АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/907/16 Головуючий 1-ї інстанції Лях М.Ю.
Категорія : виселення.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Київський районний відділ в м. Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» (далі ОСОБА_2), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову посилався на те, що у липні 2007 року між ТОВ «ОСОБА_2 та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є ОСОБА_2 та Сильченко (після шлюбу ОСОБА_1) було укладено кредитний договір, відповідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 45 000 доларів США, строком користування до 16 липня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредиту в розмірі 8% річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у липні 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, згідно з яким відповідачка передала Банку в іпотеку однокімнатну квартиру №72 за вищевказаною адресою.

У зв'язку із неналежним виконанням основного зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 січня 2015 року було задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки даної однокімнатної квартири та визнано за Банком в особі філії «Слобожанське РУ» право продати будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з направлення коштів, отриманих від продажу на задоволення вимог Банку за кредитним договором.

Оскільки відповідачка ОСОБА_1 залишається зареєстрованою та фактично проживає за адресою предмета іпотеки, вказане значно ускладнює можливість продати квартиру та надати її потенційним покупцям для огляду.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 проти позову заперечували з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові з квартири №72 за вказаною адресою без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неналежну оцінку наданим доказам.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які зявились до судового засідання, розглянувши матеріали справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою , що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Банку про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно частини 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Оскільки відповідач ОСОБА_1 відмовилась добровільно звільнити іпотечне майно, то вимоги іпотекодавця судом були задоволені.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду, а також вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 16.07.2007 року між ТОВ «ОСОБА_2 та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» та Сильченко (після шлюбу ОСОБА_1 свідоцтво про шлюб серії 1-ВЛ № 108874) був укладений кредитний договір № 192/07-Ф за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 45 000 доларів США, строком користування до 16.07.2027 року зі сплатою процентів в розмірі 8% річних.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір від 16.07.2007 року за яким відповідач передала в іпотеку позивачу однокімнатну квартиру № 72 в будинку № 25, розташовану по вул. Метробудівників у м. Харкові, загальною площею 35,6 кв.м., що складається із однієї житлової кімнати жилою площею 17,4 кв.м. (арк. справи 6-9).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.01.2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.06.2015 року залишено без змін, за позовом Банку звернено стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру № 72 в будинку № 25, розташовану по вул. Метробудівників у м. Харкові, визнано за ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» право продати будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з направлення коштів, отриманих від продажу на задоволення вимог банку за кредитним договором № 192/07-Ф від 16.07.2007 року. Спірну квартиру передано в управління ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» (а.с.67-68).

25.04.2012 року філія «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» повідомила ОСОБА_1 листом про необхідність добровільно виселитись з квартири № 72 в будинку № 25, розташовану по вул. Метробудівників у м. Харкові та добровільно знятись з реєстраційного обліку за цією адресою (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Частини 2 і 3 цієї ж статті 40 законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 ЖК України.

Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Матеріали справи свідчать, що Банком дотримана процедура відповідно до вимог ст.. 40 ЗУ «Про іпотеку», а саме на адресу ОСОБА_1 направлена вимога про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с.13), тоді як відповідач їх не виконала.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: