РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2016 року м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Бабенко С.С.,

за участю секретаря Федорцової І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецьку Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за несвоєчасну виплату нарахованої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01.08.2000 року, де працював в якості підземного гірничоробочого 3 розряду з повним робочим днем на підземній роботі та 26.09.2014 року був звільнений з підприємства у звязку з скороченням штатів.

З червня 2014 року у відповідача перед ним виникла заборгованість по заробітній платі, яка станом на день звернення до суду складає 11911,87 грн.

Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити заборгованість з заробітної плати, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. З вини відповідача він відчуває моральні страждання, які полягають в порушенні його звичайного способу життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 10 000 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутністю його представника, позовні вимоги підтримує повністю, надав розрахунок по заявленим позовним вимогам, за яким просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 11911,87 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 31491,09 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату нарахованої заробітної плати в розмірі 6737,99 грн., в відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України.

Позивач в період з 01.08.2000 року по 26.09.2014 року працював в ТОВ «АП «Шахта імені ОСОБА_2 Московської». 26.09.2014 року був звільнений з займаної посади на підставі ст. 41 п.1 КЗпП України у звязку з скороченням штатів (а.с.8-13).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з позивачем належних до сплати сум не провели.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно представленого позивачем розрахунку, сума заборгованості по заробітній платі станом на 19.04.20916 року складає 11911,87 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 26.09.2014 року по 19.04.2016 року (день розгляду справи судом) у розмірі середнього заробітку.

Згідно довідки про заробітну плату, видану ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської», сума середньоденного заробітку позивача становить 80,13 грн. (а.с.15).

Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, розмір середнього заробітку за період 26.09.2014 року по 19.04.2016 року складає: 2014 рік - 68 робочих днів, 2015 рік - 250 робочих днів, січень 2016 року - 19 робочих днів, лютий - 21 робочий день, березень - 22 робочі дні, квітень - 13 робочих днів, всього 393 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 80,13 грн. на загальну суму 31491,09 грн. ( 393 робочих днів х 80,13 грн. ), яка підлягає стягненню на користь позивача.

Також суд перевірив і погодився з представленим позивачем розрахунком компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в розмірі 6737,99 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, тому вважає необхідним стягнути на користь позивача 10000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської» на користь ОСОБА_1 заборгованість по зарплаті у розмірі 11911 (одинадцять тисяч девятсот одинадцять) грн.. 87 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 31 491 (тридцять одна тисяча чотириста девяносто одна) грн. 09 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату нарахованої заробітної плати у розмірі 6737 (шість тисяч сімсот тридцять сім) грн. 99 коп., в відшкодування моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн..

Стягнути з ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської» на користь держави судовий збір в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Донецької області через суд м. Торецька протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя