Справа № 496/1040/16-ц
Провадження № 2/496/812/16
25 травня 2016 року місто Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бобуйок А.Д.,
при секретарі Камочкіній А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про припинення заборони на житловий будинок,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просить зняти заборону на житловий будинок під АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.
Свої вимоги мотивує тим, що вона, як спадкоємець за заповітом, звернулась до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 924/02-ш від 23.03.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутись до суду, так як Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна містить запис № 8233973 про заборону (архівний запис), на зазначений вище житловий будинок, внесений на підставі постанови від 10 травня 2000 року, виданої Біляївським районним управлінням юстиції на ім'я ОСОБА_3 Вказує, що громадянка ОСОБА_3 ніколи не мешкала в даному будинку, а мешкала в будинку під АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вважає накладення заборони на будинок, що належав ОСОБА_2, незаконним і безпідставним.
Позивачка в судове засідання не з'явилась, але подала до суду заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення і просить справу розглянути у її відсутність.
Представник відповідача судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про день слухання справи належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не направляв, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, приймаючи до уваги заяву позивачки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.5).
Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Позивачка, як спадкоємець за заповітом, звернулась до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 924/02-ш від 23.03.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутись до суду, так як Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна містить запис № 8233973 про заборону (архівний запис), на зазначений вище житловий будинок, внесений на підставі постанови від 10 травня 2000 року, виданої Біляївським районним управлінням юстиції на ім'я ОСОБА_3 (а.с.10).
Отримавши дану відмову, позивачка звернулась до Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, де її повідомили, що дана заборона була внесена на будинок, який належав ОСОБА_2, помилково, так як громадянка ОСОБА_3 ніколи не мешкала в даному будинку, а була зареєстрована та мешкала в будинку під АДРЕСА_1, про що свідчить довідка № 103, видана виконкомом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області 02.02.2016 року (а.с.11).
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до положень ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно.
Згідно ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про припинення заборони на житловий будинок задовольнити.
Зняти заборону на житловий будинок під АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Біляївського районного суду
Одеської області А.Д.Бобуйок