Провадження № 2/0202/267/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.,

за участю секретаря Величко А.А.

прокурора Авдащенка К.В.

представник Фонду державного майна України ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року прокурор Індустріального району м. Дніпропетровська звернувся до суду в інтересах держави в особі Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області до відповідачів - Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» (далі ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»), ОСОБА_4, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс», ОСОБА_5 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння, яке вибуло із власності держави поза волею власника через порушення процедури корпоратизації та в подальшому до добросовісного набувача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов Регіонального відділення ФДМУ задоволено частково, визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ «БМФ» «Дніпроважбуд» гуртожитків у м.Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10, №8 по вул. Тверській,29, №9 по вул. Тверській, 31, №10 по вул. Тверській, 31-а, №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27 січня 1995 року № 114 в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» цих гуртожитків; визнано недійсним ОСОБА_2 оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську: №7 по вул. Калиновій, 10, №8 по вул. Тверській, 29, №9 по вул. Тверській, 31, №10 по вул. Тверській, 31-а, №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького,10; визнано право власності за державою в особі регіонального ФДМУ по Дніпропетровській області на вказані гуртожитки: №7 по вул. Калиновій, 10, №8 по вул. Тверській, 29, №9 по вул. Тверській, 31, №10 по вул. Тверській, 31-а, підвал та прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького,10; вилучено із незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» вказані гуртожитки. В іншій частині позову відмовлено у звязку з тим, що решта приміщень вже не є власністю ВАТ «БМФ» «Дніпроважбуд» і на час розгляду справи частина майна знаходиться у третіх осіб, яким воно відчужене, зокрема, ТОВ «Трейд технолоджи інвестмент», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ТОВ «Торгівельно-офісний центр «Інсток». Виходячи з встановлених у цьому судовому рішенні обставин недійсності правових підстав набуття ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» права власності на вказані гуртожитки та того, що це майно підлягає поверненню у власність держави, а також у звязку з тим, що частина житлового фонду гуртожитків, була відчужена третім особам, зокрема, ОСОБА_4 - на першому поверсі приміщення 102 поз.11-18,40 у будівлі гуртожитку літ. А-5, по вул. Б. Хмельницького, 10 у м. Дніпропетровську, загальною площею 98,3 кв.м., ганок літ.а4 у загальному користуванні: ганки літ.а2, а3 , а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30, що на час такого відчуження було заборонено законом і про що набувач повинен був знати, прокурор просить суд визнати право власності за державою в особі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області на нерухоме майно, що розташоване по вул. Богдана Хмельницького, буд.10, у місті Дніпропетровську, а саме: частину будівлі гуртожитку №4 у літ А-5 на І поверсі приміщення №102 поз. поз.11-18, 40 загальною площею 98,3 кв.м., ганок літ.а4; у загальному користуванні: ганки літ.а2, а3 , а1 на І поверсі поз. І, ІІ, ІV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30 та витребувати із володіння ОСОБА_4 вказане майно на користь держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року провадження в частині позовних вимог до Відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 206 ЦПК України. Цією ж ухвалою виключено із числа третіх осіб товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс».

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2016 року, в порядку процесуального правонаступництва, здійснено заміну прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська на Дніпропетровську місцеву прокуратуру №1.

Прокурор прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник регіонального ФДМУ по Дніпропетровській області позовні вимоги підтримав та просив пред'явлену позову заяву задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Також зазначив, що спірне майно вибуло із власності держави поза волею ФДМУ по Дніпропетровській області.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у позові в повному обсязі. Надали суду заперечення в яких зазначили, що ОСОБА_4 у встановлений законом спосіб набув право власності на вказане в позові майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, не за наслідками відчуження (вказаного в позові майна) від держави, а від третіх осіб, які в свою чергу, за законом набули на це майно право власності. Відповідач у відповідності до приписів чинного законодавства України, зареєстрував вказаний правочин у відповідних державних реєстраційних органах, що підтверджується відповідними належними документальними доказами. Таким чином держава офіційно визнала і підтвердила факт виникнення у відповідача права власності на вказане в позові нерухоме майно. Крім того, зазначили, що корпоратизація і приватизація майна державного підприємства, яке в подальшому було перетворено на ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» відбувалося з дотриманням всіх вимог діючого на той час законодавства та за безпосередньої участі Фонду державного майна України, який відповідно до Указу Президента України № 699/94 від 26.11.1994 року було визнано державним органом приватизації та засновником з боку держави відкритих акціонерних товариств. Представники відповідача також зазначили, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року по справі 40/287 не має преюдиціальне значення для вирішення даної справи, оскільки ОСОБА_4 не брав участі у цій справі та відповідно до роз'яснень, які містяться у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Також зазначили, що підставою звернення до суду є порушення процедури корпоратизації, в процесі якої до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбут» було включено спірне майно, а саме Наказу Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 та ОСОБА_2 оцінки вартості цілісного майнового комплексу «Дніпроважбуд», які в подальшому було визнано недійсними постановою Київського апеляційного господарського суду. Проте у даному випадку має місце визнання судом незаконним та скасування акту органу державної влади, а не правочину.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавала.

Суд, заслухавши представників сторін, повно та всебічно дослідивши докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що станом на 22 листопада 2012 року право власності на нежитлові приміщення поз. 11-18, 40 в приміщені №102 будинку 10 по вул. Хмельницького Богдана в м.Дніпропетровську, зареєстроване з 11 серпня 2006 року за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 2006 року (серія ВЕА № 319904 реєстр № 1434), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відповідно до якого ТОВ «Хімекс» продало, а ОСОБА_4 купив вище зазначені нежилі приміщення (а.с.46 т.1).

Передумовою укладення цього договору стала низка правочинів.

Так, 04 грудня 2003 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрованому в реєстрі за № 3960, Відкрите акціонерне товариство будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» продала, а ОСОБА_5 купила спірну частину гуртожитку №4, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Б. Хмельницького 10. За заявою власника, відповідно до ОСОБА_8 з реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується від 14 листопада 2003 року за №1993128, реєстраційний номер 3071822, відчужується літ.А-5 і на поверсі приміщення 102 поз.1-42, ІІІ загальною площею 611,4 кв.м., а1, а4, а14, а12, а10; в загальному користуванні: а2 ,а3 ганки; на І поверсі І тамбур, ІІ сходи, ІV тамбур, V сходи. Будівля гуртожитку №4 належить ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» на підставі Наказу №12/62- від 01 січня 1998 року Регіонального відділення фонду Держмайна України по Дніпропетровській області та Наказу Дніпропетровської обласної державної адміністрації Управління майном області від 10 вересня 1999 року за №2-В та зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 жовтня 2003 року за №1749286, реєстраційний номер 3071722. (а.с.44 т.1)

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрованого в реєстрі за № 285 ОСОБА_5 продала, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс» купило спірну частину будівлі гуртожитку №4, що знаходиться за адресою в м. Дніпропетровськ, вул. Богдана Хмельницького, будинок 10. Відчужується в будинку літ.А-5 на першому поверсі приміщення 102 поз.1-42, ІІІ загальною площею 6211,4 кв.м.; ганки а1, а4, а10, а12, а14 ; в загальному користуванні: ганки а2, а3; на І-ому поверсі тамбур І, сходи ІІ, тамбур ІV сходи V. Ці нежитлові приміщення належать продавцю на підставі договору купівлі-продажу частини гуртожитку №4, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 04 грудня 2003 року за реєстром №39601, та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09 грудня 2003 року за реєстраційним № 4170847. (а.с.45 т.1)

Відповідно до Наказу виконавчого комітету Дніпропетровської обласної ради народних депутатів № 114 від 27.01.1195 року на виконання Указу Президента України від 15 червня 1993 року № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та «Положення про порядок корпоратизації підприємств», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 року № 508 створено на базі будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд» відкрите акціонерне товариство будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» ( а.с. 187 т.1).

На виконання Указу Президента України від 19.02.1994 року № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації в Україні» та Наказу Фонду Державного майна України від 23.09.1994 року за № 664, яким Регіональне відділення ФДМУ, задля забезпечення єдиного методичного підходу до процесів роздержавлення, було обєднано з Фондом комунального майна відповідних обласних рад, Фонд Державного майна України, як правонаступник первісного засновника ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» з боку держави, відповідно до Указу Президента України від 27.01.1995 року склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації щодо отримання повного пакету установчих документів ВАТ «Дніпроважбуд» (а.с.136, т. 1).

Відповідно до Наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області № 12/02-ПАОК від 14.06.1996 року прийнято рішення про приватизацію ВАТ «Будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» шляхом продажу акцій (а.с. 89, т. 1).

Відповідно до Наказу РВ ФДМУ по Дніпропетровській області № 12/62-ЗВП від 01.10.1998 року прийнято рішення про завершення приватизації ВАТ «Будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» ( а.с.90 т.1).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за першим набувачем ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» на підставі Наказу Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області за №12/62-3ВП від 01.10.1998 року та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, підтверджено Наказом Управління майном області Дніпропетровської обласної Державної адміністрації №2-В від 10.09.1999 року.

В подальшому, РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, як правонаступник засновника ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» з боку держави склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації, щодо отримання повного пакету установчих документів ВАТ «Дніпроважбуд».

Наказ Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області за №12/62-3ВП від 01.10.1998 року та Перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», підтверджений Наказом Управління майном області Дніпропетровської обласної Державної адміністрації №2-В від 10.09.1999 року, на теперішній час є чинними, та в установленому законом порядку не скасовані.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України №2163-XІІ від 04.03.1992 «Про приватизацію державного майна» (в редакції від 15.02.1995, що діяла на момент приватизації спірного гуртожитку) дія цього Закону не поширюється на приватизацію обєктів державного земельного та житлового фондів, а також обєктів соціально-культурного призначення, що фінансуються із державного бюджету, в тому числі обєктів сфери охорони здоровя, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються; зміну організаційно-правових форм власності колгоспів, підприємств споживчої кооперації. При цьому, спеціальним Законом, які регулюють приватизацію державного житлового фонду є Закон України від 19.06.1992 №2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду» статтею 1 якого визначено, що державний житловий фонд це житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до пунктом 2 Положення про порядок передачі у власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 6.11.1995 року №891 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), установлено, що передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду, крім гуртожитків. Положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитків, були внесені Постановою КМ №695 лише 26.05.2004 року.

Чинне на час спірних правовідносин законодавство не відносило гуртожитки до обєктів державного житлового фонду, які підлягали передачі в комунальну власність відповідних рад і могли бути включені до вартості майна підприємства, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 28 лютого 2011 року по справі № 4/46-40/32, яка відповідно ст. ст. 360- 7 ЦПК України є обовязковою для всіх судових інстанцій.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до розяснень, які містяться в пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ст. 388 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного майна, що не оспорюється позивачем, і останнє не може бути в нього витребувано, оскільки вибуло із володіння РВ ФДМУ по Дніпропетровській області з волі останнього на законних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, корпоратизація і приватизація державного підприємства будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», яке в подальшому було перетворено на ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» відбувалося з дотриманням всіх вимог діючого на той час законодавства та за безпосередньої участі Фонду Державного майна України, який у відповідності до Указу Президента України № 699/94 від 26.11.1994 року було визнано державним органом приватизації та засновником з боку держави відкритих акціонерних товариств. У пункті 3 вказаного Указу Президента України зазначено, що засновниками з боку держави відкритих акціонерних товариств є Фонд Державного майна України, регіональне відділення Фонду Державного майна України і представництво Фонду Державного майна України у районах та містах.

Судом також встановлено, що РВ ФДМУ по Дніпропетровській області як правонаступник засновника ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» з боку держави склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації щодо отримання повного пакету установчих документів ВАТ «Дніпроважбуд».

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що приватизація ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» відбувалася виключно з волі та безпосередньої участі Фонду Державного майна України.

Доказами того, що в діях РВ ФДМУ по Дніпропетровській області наявна воля на передачу спірного майна іншій особі свідчать і Наказ РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 14.06.1996 року за № 12/02/ПАОК про початок приватизації та Наказ РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 01.10.1998 року за № 12/62-ЗВП про завершення приватизації ВАТ БМФ «Дніпроважбуд».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» у редакції від 15.02.1995 року частиною 5 статті 5 передбачено, що Перелік обєктів (груп обєктів), які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України. Проте, прокурором та представником РВ ФДМУ по Дніпропетровській не представлено належних доказів того, що спірний обєкт нерухомого майна не підлягає приватизації.

Посилання прокурора та представника РВ ФДМУ по Дніпропетровській області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, якою позов Регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області до Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд», треті особи ОСОБА_7, ТОВ «Торгівельно-офісного центру «Інсток», ТОВ «Трейд Технолоджі інвестмент», ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, про визнання актів недійсними та визнання права власності задоволено частково, а саме: визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано недійсним наказ Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 №114 в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано недійсним ОСОБА_12 оцінки вартості цілісного майнового комплексу державного будівельно-монтажного тресту «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21 грудня 1994 року в частині включення в уставний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а; №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10; визнано право власності за державою, в особі Регіонального відділення Фонду держмайна по Дніпропетровській області на гуртожитки у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а та 2,4,5 поверхи ,прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького, 14; вилучено з незаконного володіння ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитки у м. Дніпропетровську, а саме: №7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а та 2,4,5 поверхи ,прибудинкові споруди гуртожитку №4 по вул. Б. Хмельницького, 10, підвал, прибудинкові споруди гуртожитку №3 по вул. Б. Хмельницького, 14; припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку (додаткового) нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, затвердженого розпорядженням Облдержадміністрації від 05.08.1999 №372-р в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: № 7 по вул. Калиновій, 10; №8 по вул. Тверській, 29; №9 по вул. Тверській, 31; №10 по вул. Тверській, 31-а на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України; припинено провадження у справі №40/287 в частині визнання недійсним Переліку нерухомого майна, що передано у власність приватизованому ВАТ, створеному Дніпропетровською обласною державною адміністрацією (виконкомом обласної ради народних депутатів) шляхом корпоратизації, виданим ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» згідно наказу Облдержадміністрації від 10.09.1999 №2-В «Про надання переліку нерухомого майна» в частині включення в статутний фонд ВАТ «БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у м. Дніпропетровську, а саме: №3 по вул. Б. Хмельницького, 14 та №4 по вул. Б. Хмельницького, 10, як на таке, що є преюдиціальним для прийняття рішення в даному судовому засіданні є безпідставним з огляду на наступне.

Так, у пункті 7 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення» зазначено, що за змістом ч. 3 ст. 14, ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 223 ЦПК України, особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. На цьому ж наголошується у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема, зазначено, що за змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені під час розгляду справи за позовами про право на майно, не мають обовязкової сили для осіб, які не брали участі у справі.

Крім того, суд вважає хибною позицію прокурора та представника РВ ФДМУ по Дніпропетровській області щодо порушення процедури корпоратизації, в процесі якої до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» було включено спірне майно, право власності на яке ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» набув на підставі Наказу Комітету економіки Дніпропетровської обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 та ОСОБА_12 оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови Дніпропетровського облвиконкому від 21.12.1994 року, які 02.03.2010 року постановою Київського апеляційного господарського суду було визнано недійсними.

Слід зазначити, що в даному випадку йдеться про визнання судом незаконним та скасування акту органу державної влади, а не правочину. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, відповідно до розяснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

Разом з тим, як вже було зазначено судом, право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за першим набувачем ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» на підставі Наказу Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області за №12/62-3ВП від 01.10.1998 року та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, підтверджено Наказом Управління майном області Дніпропетровської обласної Державної адміністрації №2-В від 10.09.1999 року, не скасовано.

Оцінюючи наявні у справі докази на предмет встановлення обставин щодо вибуття спірного майна поза волею власника, а саме РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, в судовому засіданні встановлено, що приватизація спірного майна відбувалася за безпосередньої участі і волі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області.

За викладених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача, а відповідно до п.11 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий Збір» (у редакції на час предявлення позову) органи прокуратури звільнені від сплати судового збору, судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 387,388 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого володіння відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 19 лютого 2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.