСОБА_2 та ОСОБА_10 щодо ненадання можливості авторам проекту оприлюднити результати проекту науково-дослідної роботи за темою «Біоінформатичний аналіз геному соціально значущих патогенів та створення молекулярних наборів для їхньої ампліфікаційної детекції» на 2013-2015 роки на засіданні вченої ради установи від 21 червня 2012 року через незаконне витребування у авторів проекту його електронної версії, що є її інтелектуальною власністю; визнати незаконним зняття Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» з неї надбавки у розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі однієї європейської мови з 01 серпня 2009 року та стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суму в розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі іноземної мови, починаючи з 01 серпня 2009 року по 20 лютого 2013 року; визнати недійсним рішення профспілкового комітету Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» про виключення її з членів профспілки та акт від 18 листопада 2011 року Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України; зобовязати профспілковий комітет Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» поновити її членство з 01 січня 2012 року, надати їй облікову картку члена профспілкової організації, виписку з протоколу зборів профспілкової організації; винести окремі ухвали щодо Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», працівників відділу кадрів, юрисконсультів, Національної академії медичних наук України, щодо недійсності додаткової угоди від 20 вересня 2011 року, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, яку направити до прокуратури Харківської області.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 компенсацію за службові відрядження на загальну суму 1263,98 грн., стягнуто з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 1200,00 грн., в задоволенні інших позовних вимог - відмовлено, стягнуто з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення в частині суми компенсації моральної шкоди, в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 43848,00 грн.; надати їй копію наказу про звільнення; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі, який станом на 16.04.2014 року становить 26550,84 грн.; змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь компенсацію за службові відрядження на загальну суму 1263,98 грн. в частині формулювання «компенсацію за службові відрядження на загальну суму 1263,98 грн.» на «стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 суму витрат на службові відрядження 860,68 грн., що складається з суми 491,20 грн. (сума витрат на службове відрядження з 17.02.2011 року по 24.02.2011 року) та з суми 369,48 грн. (сума з витрат на службове відрядження з 15.03.2011 року по 17.03.2011 року), стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на користь ОСОБА_1 суму витрат на службове відрядження з 25.10.2007 року по 02.11.2007 року 403,30 грн.»; визнати неправомірними дії Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» в частині невиплати належних позивачу сум за три службові відрядження своєчасно та в день звільнення; визнати незаконним зняття Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» з неї надбавки у розмірі 10 % посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі однієї європейської мови з 01.08.2009 року згідно з наказом від 23.07.2009 року № 41-Д; визнати незаконною відмову Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» надати їй щорічну відпустку з 20.02.2013 року по 03.04.2013 року; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь недоотриману заробітну плату за липень 2012 року у сумі 316,66 грн.; визнати незаконним та скасувати наказ № 6к від 20.02.2013 року Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» про її звільнення; визнати відсутність повноважень у колишнього директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_9, який підписав наказ № 6к від 20.02.2013 року Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» про її звільнення; визнати дискримінацію доктора біологічних наук ОСОБА_1 Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» за професійними ознаками; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суму у розмірі 10 % посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі іноземної мови, починаючи з 01.08.2009 року по 20.02.2013 року; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми, що належить їй за оплату Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. ОСОБА_14 НАМН України» простою протягом 5 місяців 2009 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня у розмірі 5 місячних її окладів з урахуванням індексу споживчих цін; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми, що належить їй за оплату Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» простою протягом 1 місяця 2005 року з 01 по 30 вересня у розмірі її місячного окладу з урахуванням індексу споживчих цін; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми, що належить їй за оплату Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» простою протягом 4 місяців 2003 року - з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року у розмірі 4 її місячних окладів з урахуванням індексу споживчих цін; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми, що належить їй за оплату Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» простою протягом 2 місяців 2002 року з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня у розмірі 2 її місячних окладів з урахуванням індексу споживчих цін; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь компенсацію моральної (немайнової) шкоди у сумі 43848,00 грн. за порушення її трудових прав працівниками Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в частині ненадання довідки про її роботу в Державній установі «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» з зазначенням відповідно до ст.49 КЗпП України спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати; зобовязати Державну установу «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» надати їй відповідно до ст.49 КЗпП України довідку про її роботу в цій установі із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати; стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь заробітну плату за березень 2012 року у сумі 192,70 грн., яку її без згоди повернуто та отримано Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України», з урахуванням компенсації за несвоєчасно проведений розрахунок; винести письмову окрему ухвалу щодо факту постановлення суддею Жовтневого районного суду м. Харкова Срокіною І.І. завідомо неправосудної ухвали від 12.08.2014 року по справі № 639/1279/14-ц та передати в прокуратуру Харківської області копію ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 639/1279/14-ц від 12.08.2014 року (головуючий-суддя Срокіна І.І.) для проведення перевірки щодо факту постановлення суддею Жовтневого районного суду м. Харкова Срокіною І.І. завідомо неправосудної ухвали від 12.08.2014 року по справі № 639/1279/14-ц; винести письмову окрему ухвалу щодо протиправних дій колишнього директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_9, відповідача начальника відділу кадрів Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_7 щодо ненадання апелянту щорічної відпустки, незважаючи на погоджену з керівництвом установи заяву апелянта на щорічну відпустку з 20.02.2013 року по 03.04.2013 року та роботу ОСОБА_1 із шкідливими умовами праці; винести письмову окрему ухвалу щодо відповідача ОСОБА_2, який перебуваючи на посаді заступника директора з наукової роботи Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» та завідуючого лабораторією нових та маловивчених інфекційних захворювань, не вжив заходів в частині протидії протиправним діям колишнього директора установи ОСОБА_9, начальника відділу кадрів установи ОСОБА_7 в частині ненадання їй щорічної відпустки, незважаючи на погоджену з керівництвом установи заяву на щорічну відпустку з 20.02.2013 року по 03.04.2013 року; винести письмову окрему ухвалу про притягнення до відповідальності Державну установу «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» та його посадових осіб за ненадання їй щорічної відпустки, незважаючи на погоджену з керівництвом установи заяву позивача на щорічну відпустку з 20.02.2013 року по 03.04.2013 року; постановити письмову окрему ухвалу щодо відповідачів працівників Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у звязку з невиконанням ними вимог ст.49 КЗпП України.

При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає принципам розумності та справедливості; що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи; що наказ № 6 к від 20.02.2013 року є незаконним, оскільки підписаний особами, які не мали на це право; що підстава її звільнення не передбачена чинним законодавством; вона не заявляла вимогу щодо поновлення на роботі; сума за службові відрядження сформульовані в її вимогах інакше ніж зазначено в рішенні суду; судом прийнято завідомо неправдиві докази щодо заробітної плати за липень 2012 року.

Зазначила, що відмовляючи в задоволенні низки позовних вимог суд не зазначив мотивів, з яких він виходив, норми, якими керувався; справа розглядалася понад 11 місяців, судові засідання проводилися не в залі судових засідань, а в кабінеті судді, також суддею першої інстанції безпідставно відмовлено в заявлених клопотаннях про витребування важливих доказів.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 в частині стягнення з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь 1263, 98 грн. заборгованості за три службові відрядження, стягнення моральної шкоди в розмірі 1200, 00 грн. та відмовляючи в решті позовних вимог, зокрема, в частині зобовязання Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» видати їй копію наказу про звільнення, довідку про роботу; визнання дій Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» неправомірними в частині невиплати належних їй сум за три відрядження, компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок в сумі 325, 30 грн., аванс на службові відрядження в сумі 745,00 грн. та зобовязання Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» надати їй посвідчення про службові відрядження з 17 лютого 2011 року по 24 лютого 2011 року та 15 березня 2011 року по 17 березня 2011 року; стягнення з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь заборгованості по заробітній платі за липень 2012 року в сумі 316, 66 грн. та 192,70 грн. незаконно повернутої відповідачу, у виплаті їй середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 26550, 84 грн.; зобовязання Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» провести індексацію заробітної плати за період з 01 по 31 березня, 01 по 31 травня, з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня 2009 року, з 01 по 30 вересня 2005 року, з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня 2002 року з урахуванням індексу споживчих цін та стягнення з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми простою протягом 5 місяців 2009 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня , з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня у розмірі 5 місячних її окладів з урахуванням індексу споживчих цін; протягом одного місяця 2005 року з 01 по 30 вересня у розмірі її місячного окладу з урахуванням індексу споживчих цін; протягом 4 місяців 2003 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року у розмірі 4 місячних її окладів, протягом 2 місяців 2002 року з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня у розмірі 2 місячних її окладів з урахуванням споживчих цін; стягнення з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь моральної шкоди в сумі 43848,00 грн. за ненадання довідки про роботу та в сумі 43848,00 грн. за складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документа довіреності від 10 грудня 2015 року; визнання відсутності повноважень у колишнього директора Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» ОСОБА_9, який підписав наказ про її звільнення; визнання дискримінації її відповідачем за професійними ознаками; визнання незаконними дії ОСОБА_2 та ОСОБА_10 щодо ненадання можливості авторам проекту оприлюднити результати проекту науково-дослідної роботи за темою «Біоінформатичний аналіз геному соціально значущих патогенів та створення молекулярних наборів для їхньої ампліфікаційної детекції» на 2013-2015 роки на засіданні вченої ради установи від 21 червня 2012 року через незаконне витребування у авторів проекту його електронної версії, що є її інтелектуальною власністю; визнання незаконним зняття Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» з неї надбавки у розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі однієї європейської мови з 01 серпня 2009 року та стягнення з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми в розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі іноземної мови, починаючи з 01 серпня 2009 року по 20 лютого 2013 року; визнання недійсним рішення профспілкового комітету Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» про виключення її з членів профспілки та акту від 18 листопада 2011 року Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України; зобовязання профспілкового комітету Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. ОСОБА_14 НАМН України» поновити її членство з 01 січня 2012 року, надання їй облікової картки члена профспілкової організації, виписки з протоколу зборів профспілкової організації, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обгрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду в частині визнання незаконним та скасування наказу № 6к про звільнення, визнання незаконною відмову Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» надати їй щорічну відпустку з 20 лютого 2013 року по 03 квітня 2013 року, виходячи з наступного.

Статтею 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення з суміщуваної роботи у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником.

Статтею 102 1 КЗпП України передбачено, що працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», затвердженого наказом № 43 Міністерства праці України від 28 червня 1993 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 червня 1993 року за № 76 та постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року за № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Оплата праці сумісників здійснюється за фактично виконану роботу. Відпустка на роботі за сумісництвом надається одночасно з відпусткою за основним місцем роботи. Оплата відпустки чи виплата компенсації за невикористану відпустку провадиться сумісникам відповідно до чинного законодавства.

Звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником. Запис у трудову книжку відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно наказу № 57 к з 01 листопада 2001 року по 20 лютого 2013 року ОСОБА_1 працювала в Державній установі «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» за сумісництвом на посаді провідного наукового співробітника на 0,5 посадового окладу. Її основне місце роботи Національний науковий центр «Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини» Національної академії аграрних наук, провідний науковий співробітник лабораторії молекулярної діагностики.

Наказом № 6к від 20 лютого 2013 року її звільнено у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником на підставі статті 43-1 КЗпП України, з яким ОСОБА_1 ознайомлено належним чином, про що свідчить її підпис на наказі, (а. с. 111, т. 1). В трудовій книжці ОСОБА_1 20 лютого 2013 року зроблено запис про її звільнення, (а. с. 128, т. 10).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 щомісячно нараховувалась доплата за науковий ступінь, підвищення за шкідливість та доплата за вчене звання старшого наукового співробітника.

Так, із розрахунку та довідок про розрахунок сум в день звільнення вбачається, що на час звільнення розмір заробітної плати ОСОБА_1 склав: посадовий оклад - 1346, 50 грн., доплата за науковий ступінь 134, 65 грн., доплата за вчене звання 134, 65 грн., доплата за шкідливі умови праці 134, 65 грн., а всього 1750, 45 грн. На день звільнення ОСОБА_1 нараховано 14238,60 грн., сплачено після утримань (прибутковий податок, єдиний соціальний внесок) 11326, 54 грн., в яку увійшла і компенсація за 225 днів невикористаної відпустки, (а. с. 133, т. 1, а. с. 66 , т. 3).

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_1 не доплачено за липень 2012 року, 192,70 грн. незаконно повернуто відповідачу, а середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку склав 26550, 84 грн є безпідставними.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що з ОСОБА_1 під час звільнення проведено повний розрахунок.

Доказів того, що ОСОБА_1 не доплачено заробітну плату за липень 2012 року в сумі 316,66 грн. та безпідставно повернуто відповідачу 192,70 грн. матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 їх не надав.

Як вбачається з матеріалів справи (актів перевірки) порушень трудового законодавства щодо нарахування та виплати їй заробітної плати не вбачається.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що їй у звязку з зупиненням роботи необхідно провести індексацію заробітної плати за період з 01 по 31 березня, 01 по 31 травня, з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня 2009 року, з 01 по 30 вересня 2005 року, з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня 2002 року з урахуванням індексу споживчих цін та стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми простою протягом 5 місяців 2009 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня , з 01 по 31 липня, з 01 по 31 серпня, з 01 по 30 вересня у розмірі 5 місячних її окладів з урахуванням індексу споживчих цін; протягом одного місяця 2005 року з 01 по 30 вересня у розмірі її місячного окладу з урахуванням індексу споживчих цін; протягом 4 місяців 2003 року з 01 по 31 березня, з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня, з 01 по 31 грудня 2003 року у розмірі 4 місячних її окладів, протягом 2 місяців 2002 року з 01 по 31 травня, з 01 по 30 червня у розмірі 2 місячних її окладів з урахуванням споживчих цін є необгрунтованими.

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи доказів того, що в Державній установі «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» у вказаний позивачем період мав місце простій, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив, що зупинення роботи установи не було.

Судом встановлено, що в цей період ОСОБА_1, працюючи за сумісництвом, перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

Доказів того, ОСОБА_1 оскаржувала накази про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції вона їх не надала.

Доводи ОСОБА_1 про те, що рішення профспілкового комітету Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» про виключення її з членів профспілки та акт від 18 листопада 2011 року Харківської обласної організації профспілки працівників охорони здоровя України необхідно визнати недійсними, зобовязати профспілковий комітет Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» поновити її членство з 01 січня 2012 року, надати їй облікову картку члена профспілкової організації, виписку з протоколу зборів профспілкової організації є безпідставними, оскільки по-перше Харківську обласну організацію профспілки працівників охорони здоровя України не було залучено до участі у справі, а по друге, доказів того, що при звільненні на підставі ст. 43-1 КЗпП України порушено права ОСОБА_1 матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано. Її звільнення відбулось з додержанням норм чинного законодавства.

Посилання ОСОБА_1 на те, що мала місце дискримінація її відповідачем за професійними ознаками; що дії ОСОБА_2 та ОСОБА_10 щодо ненадання можливості авторам проекту оприлюднити результати проекту науково-дослідної роботи за темою «Біоінформатичний аналіз геному соціально значущих патогенів та створення молекулярних наборів для їхньої ампліфікаційної детекції» на 2013-2015 роки на засіданні вченої ради установи від 21 червня 2012 року через незаконне витребування у авторів проекту його електронної версії, що є її інтелектуальною власністю є незаконними, судовою колегією не приймаються, оскільки доказів щодо цього матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх також не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 не мав права підписувати наказ про звільнення ОСОБА_1, є безпідставними, оскільки грунтуються на припущеннях представника, а не на матеріалах справи, які спростовують ці припущення.

Із матеріалів справи вбачається, що з 20 жовтня 2000 року до його смерті, тобто до 17 жовтня 2013 року ОСОБА_9 був директором Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України».

Статтею 49 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи таку вимогу вперше ОСОБА_1 заявила під час розгляду в суді першої інстанції, у звязку з чим як зазначив суд першої інстанції їй таку довідку від 05 травня 2015 року видано.

Статтею 233 КЗпП України передбачений строк звернення до суду.

Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Із матеріалів справи вбачається, що про звільнення ОСОБА_1 було відомо 20 лютого 2013 року. Вона підписала наказ, отримала розрахунок під час звільнення, в трудовій книжці за основним місцем її роботи зроблено запис.

Починаючи з лютого 2013 року про видачу копії наказу ОСОБА_1 протягом строку, встановленого статті 233 КЗпП України не зверталась.

Вперше за захистом своїх прав з такою вимогою до суду вона звернулась тільки у лютому 2014 року. Поважних причин пропуску строку вона не надала, тому висновок суду щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні цієї вимоги у звязку з пропуском строку є законним, а доводи апеляційної скарги щодо цього є необгрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 на те, що зняття Державною установою «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» з неї надбавки у розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі однієї європейської мови з 01 серпня 2009 року є незаконним, тому необхідно стягнути з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь суми в розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі іноземної мови, починаючи з 01 серпня 2009 року по 20 лютого 2013 року, судовою колегією не приймаються.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом № 53-Д від 23 серпня 2007 року ОСОБА_1 з 01 серпня 2007 року встановлено надбавку в розмірі 10% посадового окладу щомісячно за знання та використання у роботі однієї європейської мови. Наказом № 41-Д від 23 липня 2009 року з 01 серпня 2009 року ОСОБА_1 скасовано виплату надбавки в розмірі 10% посадового окладу за знання та використання в роботі іноземної мови у звязку з браком фінансування, затвердженого кошторисом доходів та видатків за 2009 рік.

Оскільки ОСОБА_1 продовжувала працювати, отримувала заробітну плату, свою незгоду із змінами в організації виробництва та праці не висловлювала, тому підстав для задоволення позову в цій частині також не вбачається.

Із наказу № 3 к/к від 10 лютого 2011 року та наказу № 6 к/к від 11 березня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1, яка працювала у відповідача за сумісництвом на 0, 5 посадового окладу, дозволено службове відрядження до міста Києва до ІБХ ім. Палладіна для виконання робіт відповідно з 17 лютого 2011 року по 25 лютого 2011 року та 15 березня 2011 року по 18 березня 2011 року.

Із листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області № 01-19/1910 від 27 березня 2013 року та акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування № 20-01-210/0349, яку проведено з 14 березня 2013 року по 27 березня 2013 року вбачається, що дійсно не проведено оплату за службові відрядження за час перебування ОСОБА_1 у відрядженні у місті Києві за період з 17 лютого 2011 року по 25 лютого 2011 року та 15 березня 2011 року по 18 березня 2011 року.

Із матеріалів справи вбачається, що з 25 жовтня 2007 року по 03 листопада 2007 року ОСОБА_1 знаходилась у службовому відрядженні протягом 10 днів та нею витрачено 403,30 грн.

Із звіту про використання коштів, виданих на відрядження з 15 березня 2011 року по 18 березня 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 за 4 дні відрядження витрачено 369, 48 грн.

Із звіту про використання коштів, виданих на відрядження з 17 лютого 2011 року по 25 лютого 2011 року вбачається, що ОСОБА_1 за 9 днів відрядження витрачено 491, 20 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з листами щодо виплати грошових сум за службові відрядження.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що ОСОБА_1 не подала до бухгалтерії звіти про використання коштів, виданих на відрядження та оригінали документів, що підтверджують вартість оплачених витрат, тому їй їх не було сплачено, про що їй через її представника неодноразово повідомлялось листами.

Стягуючи кошти за три службові відрядження на загальну суму 1263, 98 грн. та відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання дій Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» неправомірними в частині невиплати належних їй сум за три відрядження, компенсацію за несвоєчасно проведений розрахунок в сумі 325, 30 грн., аванс на службові відрядження на загальну суму 745,00 грн. та зобовязання Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» надати їй посвідчення про службові відрядження з 17 лютого 2011 року по 24 лютого 2011 року та 15 березня 2011 року по 17 березня 2011 року, суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки зазначені кошти не сплачено, вони підлягають стягненню.

При цьому вказав, що їх не сплачено з вини ОСОБА_1, яка своєчасно не подала до бухгалтерії звітів.

Статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Надання ОСОБА_1 посвідчень про службові відрядження з 17 лютого 2011 року по 24 лютого 2011 року та 15 березня 2011 року по 17 березня 2011 року не є належним способом захисту її цивільних прав та інтересів. Крім того, як встановив суд першої інстанції вони видавались їй та були використані при відрядженні.

Відмовляючи ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування наказу № 6к про звільнення, визнання незаконною відмову Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» надати їй щорічну відпустку з 20 лютого 2013 року по 03 квітня 2013 року за пропуском строку, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що її права не порушені.

Як вбачається з матеріалів справи її звільнення проведено відповідно до вимог чинного законодавства на підставі статті 43-1 КЗпП України.

Із заяви від 04 лютого 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 просила надати їй відпустку з 20 лютого 2013 року по 03 квітня 2013 року. До цієї заяви доказів того, що ОСОБА_1 в цей період буде знаходитись у щорічній відпустці за основним місцем роботи нею не надано.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що ніякого наказу про надання ОСОБА_1 щорічної відпустці не було, оскільки з 20 лютого 2013 року її було звільнено як сумісника та надано компенсацію за невикористану відпустку.

У звязку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_1 в задоволенні позову в цій частині за безпідставністю.

Погоджується судова колегія і з висновком суду в частині визначення розміру моральної шкоди в сумі 1200,00 грн. за невиплату компенсації за службові відрядження та відмови в задоволенні позову в частині стягнення з Державної установи «Інститут мікробіології та імунології ім. І.І. Мечникова НАМН України» на її користь моральної шкоди в сумі 43848,00 грн. за ненадання довідки про роботу та за складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документа довіреності від 10 грудня 2015 року в сумі 43848,00 грн., виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкоду слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Пунктом 5 зазначеної Постанови Пленуму розяснено, що обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В пункті 9 цієї Постанови Пленуму передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно визначати залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, виходити необхідно із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки доказів спричинення протиправних дій відповідачами за ненадання довідки про роботу та за складання та видачу завідомо неправдивого офіційного документа довіреності від 10 грудня 2015 року матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано, висновок суду щодо відмови в задоволенні позову в цій частині є обгрунтованим.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо постановлення окремих ухвал задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та такими, що суперечать положенням статті 211 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, тому доводи апеляційної скарги в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог висновків суду не спростовують.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року змінити, скасувавши його в частині визнання незаконним наказу про звільнення та визнанні незаконною відмову у наданні відпустки при звільненні у звязку з пропуском строку звернення до суду та в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії