УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 9 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом до ОСОБА_4, у якому просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 4 853 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду Рівненської області з апеляційною скаргою на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 9 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху. Надано ОСОБА_3 строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали, зобов'язано надати документ, який підтверджує сплату судового збору.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду Рівненської області із заявою про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 5 січня 2016 року клопотання ОСОБА_3 про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишено без задоволення. Строк, що встановлений ОСОБА_3 ухвалою судді апеляційного суду Рівненської області від 9 грудня 2015 року продовжено на п'ять днів з моменту отримання копії даної ухвали. Зобов'язано ОСОБА_3 надати документ, який підтверджує сплату судового збору.

Оскільки ОСОБА_3 протягом п'яти днів з дня отримання ухвали про усунення недоліків, недоліки апеляційної скарги не усунула, тому ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 9 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду від 24 листопада 2015 року визнано неподаною та повернуто.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, не виконала, судовий збір не сплатила, а тому наявні підстави для визнання апеляційної скарги неподаною.

Проте даний висновок не ґрунтується на процесуальному законі.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 9 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2015 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду 9 грудня 2015 року від ОСОБА_3 надійшла заява про звільнення її від сплати судового збору з урахуванням майнового стану.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 5 січня 2016 року клопотання залишено без задоволення, продовжено строк для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 9 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 листопада 2015 року визнано неподаною та повернуто.

Висновки апеляційного суду про повернення апеляційної скарги з підстав несплати судового збору зроблені з порушенням норм процесуального права.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

За ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу, тобто апеляційна скарга залишається без руху.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова) роз'яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

У п. 29 вищевказаної Постанови роз'яснено, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

З урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України «Про судовий збір», з власної ініціативи.

Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги суддя-доповідач відповідно до ст. ст. 292-295 ЦПК України повинен перевірити, зокрема, чи сплачено в належному розмірі та у визначеному порядку судовий збір й витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Якщо апеляційна скарга за формою та змістом не відповідає вимогам, встановленим ст. 295 ЦПК України, перелік яких є вичерпним, суддя-доповідач відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України застосовує положення ст. 121 ЦПК України та ухвалою залишає апеляційну скаргу без руху.

В ухвалі суду необхідно вказати підстави для залишення апеляційної скарги без руху та визначити строк для усунення недоліків з урахуванням реальної можливості отримання заявником копії ухвали та виправлення вказаних недоліків . В ухвалі може бути зазначено про наслідки невиконання вимог щодо усунення недоліків (ч. 2 ст. 121 ЦПК України). У разі невиконання вимог закону, визначених в ухвалі про залишення скарги без руху, суддя-доповідач постановляє ухвалу про визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Суд, відповідно до змісту ч. 1 ст. 73 ЦПК України, може продовжити строк, встановлений судом, для вчинення процесуальних дій.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 надіслала на адресу апеляційного суду клопотання про звільнення від сплати судових витрат, отже від виконання її вимог не ухилялася. Крім того, в обґрунтування відповідного клопотання ОСОБА_3 зазначено, що має скрутний майновий стан, на її утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, відповідач протягом трьох років не сплачує аліментів та допустив заборгованість, а також нею подано копію трудової книжки та довідку виконавчого комітету Здолбунівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, з яких убачається, що позивач не працює.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції обмежився загальними фразами щодо ненадання переконливих доказів на підтвердження обставин скрутного майнового стану позивачки.

Проте, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Таким чином, ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 9 лютого 2016 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик