Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3264/16-ц
Провадження №: 2/332/1456/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі Попазовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 08.05.2012 року.

У своєму позові позивач вказала, що на підставі свідоцтва про право власності за № 590 від 30.12.1994 року, виданого Запорізьким титано-магнієвим комбінатом, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за № 2-1116 від 10.06.2005 року, виданого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою, їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, в якій вона зареєстрована та мешкає по сьогоднішній день, і в якій знаходяться всі її речі.

Вона має двох синів ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Вона тривалий час хворіє та має поважний вік, приблизно з 2007 року у неї почалися проблеми, повязані із неможливістю самостійно в повному обсязі себе доглядати.

З березня 2012 року стан її здоровя погіршився, вона почала втрачати свідомість, не мала змоги самостійно пересуватися на вулиці, у звязку з чим потребувала стороннього догляду і допомоги.

В розмові з сином ОСОБА_5, він пообіцяв їй, що буде за нею постійно доглядати, дбати про неї, забезпечувати всім необхідним та поховає за свої кошти, але вона повинна укласти з ним договір, за яким він зобовязується дбати про неї та утримувати при житті, а за це після її смерті він стане власником її квартири.

Позивач спочатку відмовилася, але ОСОБА_2 її впевнив, що він в жодному разі не має намір залишити брата ОСОБА_4 без спадщини та пояснив, що після її смерті одному буде легше прийняти спадщину, а після цього він продасть квартиру і половину коштів віддасть брату ОСОБА_4.

Після чого позивач погодилась укласти з сином ОСОБА_5 договір.

Син ОСОБА_5 спочатку часто до неї навідувався, піклувався про неї і вона гадки не мала, що він має інші наміри.

Через деякий час син ОСОБА_5 повіз її до нотаріуса, куди і коли саме вона не памятає, де вона і підписала договір, будучи впевнена, що підписує саме той договір, стосовно якого вона із сином ОСОБА_5 домовлялися раніше.

Сам договір вона не читала, нотаріус їй доступно і зрозуміло нічого не розяснив.

Після укладання договору позивач продовжувала мешкати в належній їй квартирі і була впевнена, що є її власницею, самостійно за свої кошти сплачувала комунальні платежі.

Син ОСОБА_5, відповідач по справі, забрав її пенсійну карту та з її пенсії придбавав їй продукти харчування. Жодної іншої допомоги син їй не надавав.

Коли позивач хворіла, син ОСОБА_6 з невісткою забирала її до себе додому і лікували та доглядали, потім вона знову поверталася до себе додому.

У квітні 2016 року вона важко захворіла і 15 квітня син ОСОБА_6 знову забрав її до себе додому, де лікував, бо сама вона вже не могла впоратися.

Позивач постійно дзвонила до сина ОСОБА_5, але він трубку не брав і ухилявся від розмов.

Приблизно у серпні 2016 року вона знову подзвонила сину ОСОБА_5, але слухавку взяла онука Ольга, яка повідомила її, щоб вона батькові більше не дзвонила, що допомагати вони їй не будуть, бо в них немає грошей, а за свою квартиру щоб забула і до неї не поверталася, бо по закону вона вже належить їм і їй потрібно терміново кошти в сумі 100 000 гривень.

Позивач почала хвилюватися і попросила сина ОСОБА_6 та невістку розібратися в ситуації.

23 вересня 2016 року у нотаріуса ОСОБА_3 вони отримали копію договору дарування від 08.05.2012 року і лише в цей день їй стало відомо, що вона підписала договір дарування з ОСОБА_2, а не договір довічного утримання, як вона вважала.

Позивач не бажала безоплатно передати у власність ОСОБА_2 квартиру, яка є її єдиним житлом.

Укладаючи договір з ОСОБА_2 позивач помилялася щодо правової природи правочину і вона вважає, що спірний договір дарування спрямований на настання реальних наслідків, але не за договором дарування, а з договором довічного утримання.

Отже, існує помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, тому спірний договір дарування підлягає визнанню недійсним.

У своєму позові позивач просить визнати недійсним договір дарування від 08.05.2012 року на квартиру АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_2, з моменту його укладення.

У судове засідання позивач та її представники ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не зявилися, але надали заяву , в якій просять позов задовольнити і розглянути справу без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу без його участі.

Третя особа у судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі..

Дослідивши докази по справі, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із договору дарування від 08.05.2012 року встановлено, що ОСОБА_1 подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_8.

Із довідки про реєстрацію місця проживання № 04-19/2/7050 від 04.09.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: в ІНФОРМАЦІЯ_1 по сьогоднішній день.

Із медичних довідок з центру первинної медико-санітарної допомоги № 9 від 13.09.2016 р. та 30.09.2016 р. встановлено, що ОСОБА_1 страждає на хворобу церебральний атеросклероз Ш ст.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1, як людина доволі похилого віку, яка за станом здоров*я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодилася на передачу квартири, яка є її єдиним житлом та у якій вона продовжувала проживати після укладення договору дарування, у власність ОСОБА_2 лише за умови довічного утримання, й, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до п.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як було встановлено судом, договір дарування від 04.07.2008року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений у письмовій формі і посвідчений приватним нотаріусом.

Тому, судом встановлені підстави для визнання договору дарування від 08.05.2012 року недійсним, бо при укладенні договору дарування не були дотримані загальні вимоги, які необхідні для чинності договору, що встановлені в ст.203 ЦК України.

Таким чином, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 повністю знайшов своє обґрунтування і докази у судовому засіданні, і тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 215, 203, 218, 219,717,719, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 08.05.2012 року на квартиру АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_2, з моменту його укладення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20грн. за сплату судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, але рішення не скасовано, рішення набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.О.Мєркулова