У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Будівельна фірма «Старатель» до ОСОБА_3, управління державної автомобільної інспекції головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, третя особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 4 грудня 2015 року, додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року приватне акціонерне товариство «Будівельна фірма «Старатель» (далі - ПрАТ «БФ «Старатель») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що позивач є власником вантажного автокрану марки МАЗ 630303, державний номерний знак НОМЕР_1. Даний автотранспортний засіб реалізовано на аукціоні у рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Переможцем аукціону визнано ОСОБА_3 Позивач зазначає, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року протокол приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» (далі - ПП «СП Юстиція») від 24 січня 2013 року № 2-К-600-ДР-з з проведення аукціону визнано недійсним, а також визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») отримало право звернення стягнення на предмет застави - спірний транспортний засіб, в рахунок погашення кредитної заборгованості ПрАТ «БФ «Старатель» перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Посилаючись на положення ст. ст. 387, 388 ЦК України, ПрАТ «БФ «Старатель» зазначало, що відповідач ОСОБА_3 придбав спеціальну техніку (вантажний автокран) за ціною, заниженою майже в 2-3 рази, про що відповідач не міг не знати, оскільки перед участю в аукціоні мав можливість перевірити стан транспортного засобу, виставленого на продаж.

З огляду на викладені обставини, ПрАТ «БФ «Старатель» просило позов задовольнити та витребувати спірний автокран, а також задовольнити позов у випадку визнання відповідача добросовісним набувачем.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 4 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_3 транспортний засіб МАЗ 630303, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, білого кольору, тип вантажний автокран (20Т), номер кузова НОМЕР_2, на користь ПрАТ «БФ «Старатель», та зобов'язано ОСОБА_3 передати на користь ПрАТ «БФ «Старатель» вказаний транспортний засіб. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 2 березня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 4 грудня 2015 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, оскільки прийняв участь в аукціоні з реалізації арештованого рухомого майна як фізична особа, запропонував ціну вищу за стартову, яку сплатив в повній мірі. Разом з тим, спірний транспортний засіб реалізовано в примусовому порядку органами виконавчої служби. Боржник за виконавчим провадженням оскаржив виконавчий напис приватного нотаріуса у судовому порядку, що свідчить про відсутність згоди заставодавця на вибуття майна з його володіння та суди дійшли висновку про те, що спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача не з його волі, що є підставою для витребування такого майна у добросовісного набувача відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають

Судами установлено, що 9 червня 2008 року між позивачем та ТОВ «ТД «КамАЗ» укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - автокрану КС-5576Б на шасі MA3-630303. Вказаний транспортний засіб передано позивачу на підставі акту приймання-передачі. ПрАТ «БФ «Старатель» оплатило договірну вартість придбаного транспортного засобу. Даний автокран передано у заставу ПАТ «Укрсоцбанк» у порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. У жовтні 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 видано виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на предмет застави - автокран марки МАЗ, модель 630303, державний номерний знак НОМЕР_1, в рахунок погашення заборгованості ПрАТ «БФ «Старатель» перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до протоколу проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, що належить боржнику ПрАТ «БФ «Старатель» від 24 січня 2013 року транспортний засіб МАЗ 630303, державний номерний знак НОМЕР_1, реалізовано за ціною 343 100 три на користь ОСОБА_3, якого визнано переможцем аукціону, який, у свою чергу, зареєстрував спірний автокран на своє ім'я, внаслідок чого номерний знак змінено на НОМЕР_3.

Аукціон проведений в рамках виконавчого провадження про виконання виконавчого напису від 22 жовтня 2009 року № 3905, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про звернення стягнення на спірний транспортний засіб у рахунок задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» у сумі 914 836 грн 76 коп.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2013 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 3905, про звернення стягнення на транспортний засіб марки МАЗ, модель 630303, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Підставою для задоволення позову ПрАТ «БФ «Старатель» було, зокрема, те, що законом, який поширюється на спірні правовідносини на момент їх виникнення, не передбачено звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року позовні вимоги ПрАТ «БФ «Старатель» та ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені частково, визнаний недійсним протокол ПП «СП «Юстиція» від 24 січня 2013 року № 2- К-600-ДР-з про проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна, що належить боржнику ПрАТ «БФ «Старатель». При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що прилюдні торги (аукціон) за своєю правовою природою є багатостороннім правочином, оскільки в ньому мають місце всі елементи, притаманні правочину, такий правочин може бути визнаний недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочинів. Підстав для визнання недійсним аукціону у суду не має, оскільки судом визнається недійсним сам протокол про його проведення. Підставою для визнання недійсним протоколу аукціону стало визначення стартової ціни транспортного засобу з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У 2014 році ПрАТ «БФ «Старатель» звернулося до суду з позовом про застосування наслідків недійсності правочину в порядку, передбаченому ст. 215 ЦК України. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 січня 2015 року відмовлено у задоволенні вимог ПАТ «БФ «Старатель» про застосування наслідків недійсності правочину на підставі ст. ст. 215, 216 ЦК України та зобов'язання ОСОБА_3 повернути ПрАТ «БФ «Старатель» спірний об'єкт рухомого майна, з тих підстав, що наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції до існуючих спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Згідно із п.п. 26, 30 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких, наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

За таких обставин, суди дійшли висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та витребування спірного майна у ОСОБА_3 на користь позивача, оскільки спірне рухоме майно вибуло з володіння позивача поза його волею, що є підставою для витребування такого майна у добросовісного набувача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Проте суди не звернули уваги на доводи відповідача ОСОБА_3 про таке.

Відповідно до п. 30 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення ч. 2 ст. 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Під час розгляду позову про визнання публічних торгів недійсними і витребування майна в особи, яка придбала його на торгах, суд має дати оцінку тому, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів. У зв'язку із цим позов про визнання публічних торгів недійсними, пред'явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів, і обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають.

У разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені.

Таким чином, суду слід перевірити, чи є порушення, на які посилається позивач, суттєвими та чи вплинули вони на результат торгів, оскільки позов про визнання публічних торгів недійсними, пред'явлений особою, права і законні інтереси якої не були порушені внаслідок відступлення від встановленого законом порядку проведення торгів, і обґрунтовані такими обставинами позовні вимоги власника про витребування проданого на торгах майна задоволенню не підлягають. Крім того, судом залишено без задоволення клопотання про залучення до участі у справі відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, при цьому, відчуження спірного майна відбулося за спеціальною процедурою, визначеною Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна.

За таких обставин, суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не сприяв всебічному й повному з'ясуванню обставин справи.

Залишаючи без змін вказане рішення суду першої інстанції, у порушення ст. 303 ЦПК України на вказане уваги не звернув і апеляційний суд.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 4 грудня 2015 року, додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик