АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Усика Г.І.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.10.2015 у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором із врахуванням зміни курсу валют.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.10.2015 позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 6250,00 грн. - боргу за договором та 62,50 грн. - судового збору, а всього - 6312 ,50 грн.

Справа № 753/6069/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2096/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Так, позивач вказує на те, що суд першої інстанції в своєму рішенні відмовив в задоволенні його вимоги щодо стягнення заборгованості із застосуванням зміни курсу валют, оскільки вважав, що вказана вимога є несправедливою з урахуванням Закону України «Про захист прав споживачів», проте вказаний висновок суду є необґрунтованим та безпідставним, оскільки судом навіть не роз'яснено згідно якої саме статті вище вказаного Закону, вимога позивача про стягнення коштів у зв'язку з істотними умовами договору - зміною курсу долара США (як було обумовлено договором) є несправедливою, а так як така умова передбачена укладеним договором між сторонами, який жодним чином не порушує норми законодавства, то і вказана вимога підлягає задоволенню. Крім того, позивач зазначає, що суд безпідставно відмовив в стягненні на його користь витрат на правову допомогу, оскільки ним були надані всі належні докази, що підтверджують вказану обставину, а тому просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути повну суму заявлену позивачем, витрати на правову допомогу та судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вказувала на те, що вона сплатила суму заборгованості визначену судом першої інстанції, а тому вважає, що жодних зобов'язань перед позивачем вона не має.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

А згідно з положеннями ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявні договірні правовідносини, а відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконані. Відмова у задоволені вимог щодо застосування зміни курсу валют мотивована тим, що згідно п. 5.1.3 кошти за товар сплачуються у національній валюті України - гривні, й застосована позивачем вимога є несправедливою з урахуванням Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вважає за можливе.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 17.03.2013 між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу № 230762, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність покупця косметичні засоби, найменування та кількість яких визначені у Акті до умов цього договору, а продавець зобов'язався прийняти та оплатити вказаний товар на умовах, визначених цим договором.

Ціна товару, визначена сторонами у розмірі 6500,00 грн. Проте, відповідно до ст.524 ЦК України сторони узгодили встановити еквівалент вартості товару в доларах США - 842 (вісімсот сорок два) долари 47 центів США.

Розрахунок за товар мав провадитися відповідачем з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі шляхом сплати ціни товару наступним чином: покупець здійснює авансовий платіж у розмірі 250,00 грн., залишок у розмірі 1250,00 грн. покупець сплачує до 23.03.2013, а остаточний залишок в розмірі 5000,00 грн. сплачує рівними частинами протягом 6-ти місяців по 833,33 грн. на місяць у національній валюті України до 17-го числа кожного місяця. (а.с.5, 6) Тобто відповідач зобов'язалась повністю розрахуватися за товар не пізніше 17.09.2013.

Згідно з умовами договору позивач 17.03.2013 передав відповідачу товар, в свою чергу відповідач виконала умови договору частково й сплатила авансовий платіж у розмірі 250,00 грн. При цьому, згідно Акту передачі товару від 17.03.2013, товар передано покупцю повністю та у покупця відсутні будь-які претензії та зауваження.

Відповідач здійснила лише авансовий платіж у розмірі 250 грн., а решту суми коштів, передбачених п. 5 договору, не сплачувала. Відтак заборгованість за договором становить 6250,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача, зважаючи на норми зобов'язального права.

Відповідно до п. 5.3 договору, якщо на день оплати продавцем ціни товару (частини товару), курс долара США зміниться по відношенню до курсу долара США, встановленого на день підписання договору, більш ніж на 3 %, ціна товару перераховується за формулою: СПН=СПД*КВН/КВС, де: СПН - це скорегована з врахуванням зміни курсу сума, що підлягає перерахуванню; СПД - сума, що підлягає перерахуванню згідно п.5.3 цього договору,грн.; КВН - курс долара США, встановлений на день підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі товару, грн../долар США; КВС - курс продажу долара США до української гривні, встановлений міжбанківською валютною біржею України, на день оплати продавцем ціни товару (частини товару), грн./ долар США, що відображається на сайті - http://index.minfin.com.ua/exch.

Згідно з положеннями ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Також в силу ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

З врахуванням вказаного пункту договору, ціна товару, придбаного ОСОБА_2, була відповідно до вимог чинного законодавства визначена у гривнях, проте із встановлення грошового еквіваленту в іноземній валюті.

На момент звернення позивача до суду з вказаним позовом, курс долара США змінився в сторону збільшення і значно більше ніж на 3%, а тому ціна договору має бути перерахована за визначеною сторонами у договору формулою та повинна бути визначена, згідно п. 5.3 договору.

Оскільки, ОСОБА_2 сплатила 250,00 гривень, а ціна товару становила - 6500,00 гривень, перерахунку підлягає сума - 6250,00 гривень, що на час укладення договору становила - 6250,00 гривень/8,10доларів США = 771,60 доларів США (1 гривня - 8,10 доларів США). Тобто, відповідачем не було сплачено суму еквівалентну - 771,60 доларів США, що станом на 07.07.2015 (дата останнього уточнення позовних вимог), згідно курсу валют, зазначеного на сайті http://index.minfin.com.ua/exch. 1 долар США - 21,26 гривень, становить - 16404,22 гривень. Відповідно до формули вказаної у п. 5.3. договору, СПН= 16404,22 гривень * 8,10 гривень/21,26 доларів США = 6249,96 гривень - сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в порядку відшкодування зміни курсу долара США, як то було встановлено умовами договору.

Посилання суду першої інстанції на несправедливість цих умов не можуть бути визнані обґрунтованими оскільки, між сторонами був укладений договір, який в силу ст. 204 ЦК України є правовірним, так як його недійсність не встановлена законом та він не визнаний недійсним в судовому порядку, і таких вимог не було заявлено в ході розгляду даної справи.

Суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні витрат на правову допомогу, зазначив, що участь у судовому засіданні приймала інша особа, з якою договір, пов'язаний із наданням правової допомоги, не укладався. Проте в матеріалах справи містяться копія договору про надання юридичної допомоги від 25.02.2015, укладеного між ПП «Сучасна Феміда» та ФОП ОСОБА_5 у якому визначено обсяг послуг: юридична консультація та складення позовної заяви до Дарницького районного суду м. Києва, де є відповідачем ОСОБА_2 про стягнення коштів та їх вартість - 1000 гривень; копія акту прийняття-передачі послуг від 26.02.2015, у якому зазначено, що ПП «Сучасна Феміда» виконало послуги по договору, а замовник отримав послуги та оплатив обумовлену договором суму 1000 грн. на розрахунковий рахунок виконавця, що підтверджується копією платіжного доручення № 275 від 25.02.2015. Також до матеріалів справ надано довідку ПП «Сучасна Феміда» про кількість часу витраченого на виконання умов договору про надання правової допомоги, а також надано підтвердження того, що даний вид послуг виконаний фахівцем у галузі права - адвокатом ОСОБА_6, що підтверджується копією посвідченням адвоката та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячний розмір за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На момент надання послуг за договором у лютому 2015 року, мінімальна заробітна плата згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» становила 1218 гривень. Отже, 40% від вказаної суми становить 487,20 гривень.

Таким чином сума, сплачена позивачем за надання правової допомоги у розмірі 1000 гривень за три години роботи фахівця у галузі права - адвоката ОСОБА_6 не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу.

Наведене не враховано судом першої інстанції, в зв'язку з чим не застосовані положення чинного законодавства, які підлягали застосуванню, а тому має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 цього Кодексу порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення суми відшкодування у зв'язку зі зміною курсу валют та витрат на правову допомогу, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення даних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.10.2015 - скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми відшкодування у зв'язку зі зміною курсу валют та витрат на правову допомогу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму відшкодування у зв'язку зі зміною курсу валют в розмірі 6249,96 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 гривень та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 гривень, а всього 7517 (сім тисяч п'ятсот сімнадцять) гривень 92 копійки

В решті рішення суду - залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: