Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

при секретарі Чалій Т.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6 в м.Запоріжжя УДМСУ в Запорізькій області, про визнання втратившими право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що він знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 22.07.2006р., від шлюбу мають доньку ОСОБА_7, 18.10.2002р.н., рішенням суду від 01.10.2012р. шлюб розірвано. Він є власником квартири АДРЕСА_1, яку придбав в 2001р. З серпня 2006р. в квартирі, крім нього, зареєстровані ОСОБА_3, їх неповнолітня донька ОСОБА_7 та син ОСОБА_3 від першого шлюбу ОСОБА_4 За рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_7 26.09.2014р. були вселені у вказану квартиру. Однак фактично відповідачі в квартиру не вселялись, в ній з вказаного часу до теперішнього часу не проживають без поважних причин, перешкод в користуванні квартирою він їм не чинив. Вважає, що відповідачі втратили право користування спірною квартирою, оскільки понад один рік не проживають в ній без поважних причин.

Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, додатково суду пояснив, що 26.09.2014р. в порядку виконання судового рішення ОСОБА_3 та їх неповнолітня донька були вселені в спірну квартиру державними виконавцями, однак фактично в квартирі з цього часу не проживають, їх речей там немає, вони мешкають за адресою вул..Дорошенко, 6а/105. Він особисто в квартирі також не мешкає, але часто приїжджає, відвідує квартиру, там знаходяться його особисті речі, майно. Періодично він залишається там ночувати. З грудня 2014р. по січень 2015р. він постійно проживав в цій квартирі, відповідачі в цей час не проживали. З 07.02.2015р. по 29.03.2015р. в квартирі мешкали його знайомі ОСОБА_8 з чоловіком. В цей час ОСОБА_3 приходила до квартири, вчиняла скандали, вимагала від знайомих виселитися, вчиняла інші неправомірні дії. В травні 2015р. в квартирі мешкав його знайомий ОСОБА_9, ночував там, відповідачі також не мешкали в цей час. В липні 2015р. він проживав в квартирі, потім у нього брав ключі і мешкав в квартирі два тижні його знайомий ОСОБА_10, відповідачів також не бачив. В серпні він заїжджав до квартири за патронами, там зберігається його рушниця. Він часто їздив туди вранці, світла в квартирі не було. В грудні 2015р. він вранці приблизно о 06.00год. поїхав із знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на вул..Дорошенко, 6а, з підїзду вийшла ОСОБА_3 і пішла на роботу. Тоді він повернувся до квартири на вул..Рубана, де майна відповідачів немає, і замінив замок на вхідних дверях, ключів відповідачам не давав. Після цього звернувся до суду з цим позовом. Після заміни замка приходив дільничний інспектор. В жовтні 2014р., в день народження доньки він прийшов до спірної квартири і не зміг відчинити двері, оскільки замок поламався, тоді він замінив замок, ключі від дверей відповідачам не давав, оскільки до нього з цього приводу ніхто не звертався, потім він поставив старий замок на двері, від яких у них є ключі. Йому невідомо чи зверталась ОСОБА_3 з цього приводу в міліцію, та чи святкували вони день народження доньки в цей день. Він на святкуванні не був. Його декілька раз на протязі останнього року викликали до служби у справах дітей, оскільки ОСОБА_3 писала заяви, що він хоче вбити їх дитину. Він давав пояснення з приводу виховання дитини, питання щодо проживання в спірній квартирі не ставилось тоді. За останній рік відповідачі до суду з заявами про перешкоджання користуванню спірною квартирою не звертались і таких перешкод він їм не чинив. Вважає, що вони втратили право проживання в цій квартирі, оскільки не проживають в ній понад один рік без поважних причин. Просить позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та поясненнях позивача, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю і пояснила, що 26.09.2014р. вона з неповнолітньою донькою були вселені в спірну квартиру і з цього часу до теперішнього моменту фактично в ній мешкають, користуються нею, частково сплачують комунальні послуги. До червня 2015р. в квартирі мешкав і її син від першого шлюбу ОСОБА_4 , після цього він зі своєю дівчиною став знімати іншу квартиру за адресою м.Запоріжжя, вул..Дорошенко,6а/105. Вона з донькою мешкають в меншій кімнаті в квартирі, спальні, де знаходиться ліжко, два столи, шафа, піаніно, їх особисті речі, одяг. Вони користуються кухнею, санвузлом. Але ніяких речей в цих кімнатах та коридорі не залишають. Посуд вона після готування їжі відносить до себе в кімнату, на дверях в кімнату є замок, оскільки позивач постійно чинить їм перешкоди, викручує лампочки, викрадає їх особисті речі. Холодильника на кухні немає, вона носить деякі продукти до сусідів. В жовтні 2014р. на день народження донька запросила до себе 4х однокласників, але коли вони усі разом прийшли до квартири, не змогли відкрити вхідні двері, оскільки позивач зайшов до квартири, закрився там та не впускав їх, вона зверталась з цього приводу до міліції. Донька дуже розстроїлась, плакала. Вони ночували у знайомих, а наступного дня змогли зайти до квартири. В лютому 2015р. позивач підселив в квартиру сторонніх осіб, які вели себе аморально, голосно, дитина почувалась незручно, вона зверталась з цього приводу до міліції, служби у справах дітей, що порушуються умови проживання дитини. З півроку може бути затишно, а потім позивач з дружиною знов приходить, чинить скандали, вони тоді закриваються з донькою у своїй кімнаті і чекають, коли вони підуть. 03.12.2015р. донька прийшла із школи і не змогла своїм ключем відкрити двері, замок був замінений. Коли вона прийшла з роботи, то викликала міліцію, ті викликали позивача, змусили його відкрити двері, усі разом зайшли до квартири і працівники міліції побачили, що там є квіти на вікнах, речі в кімнаті, сміття у відрі, тому сказали позивачу, що вони мають право мешкати в квартирі. Працює вона за змінним графіком, коли вдома, то зустрічає доньку з музичної школи увечері, коли на роботі доньку іноді зустрічає її син ОСОБА_4, вони можуть ходити до нього на Дорошенко. Вважає, що вони не втратили право користування житлом, оскільки фактично мешкають в цій квартирі. Іншого житла вони не мають. Ніяких перешкод позивачу в користуванні квартирою вони не чинять, він в квартирі постійно не мешкає. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених в поясненнях відповідача ОСОБА_3, додатково пояснила, що після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні конфліктні стосунки, позивач постійно чинить перешкоди відповідачам в користуванні квартирою, вигнав їх з житла, замінив замки, з цього приводу вони звертались до суду з позовом про вселення і їх за рішенням суду було вселено, вони проживають в квартирі по теперішній час, оскільки іншого житла не мають, але позивач продовжує чинити перешкоди, замінює замки, дитина не може відсвяткувати день народження, нормально займатися. Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що судовим рішенням його разом з матірю та сестрою було вселено у спірну квартиру, він звертався з заявою до ДВС про примусове виконання рішення, мати та сестру було вселено 26.09.2014р., він в цей час був за межами міста, тому примусово не вселявся. Коли повернувся, в квартирі вже мешкала мати, тому він мав доступ до квартири. Його робота повязана з тривалими відрядженнями, тому він часто відсутній за місцем реєстрації, а коли приїздив, зупинявся в спірній квартирі, там знаходяться його особисті речі - одяг, техніка, книжки. З червня 2015р. він знімає зі своєю дівчиною квартиру на вул..Дорошенко,6а. Мати з сестрою проживають на ІНФОРМАЦІЯ_1 в маленькій кімнаті, там знаходяться їх речі, мебля, піаніно, деякі його особисті речі. Зі слів матері йому відомо, що позивач чинить перешкоди їм в користуванні житлом, викручує лампочки, тому світло включити неможна, міняє замки. 18.10.2014р. замінив замок, сестра плакала, казала, що батько не дав відсвяткувати день народження з друзями, 03.12.2015р. замінив замок, сестра не могла потрапити до квартири. Позивач поселяв сторонніх осіб до квартири, були скандали, мати зверталась до міліції. Особисто йому позивач перешкод не чинив, ніяких конфліктів з цього приводу між ними не було. Іноді, коли мати на роботі, він зустрічає сестру зі школи, проводжає додому, іноді купує продукти, приносить, ключа у нього немає, він користується ключем сестри. Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що спір виник між сторонами щодо права користування житлом і повинен бути вирішений за рішенням суду. У випадку прийняття рішення про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням і набрання ним чинності, таке рішення відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця мешкання в Україні» є підставою для зняття органами міграційної служби такої особи з реєстрації. Рішення просить прийняти відповідно до чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2006р. Шлюб розірвано за рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.10.2012р., яке набрало законної сили 11.10.2012р. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_7, 18.10.2002р.н., яка після припинення шлюбних відносин залишилась мешкати з матірю (арк..10).

Позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21.06.2011р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12, є власником квартири АДРЕСА_2. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку (арк.6,7).

У вказаній квартирі на даний час зареєстровані позивач ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітня донька сторін ОСОБА_7, що сторонами не оспорюється.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2013р., яке набрало законної сили 19.02.2014р., задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вселення і ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітню ОСОБА_7 вселено в квартиру АДРЕСА_1, та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням (арк..11-13).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.02.2014р. вказане рішення суду залишено без змін (арк..14-16).

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02.06.2014р., яка набрала законної сили 18.08.2014р., відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2013р. за нововиявленими обставинами (арк..56).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.08.2014р. вказана ухвала суду залишена без змін (арк..57-59).

21.03.2014р. державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ відкриті виконавчі провадження за заявою ОСОБА_3 та заявою ОСОБА_4 про їх вселення до квартири АДРЕСА_1, боржник ОСОБА_1 (арк.54,64)

26.09.2014р. ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_7 вселені в примусовому порядку до квартири АДРЕСА_1, у звязку з чим виконавче провадження було закінчено (арк..55). Виконавче провадження за заявою ОСОБА_4 було закінчено 15.05.2014р. також у звязку з фактичним виконанням судового рішення (арк.65).

Згідно довідки голови ЖБК-343 «Вогнетравник-4» від 15.11.2015р. вона видана ОСОБА_1 на підтвердження того, що разом з ним за адресою м.Запоріжжя, вул..Рубана,17/181 зареєстровані колишня дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_7, пасинок ОСОБА_4, які фактично з серпня 2012р. в квартирі не мешкають, ніякої участі в сплаті комунальних послуг не приймають (арк..18)

Згідно довідки голови ЖБК-343 «Вогнетравник-4» від 08.12.2015р. вона видана ОСОБА_3 на підтвердження того, що вона дійсно зареєстрована та мешкає за адресою м.Запоріжжя, вул..Рубана,17/181. Разом з нею зареєстровані донька ОСОБА_7, син ОСОБА_4, колишній чоловік ОСОБА_1 За показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_16 на теперішній час дійсно мешкають за вказаною адресою. Довідку від 15.11.2015р., видану ОСОБА_1, вважати недійсною (арк. 53).

04.11.2014р. та 06.03.2015р. службою у справах дітей Запорізької міської ради по Хортицькому району ОСОБА_3 надана відповідь про розгляд її звернень щодо неналежного виконання батьківських обовязків ОСОБА_1 по відношенню до х малолітньої доньки ОСОБА_7, 18.10.2002р.н., з яких вбачається, що з ОСОБА_1 проводились бесіди, під час яких він повідомив, що ОСОБА_3 з донькою майже не мешкають в спірній квартирі, сам проживає за іншою адресою і ніяких перешкод проживанню та навчанню доньки не чинить (арк..40,41).

Згідно з талонів-повідомлень №114, 5, 203 ОСОБА_3, яка мешкає за адресою вул..Рубана,17/181, зверталась до ОСОБА_6 ГУМВС України в Запорізькій області відповідно 02.12.2015р., 07.02.2015р., 18.10.2014р. (арк..42,44,46)

З відповідей на ці звернення від 04.11.2014р., 26.02.2015р., 16.12.2015р. вбачається, що звернення ОСОБА_3 стосувались поведінки її колишнього чоловіка ОСОБА_1, який не впускав їх в спірну квартиру, вселив до квартири малознайомих людей, замінив замок не вхідних дверях і перешкоджав вільному доступу до неї (арк..43,45,93).

Відповідно до квитанцій, оригінали яких надані відповідачкою ОСОБА_3, копії долучені до матеріалів справи (арк. 48-52,130-135), остання частково оплатила в травні, липні, вересні-листопаді 2015р. та в січні 2016р. житлово-комунальні послуги, отримані на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до квитанцій, оригінали яких надані позивачем ОСОБА_1, копії долучені до матеріалів справи (арк. 69), останній оплатив в жовтні-листопаді 2015р. житлово-комунальні послуги, отримані на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно виписки з амбулаторної карти №6 від 26.01.2016р. (арк..129) та амбулаторної карти неповнолітньої ОСОБА_7, 18.10.2002р.н., яка була оглянута судом в судовому засіданні, (арк..110-124) остання перебуває на обліку в КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» за адресою м.Запоріжжя, вул..Рубана,17/181.

При цьому, згідно листа огляду лікаря, що міститься в даній амбулаторній карті, ОСОБА_7 оглянута лікарем бригади швидкої медичної допомоги 20.07.2015р. у звязку зі скаргами на підвищену температуру тіла за адресою м.Запоріжжя, вул..Дорошенко,6а/105 (арк..116-117).

29.01.2016р. спеціалістами відділу по Хортицькому району служби у справах дітей Запорізької міської ради складено акт №01-26/193 обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_7, 18.10.2002р.н., за адресою м.Запоріжжя,вул..Рубана,17/181 і встановлено, що вказана квартира знаходиться в задовільному санітарно-гігієнічному стані, чиста. Дитина з матірю ОСОБА_3 проживає в маленькій кімнаті, що зачиняється на ключ. В кімнаті є ліжко,стіл, телевізор, шафа для речей, пральна машина, піаніно, стіл для кухонного посуду, особисті речі, одяг, взуття, книжки та шкільне приладдя. Друга кімната закрита. Дитина має місце для вивчення уроків, спить в одному ліжку з матірю, займається в музичній школі, грає на піаніно. В родині незадовільні стосунки через те, що батько чинить перешкоди в користуванні житлом, спір вирішується в суді. Результат бесіди батько ОСОБА_1 порушує житлові права дитини та право на належні умови виховання та навчання (арк.126).

Згідно довідки №70 від 08.02.2016р. ОСОБА_7 навчається в 7-А класі ЗЗБНВК №106, що розташована за адресою м.Запоріжжя, вул..Рубана,9 (арк.127).

Згідно довідки №07 від 01.02.2015р. ОСОБА_7 є ученицею гуртка «Музична студія» Центру естетичного виховання Хортицького району по класу «фортепіано» з 2008р. по теперішній час (арк.128).

Згідно інформаційних довідок з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.02.2016р. за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на будь-яке нерухоме майно не зареєстровано (арк..136-139)

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він знає родину ОСОБА_3 10 років, більше спілкується з ОСОБА_1 Неприязних стосунків з обома сторонами немає. Йому відомо, що у ОСОБА_1 є квартира на першому поверсі по вул..Рубана,17. В червні 2015р. до нього приїздила знайома з м.Бердянська і він попросив у ОСОБА_1 ключі від цієї квартири. Не питав у ОСОБА_1 чи мешкає хтось в цій квартирі, оскільки йому було відомо, що в цій квартирі ніхто не мешкає. В квартирі він мешкав із знайомою два тижні. Займав зал, де знаходились речі ОСОБА_1 мебля, телевізор, холодильник. Кухня також мебльована, але посуду немає, він користувався одноразовим та на балконі був деякий посуд ОСОБА_1. Інша кімната була зачинена на замок, що там знаходилось, він не знає. Жіночих речей в квартирі немає, в шафі в коридорі також ніяких речей, взуття не було. Він користувався санвузлом, ніяких речей та засобів гігієни там не було. В той час, коли він мешкав в квартирі, ніхто інший в квартирі не мешкав, не приходив. Він в цей час не працював і майже весь день знаходився вдома, виходив в магазин та погуляти на 1-2 години, не більше. Він знає ОСОБА_3. В квартирі в період його проживання він її не бачив, взагалі останній раз бачив її рік тому. Напочатку грудня 2015р. його запросив ОСОБА_1 приїхати на вул..Рубана,17/181, щоб засвідчити, що ОСОБА_3 з донькою не мешкає в квартирі. Вони приїхали вранці десь о 06.00год., зайшли до квартири в коридор, далі не проходили, ніякого в квартирі не було. Потім вони поїхали на вул..Дорошенко,6а. З підїзду вийшла ОСОБА_3 та пішла, мабуть, на роботу. Після вони повернулись на вул..Рубана,17/181 і ОСОБА_1 замінив замок, сказав, що речей ОСОБА_3 в квартирі немає і вони не мають права мешкати там. Взагалі він часто зустрічається з ОСОБА_1 на вул..Рубана, забирає його звідти на риболовлю, полювання, іноді заходив до квартири, ОСОБА_3 не бачив.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 знайомий десь 10 років, знає його родину і бував раніше в їх квартирі АДРЕСА_3, коли родина ОСОБА_1 мешкала в цій квартирі разом. Знає ОСОБА_3 та дітей. 3 та 4 січня 2015р. він ночував в квартирі ОСОБА_1 за вказаною адресою, оскільки у нього багато друзів на Бабурці, а сам він мешкає в іншій частині міста, повертатися додому було пізно. Він знав, що у вказаній квартирі ніхто не мешкає і попросив ключі у ОСОБА_1. В квартирі на той час усі кімнати були відкриті, в квартирі не було ознак проживання, не було речей, взуття в коридорі, інших побутових приладів, посуду в кухні. Він заходив до спальні, там були зламане ліжко, піаніно, шафа з якимись старими речами. В травні 2015р. він також мешкав в цій квартирі два тижні, оскільки посварився з батьками. На той час спальня вже була закрита на замок. Він мешкав в залі, де знаходились речі ОСОБА_1 диван, меблева стінка, телевізор, холодильник, ліжко, одяг в шафі. В кухні ніякого посуду в шафах не було, шафи були порожніми. Посуд був на балконі в кімнаті ОСОБА_1. Шафа в коридорі також була порожня. В ванній кімнаті не було навіть мила. Потім він ще декілька разів влітку бував в цій квартирі, ночував там, коли додому було пізно їхати. Як правило, приходив в 21-22 год., уходив в 09.00ранку. В той час, коли він ночував в квартирі, там нікого не бачив, ніхто там не мешкав, зокрема, ОСОБА_3 з дітьми. Ніяких ознак їх проживання в квартирі не було.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 знайома десь 2 роки, він товариш її цивільного чоловіка. В лютому 2015р. вони з чоловіком попросились до ОСОБА_1 пожити в його квартирі на вул.Рубана,17/181, щоб підібрати собі інше житло. Володимир сказав їм, що в квартирі ніхто не мешкає. В квартирі вони мешкали з 07.02.2015р. по 29.03.2015р. в залі, де знаходилась мебля стінка, диван, ліжко, телевізор, холодильник. В шафах були речі ОСОБА_1, на балконі стояв посуд. На кухні є мебля, але шафи були порожніми, посуду, ніяких продуктів не було. В ванній кімнаті не було ніяких предметів, вона поставила там свої гігієнічні засоби, повісила дзеркало. Коли вони заїхали, квартира була нежитлова, там нікого не було, а потім стала приходити ОСОБА_3, вчиняти скандали, щоб вони виїхали з квартири. Іноді вона залишалась ночувати в квартирі, іноді приходила вранці, уходила ввечері. Донька приходила з нею. Вони разом вчинили уроки на кухні, ОСОБА_3 готувала їжу, прала речі, займалась домашнім господарством. В ванній поставила зубну щітку та мило. Донька часто грала на піаніно увечері. В той час, коли вони там мешкали, ОСОБА_3 поставила на дверях в маленьку кімнату замок. Вони поводили себе спокійно, сварок на вчиняли. Один раз в березні приходив дільничний інспектор, питав чи надовго вони тут запинились, вона сказала, що вони скоро виїжджають з квартири, ніяких претензій до них дільничний не предявляв.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1 3 роки, ОСОБА_3 не знає. В грудні 2014р. він допомагав ОСОБА_1 перевозити речі в квартиру АДРЕСА_4. Це квартира ОСОБА_1. Вони привезли холодильник, сейф для рушниці, побутові прилади, речі в сумках. Залишились ночувати разом. В іншій кімнаті нікого не було, ніхто там не мешкав. В спальні стояли зламане ліжко, піаніно, дві полиці навесні, шафа з якимось старими речами, на ліжку лежав плед. Обстановка в кімнаті не свідчила, що в ній хтось мешкає. Квартира також була порожня. Були меблі, але в кухні шафи порожні, посуду, продуктів харчування не було, в коридорі шафа також порожня, ніякого взуття не було. В ванні, туалеті немає світла, чому не питав. Він бував в квартирі ОСОБА_1 раз в місяць, вони разом їздять на рибалку, тому він заходить до нього допомогти винести речі. Це буває рано вранці, в 4-5год. Коли буває в квартирі, нікого там, крім ОСОБА_1, не бачить. 01.12.2015р. він їздив разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_10, прізвище не знає, на вул..Дорошенко,6а. З третього підїзду вийшла жінка в червоній куртці та сірій шапці, ОСОБА_1 сказав, що це його колишня дружина, зараз ця жінка присутня в залі суду. Він поїхав на прохання ОСОБА_1, щоб засвідчити, що його дружина мешкає на вул..Дорошенко 6а. Потім вони повернулись на вул..Рубана, Володимир замінив замок на вхідних дверях. Він заходив до квартири, в квартирі нікого не було, на дверях в обидві кімнати були замки.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає з 90х років на вул..Рубана,17/132 в 4 підїзді на 7 поверсі, знає родину ОСОБА_1, які мешкають в сусідньому підїзді на першому поверху. З її квартири дуже добре видно їх підїзд і вона дуже часто бачить ОСОБА_3 з донькою, які заходять чи виходять зі свого підїзду. Бачить як вони йдуть із сумками, іноді раз-два на тиждень, а влітку ще частіше, зустрічаються на вулиці біля підїзду, розмовляють. Вона бачить як донька ОСОБА_1 ходить у школу, в музичну школу, іноді ОСОБА_3 увечері зустрічає її з музичної школи і вони разом повертаються додому. Також влітку ОСОБА_3 обробляє дільницю землі під вінками, саджає квіти. Особисто в їх квартирі не бувала, сторонніх осіб не бачила, але знає зі слів ОСОБА_3, що в квартирі жили квартиранти. Володимира бачить дуже рідко раз на три місяці.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що проживає з 90х років за адресою вул..Рубана,17/197, знає родину ОСОБА_1, які мешкають з нею в одному підїзді на 1 поверсі. Донька ОСОБА_1 навчається в школі №106, що знаходиться поруч з їх будинком, відвідує ще музичну школу, грає на піаніно. Вона часто - раз-два на тиждень - зустрічає ОСОБА_3 та її доньку, оскільки вони постійно мешкають в їх будинку, бачить як донька йде зі школи, з магазину. Вони зустрічаються біля підїзду, у дворі, іноді чутно музику з їх квартири, коли донька грає на піаніно. Вона буває в квартирі ОСОБА_1. Тетяна з донькою мешкає в маленькій кімнаті, де знаходиться два стола, піаніно, шафа для одягу, ліжко. Вона особисто давала ОСОБА_3 деякий посуд каструлю, інші предмети, оскільки у неї нічого не було, що сталося між нею та ОСОБА_1, вона не питала, мабуть він все забрав. Тетяна усі речі свої заносить в кімнату. Вона була в квартирі ОСОБА_1, коли приходили працівники міліції і просили у ОСОБА_1 дати ОСОБА_3 ключ від вхідної двері. Вони довго чекали, щоб замінили замок. Володимир декілька разів міняв замок. В квартирі є мебля, на вікнах стоять квіти. Тетяна казала, що в квартирі були квартиранти жінка та чоловік, які вели себе аморально, приставали до доньки.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що він мешкає за адресою вул..Рубана,17/200 на 6 поверсі в одному підїзді з ОСОБА_3, які мешкають на першому поверсі. Після розірвання шлюбу спілкується з ОСОБА_3 по 5-6 разів на день. У ОСОБА_3 немає холодильника і вона часто приносить деякі продукти тривалого зберігання до них, вони дозволили їй користуватися їх холодильником. Вона приходить до них дивитись телевізор, вони спілкуються з його дружиною. Він не курить вдома і виходить курити на вулицю біля підїзду і дуже часто зустрічаються біля підїзду з ОСОБА_3 або донькою. Донька ОСОБА_3 іноді заходить до них після школи. В грудні 2015р. донька прийшла до них після школи і сказала, що не може потрапити у квартиру, вона подзвонила ОСОБА_3 і у них чекала її з роботи. Як потім зясувалось, ОСОБА_1 замінив замок. Тетяна викликала міліцію. Він в квартирі у ОСОБА_3 не був, ходила його дружина.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що знайома з ОСОБА_3 з 80х років, після її одруження познайомилась з ОСОБА_20. Вони часто спілкувались. Потім між ОСОБА_3 щось трапилось, стосунки погіршились, вони разом не мешкають. Володимир вигнав ОСОБА_3 з дітьми з квартири, був суд, їх вселили і ОСОБА_3 з цього часу мешкає з донькою на вул..Рубана,17/181. Вона раз у два місяці приїздить до них у гості, зокрема, приїздила на день народження ОСОБА_9 18.10.2014р. Дівчинка запросила своїх однокласників на день народження. Тетяна з донькою зустріла її на зупинці і вони разом прийшли до квартири, але потрапити туди не змогли, оскільки ОСОБА_20 закрився в квартирі і не впускав їх. Діти трохи постояли та розійшлись, ОСОБА_9 розхвилювалась, ОСОБА_3 викликала міліцію, але вони не приїхали в цей день. В цей день ОСОБА_3 з донькою ночували у неї, а наступного дня поїхали додому і змогли зайти до квартири. Тетяна з донькою мешкають в маленькій кімнаті, всі їх речі знаходяться там, нічого в інших кімнатах не залишають, оскільки ОСОБА_20 забирає речі, викидає їх. Роззуваються в коридорі, але взуття забирають у кімнату. Вони користуються кухнею, але там також нічого не залишають, готують їжу, їдять в кухні, але потім усі продукти та посуд забирають до своєї кімнати. Вони так робили, коли вона приїздила до них. В туалеті постійно немає світла, ОСОБА_20 викручує лампочки. На дверях в кімнату стоїть замок. В кімнаті знаходяться два столи один для посуду, інший ОСОБА_9 вчить уроки, є шафа з одягом, ліжко, консервація стоїть, квіти на вікнах. 08.03.2015р. вона з сином приїздила до ОСОБА_3 привітати зі святом, сиділи пили чай на кухні коли з іншої кімнати пройшли у ванну голі чоловік та жінка, ОСОБА_3 сказала, що це квартиранти, що живуть в більшій кімнаті. Потім пішли назад. Вони поводились непристойно. Тетяна скаржилась, що ведуть себе аморально, доньці незручно. Володимир мешкає за іншою адресою, його бачила останній раз два роки тому.

Відповідно до ст.3, 21,24 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні права і свободи. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення закріплені в ст. 319,321 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 47 Конституції України та ст.1,9 ЖК України гарантує громадянам право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч.4,5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.379,383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ч.1, 2 ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема, дружина (чоловік). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Ст.10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Зясувавши всебічно, повно, обєктивно та неупереджено обставини справи, оцінивши надані суду докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що підстав для задоволення даного позову немає.

При цьому, суд виходить з того, що позивачу ОСОБА_1 дійсно на праві власності належить спірна квартира, яка використовувалась ним для проживання членів його родини. Відповідачі ОСОБА_3, її син від першого шлюбу ОСОБА_4 вселились до спірної квартири за згодою ОСОБА_1 як власника, як члени його сімї для спільного проживання, зареєстровані в спірному помешканні з 2006р. по теперішній час, що фактично не заперечується сторонами в судовому засіданні. Суд вважає, що, надавши свою згоду на реєстрацію відповідачів у житловому приміщенні та їх вселення, власник приміщення тим самим визнав за ними право користування житловим приміщенням.

В ході судового розгляду встановлено, що на даний час шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 розірваний. Але, виходячи з вимог ст.156 ЖК України, суд вважає, що припинення сімейних відносин з власником квартири, не позбавляє члена його сімї права користування займаним приміщенням і само по собі не може бути підставою для позбавлення його такого права.

Також судом встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки і на протязі тривалого часу мається спір щодо права відповідачів на користування спірним житлом.

Зокрема, на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 05.12.2013р., яке набрало законної сили 19.02.2014р., ОСОБА_3 з неповнолітньою донькою ОСОБА_7, та ОСОБА_4 були вселені в спірне житлове приміщення, в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратившими право користування спірним житлом відмовлено.

Вказане судове рішення було виконано в примусовому порядку 26.09.2014р., але позивач посилається на те, що з даного часу, тобто понад 1 рік, відповідачі не користуються спірним житлом без поважних причин, у звязку з чим втратили право користування ним, відповідачі ці обставини заперечують.

Таким чином, даний спір знов виник між власником житла позивачем ОСОБА_1 та членами його родини відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу користування житлом, тому при вирішенні даного спору слід застосовувати ст.405 ЦК України, відповідно до якої основною умовою для визнання особи - члена сімї власника житла - таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є відсутність члена сімї у цьому приміщенні понад один рік без поважних причин.

У звязку з цим, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування житловим приміщенням з'ясуванню та доказуванню підлягають факт та термін його відсутності, поважність причин такої відсутності. Будь-які інші обставини доказуванню не підлягають.

При цьому, обовязок доказування наявності цих обставин відповідно до вимог ст.10,60 ЦПК України покладений на позивача.

Однак суд вважає, що позивач в порушення вказаних вимог закону не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Зокрема, суду не надані акти обстеження житлових умов, складені представниками житлового органу або іншими незаінтересованими особами в період часу з 26.09.2014р. по теперішній час, які б засвідчували факт непроживання відповідачів в спірній квартирі на час обстеження та складання такого акту, можливі причини відсутності відповідачів, а також інші належні та допустимі докази.

Надану суду позивачем довідку голови ЖБК-343 «Вогнетравник-4» від 15.11.2015р. суд не бере до уваги, оскільки викладені в ній відомості спростовуються довідкою цієї ж посадової особи, яка видана пізніше, 08.12.2015р. і надана суду відповідачами. При цьому, в довідці від 08.12.2015р. зазначено, що довідку від 15.11.2015р., видану ОСОБА_1, слід вважати недійсною.

Так, відповідно до довідки ЖБК-343 «Вогнетравник-4» від 08.12.2015р., яка видана відповідачці ОСОБА_3, остання з неповнолітньою донькою ОСОБА_7 на момент видачі довідки дійсно зареєстровані та мешкають за адресою м.Запоріжжя, вул..Рубана,17/181. Довідка має усі необхідні реквізити документу, засвідчена штампом та печаткою відповідного органу та видана на підставі пояснень сусідів ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, свідок ОСОБА_18 була допитана в судовому засіданні і підтвердила вказані обставини. Тому суд вважає дану довідку належним та допустимим доказом і приймає її до уваги при постановленні рішення.

Пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_11, які були допитані за клопотанням позивача, суд не бере до уваги при постановленні рішення, оскільки їх пояснення щодо відсутності відповідачів під час відвідування ними цієї квартири не є безспірними і такими, що однозначно підтверджують факт непроживання відповідачів в спірному помешканні понад один рік, що відраховується з 26.09.2014р.

Зокрема, суд враховує, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_21 пояснили, що в певний період часу (по два тижні кожний, але в різні періоди травень та червень 2015р.), проживали в спірній квартирі, але ніяких доказів на підтвердження цієї обставини (наприклад, договору найму з власником житла ОСОБА_1, інші джерела доказування), оцінивши які, суд мав би змогу пересвідчитися у достовірності пояснень свідків, суду надано не було.

Можливість періодичного відвідування ними та свідком ОСОБА_11 спірного житла сторонами не оспорюється. В той же час, вказані свідки пояснили, що періодично відвідували спірне житло в нічний час (з 21-22.00год до 09.00год свідок ОСОБА_9В.) або рано вранці (04-05.00год, 06.00год. свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11О.), іноді до квартири не заходили і зустрічались з ОСОБА_1 біля підїзду (свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11О.), в цей час світла у вікнах квартири не було, коли заходили до квартири, нікого не бачили.

Але в сукупності з такими обставинами, які встановлені судом на підставі пояснень обох сторін, вказаних свідків та свідків з боку відповідачів ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_19, а саме того, що відповідачі користуються меншою кімнатою, а позивач більшою, обидві зачиняються на ключ, наявність меблів в інших приміщеннях - коридорі, кухні, туалеті, ванній, але відсутність в них будь-яких речей відповідачів, відповідачка ОСОБА_3 має змінний графік роботи, відповідач ОСОБА_4 за характером роботи буває у відрядженнях за межами міста Запоріжжя, а з червня 2015р. дійсно за власним бажанням не мешкає у спірній квартирі, суд вважає, що пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_11 не підтверджують факт постійного непроживання відповідачів в спірному помешканні понад один рік. Під час своїх періодичних відвідувань спірної квартири за наявності вищеописаних обставин вказані свідки не бачили відповідачів, але це не виключає їх постійну відсутність (непроживання) в квартирі на протязі тривалого часу.

При цьому, суд вважає, що відсутність в місцях загального користування спірної квартири кухні, коридорі, ванній, туалеті - характерних для постійного проживання людей, зокрема, жінки та неповнолітньої дівчинки, ознак налагодженості, стійкості побуту, не виключає в даному випадку неможливість проживання відповідачів в спірній квартирі, оскільки судом достовірно встановлено, що між сторонами на протязі тривалого часу наявні неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне користування зазначеним житлом, у звязку з чим кожна сторона користується певною кімнатою, де зберігає особисті речі та інше належне їй майно, зачиняє її на замок, не допускає в свою кімнату протилежну сторону.

Доводи представника позивача про те, що факт не проживання відповідачів в спірній квартирі підтверджується значно малим обсягом спожитої електроенергії, суд не бере до уваги, оскільки діючим законодавством не встановлена норма, наприклад, добового споживання електроенергії на одну особу чи на певну житлову площу, або інші показники, в зрівнянні з якими суд міг би перевірити та дати оцінку цим обставинам. На даний момент суд позбавлений можливості перевірити чи відповідає обсяг спожитої електроенергії за спірний період кількості осіб, що проживали в квартирі в певний час, і вважає, що вирішення цього питання потребує спеціальних знань.

Крім того, із показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_21, ОСОБА_11 видно, що відносно причин відсутності відповідачів у спірній квартирі, які є істотними обставинами справи, що підлягають зясуванню та доказуванню, вказані свідки не є обізнаними, а про факт непроживання відповідачів в спірній квартирі їм фактично відомо зі слів позивача ОСОБА_1, з яким вказані свідки перебувають у тривалих дружніх стосунках і який є зацікавленою особою у вирішенні даної справи. Тому у суду виникають розумні сумніви в обєктивності показань цих свідків.

При постановленні рішення суд не приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що на початку грудня 2015р. вони біля 06.00год. бачили як ОСОБА_3 виходила з підїзду будинку №6а по вул..Дорошенко м.Запоріжжя, оскільки будь-яких інших доказів, оцінивши сукупність яких, суд міг персвідчитися у дійсному проживанні відповідачів за іншою адресою, позивачем суду не надано. А інші надані суду докази такої інформації не містять.

Посилання позивача та його представника на листок огляду лікаря від 20.07.2015р., відповідно до якого бригада швидкої медичної допомоги оглянула хвору дитину сторін ОСОБА_7 за адресою м.Запоріжжя, вул..Дорошенко,6а/105, суд також не бере до уваги, оскільки згідно оглянутої судом амбулаторної карти (титульний аркуш) дитина знаходиться на обліку в лікарняній установі за адресою м.Запоріжжя, вул..Рубана,17/181. В амбулаторній карті дитини дійсно знаходиться такий листок огляду і відповідачі в судовому засіданні не оспорювали проведення огляду 20.07.2015р. за іншою адресою м.Запоріжжя, вул..Дорошенко,6а/105, де з червня 2015р. мешкає відповідач ОСОБА_4 Ніяких інших даних щодо місця проживання чи знаходження на момент лікарського огляду дитини амбулаторна карта не містить, а огляд за адресою вул..Дорошенко, 6а/105 відповідно до цієї карти був єдиничним випадком.

При цьому, суд вважає, що знаходження дитини сторін на обліку в лікарняній установі за спірною адресою, як і проведення її огляду за іншою адресою, не є доказами, що можуть підтверджувати місце фактичного проживання дитини.

При постановленні рішення суд бере до уваги, що допитана з боку позивача свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що мешкала в спірній квартирі певний період часу, і ці пояснення узгоджуються з поясненнями позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_3, свідків ОСОБА_18, ОСОБА_20 При цьому, свідок ОСОБА_8 не заперечувала в суді, що в період її проживання в квартирі - лютий-березень 2015р. - відповідачка ОСОБА_3 також мешкала в квартирі, займала з донькою спальню, на дверях якої поставила замок, готувала на кухні, прала, вчила з донькою уроки, дівчинка грала на фортепіано, чим фактично підтвердила факт проживання відповідачки ОСОБА_3 в спірній квартирі.

Крім того, цей факт підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, з пояснень яких вбачається, що ОСОБА_3 та її неповнолітня донька з моменту їх примусового вселення 26.09.2014р. постійно мешкають за вищевказаною адресою, вони постійно зустрічаються з ними у дворі, біля підїзду, свідок ОСОБА_18 та ОСОБА_20 бували в квартирі у ОСОБА_3, яка з донькою займає маленьку кімнату, що зачиняється на ключ, в цій кімнаті знаходяться необхідні для проживання меблі, піаніно, консервація, посуд, предмети для навчання, одяг та взуття.

Пояснення вказаних свідків є логічними, послідовними, повністю узгоджуються з поясненнями відповідачів та іншими наданими ними доказами, підстав не довіряти або сумніватися в їх правдивості та достовірності у суду немає, тому суд бере до уваги дані пояснення при постановленні судового рішення.

Доводи представника позивача про те, що свідок ОСОБА_18 є особою похилого віку, в силу чого її пояснення є плутаними і не можуть прийматися судом до уваги, суд вважає безпідставними, оскільки ці обставини не спростовують висновку суду про правдивість і достовірність пояснень вказаного свідка, які були оцінені судом у взаємозвязку з іншими доказами.

Крім того, суд вважає належними та допустимими доказами у даній справі акт обстеження житлових умов неповнолітньої дитини ОСОБА_7 від 29.01.2016р., складений посадовими особами відділу у ОСОБА_6 районі служби у справах дітей Запорізької міської ради, довідки з місця навчання неповнолітньої дитини сторін, які в сукупності з іншими безпосередньо дослідженими доказами поясненнями відповідачів, свідків ОСОБА_17 ОСОБА_14, ОСОБА_19, ОСОБА_20, довідкою голови ЖБК від 08.12.2015р. підтверджують факт, період та умови проживання відповідачів в спірній квартирі.

Доводи представника позивача про те, що вказані документи (акт обстеження та довідки з місця навчання) є недопустимими доказами в силу порушення відповідачами вимог ст.131 ЦПК України, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин справи, у здійсненні сторонами їхніх процесуальних прав, тому, враховуючи характер та суть спірних правовідносин, які повязані із правом осіб на житло, суд прийняв та дав оцінку усім доказам, що подані сторонами на протязі судового розгляду справи по суті.

Також суд вважає, що факт проживання відповідачів в спірному помешканні підтверджується тим, що вони не втратили інтерес до проживання в даній квартирі, після постановлення рішення про їх вселення скористались правом на примусове виконання рішення суду, фактично були вселені в спірне помешкання, зайняли за згодою позивача певну кімнату в квартирі, мають ключі від вхідних дверей, частково оплачують житлово-комунальні послуги.

Крім того, судом зясовано, що на протязі спірного періоду відповідачка ОСОБА_3 неодноразово, а саме в жовтні 2014р., лютому та грудні 2015р., зверталась до правоохоронних органів, органу опіки та піклування з заявами про те, що ОСОБА_1 перешкоджає їм з дітьми в користуванні спірним помешканням, замінює замки, вселяє сторонніх осіб, позбавляє вільного доступу. Ці обставини підтверджуються відповідними доказами зверненнями відповідачки до ОСОБА_6, служби у справах дітей у ОСОБА_6 районі та наданими їй відповідями, а також поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_20, і узгоджуються з поясненнями відповідачки ОСОБА_3 та поясненнями позивача ОСОБА_1, який не заперечував, що поселяв в квартирі сторонніх осіб, заміняв замки, ключі від нового замка не давав відповідачам, його викликали до служби у справах дітей, опитували працівники ОСОБА_6

Таким чином, твердження позивача про те, що він не чинить перешкод відповідачам в користуванні спірним помешканням є безпідставними.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що сукупність даних, що міститься в наданих стороною відповідачів доказах, спростовує доводи позивача та його представника про те, що відповідачі не проживають в спірній квартирі понад один рік без поважних причин, у звязку з чим підстав для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом немає.

При постановленні рішення суд бере до уваги, що в судовому засіданні відповідачі не заперечували, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в спірній квартирі з червня 2015р., оскільки обрав інше місце для проживання, чим фактично визнали факт його непроживання в квартирі з червня 2015р. та на момент розгляду справи. Але суд вважає, що оскільки цей період менше одного року, передбаченого ст..405 ЦК України, позовні вимоги про визнання втратившим право користування спірним житлом відповідача ОСОБА_4 на даний час, крім того, є передчасними.

Посилання позивача на те, що інтереси їх малолітньої доньки ОСОБА_7, 2002р.н., не будуть порушені в результаті визнання матері дитини відповідачки ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд також вважає безпідставними, оскільки, місцем проживання дитини за погодженням сторін під час припинення шлюбних відносин визначено місце мешкання саме матері, тому, заявляючи позовні вимоги про визнання відповідачки ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою, позивач фактично бажає позбавити права користування цим жилим приміщенням і його неповнолітню доньку, що є порушенням житлових прав дитини і є недопустимим, враховуючи при цьому, що відповідач ОСОБА_3 іншого житла у власності немає.

При постановленні рішення суд також враховує, що звертаючись до суду з вимогами про визнання членів своєї родини втратившими право користування житлом, позивач як власник цього житла відповідно до вимог ст.3,10,60 ЦПК України, ст.15 ЦК України повинен довести суду, що його право власності, в даному випадку, є порушеним з боку відповідачів і що він має право вимагати усунення цих порушень в судовому порядку.

Однак позивач ОСОБА_1 не зміг суду пояснити, в чому саме полягає в даному випадку порушення його прав як власника житла з боку відповідачів, захисту якого він вимагає від суду. З пояснень позивача та відповідачів вбачається, що він особисто в даному помешканні не мешкає, іноді відвідує його, оскільки там зберігаються його речі, фактично мешкає за іншою адресою, має іншу родину. Доказів тому, що він вимушений в силу неприязних стосунків з відповідачами або в силу інших обєктивних причин мешкати в іншому житлі, позивач не надав.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку проживання відповідачів в спірній квартирі ніяким чином не перешкоджає та не порушує право позивача ОСОБА_1 на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Незважаючи на те, що право власності є абсолютним правом особи, воно може бути обмежено у встановлених законом випадках, яким, зокрема, є право членів сімї власника на користування житлом нарівні з власником, навіть після припинення шлюбних відносин. В даному випадку право відповідачів на спірне житло, яке до того ж є єдиним для них, кореспондується з обовязком позивача як власника такого житла надати і не перешкоджати користуванню ним. А визнання членів сімї власника житла такими, що втратили право користування ним, повинно відбуватись за наявності належним чином підтверджених умов, передбачених ст.405 ЦК України, які під час розгляду даної справи свого підтвердження не знайшли.

На підставі вищевикладеного, в задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст.3,21,24,41,47 Конституції України, ст.15,16,319,321,379,383,391,405 ЦК України, ст.1,9,156 ЖК України, ст.3,4,10,11,60,61,88,212-215,218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6 в м.Запоріжжя УДМСУ в Запорізькій області, про визнання втратившими право користування житловим приміщенням, - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 16.02.2016р.

Суддя Н.А.Мурашова

16.02.2016