АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 761/35939/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12857/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

16 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В. Прокопчук Н.О.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за нікчемним договором та процентів за користування ними,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 безпідставно набуті за попереднім договором довічного утримання від 9 жовтня 2014 року грошові кошти в сумі - 80 000 гривень, відсотків за користування ними, визначеними на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 9 жовтня 2014 року по 31 грудня 2015 року в сумі - 22 699 грн. 18 коп., витрати на правову допомогу в розмірі - 2923 грн. 20 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів за нікчемним договором та відсотків за користування ними, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 9 жовтня 2014 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 у відповідності до умов попереднього договору довічного утримання від 9 жовтня 2014 року грошові кошти у якості матеріального забезпечення в сумі - 80 000 грн.

Умовами договору передбачено оформлення договору довічного утримання, за яким в майбутньому позивачу повинна бути передана у власність квартира АДРЕСА_1, а вона повинна утримувати відповідача довічно.

Зазначила, що після отримання грошей відповідач почав уникати зустрічей з позивачем та подальшого виконання угоди та укладення основного договору та почав здійснювати подальший продаж вказаної квартири. Вказані обставини обумовлюють підстави для стягнення отриманих ним коштів та відсотків за їх користування, а також судові витрати.. Відтак, вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав із цим позовом.

У зв'язку із викладеним, просила суд стягнути з ОСОБА_4 80 000 грн., отриманих по спірній угоді та судові витрати.

суми коштів, отриманих за попереднім договором довічного утримання від 09.10.2014 року в сумі - 80 000 грн.

В подальшому було збільшено розмір позовних вимог та позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача в розмірі отриманих коштів - 80 000 грн. та додатково відсотки за користування такими коштами - 28 564 грн. за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року включно, витрати на правову допомогу - 3923,20 грн. та судовий збір в сумі - 1065 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 9 жовтня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено попередній договір довічного утримання, відповідно до умов якого відчужувач зобов'язується у майбутньому в порядку та умовах визначених попереднім договором, передати набувачеві шляхом укладення договору довічного утримання (основний договір) у власність квартиру АДРЕСА_1, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно.

Як встановлено судом, за умовами п.6 попереднього договору довічного утримання на момент його підписання відчужувач отримав від набувача грошові кошти в сумі - 80 000 грн. в якості матеріального забезпечення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року визнано нікчемним попередній договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 9 жовтня 2014 року недійсним.

Застосовано наслідки недійсності правочину та зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 одержані ним на виконання цього правочину кошти в розмірі 80 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

За п.2 вказаного договору визначено, що основний договір має бути укладений до 10 листопада 2014 року.

Договором, за положеннями ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленої для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - письмовій формі.

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За умовами п.п.1,4 ч.3 вказаної статті визначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином та відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Так, у відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем безпідставно отримано кошти за попереднім договором.

Доводи апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 80000 грн. спростовуються матеріалами справи.

Так, з попереднього договору довічного утримання від 9 жовтня 2014 року, укладеного між сторонами, вбачається, що на момент підписання попереднього договору відчужував отримав від набувача грошові кошти в якості матеріального забезпечення в сумі 80000 грн.

Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень ОСОБА_4 суду не надав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом не перевірено матеріального становища позивача, що на момент укладання попереднього договору остання не мала зазначених коштів, оскільки ці доводи не мають правового значення для вирішення даного спору.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді