Справа № 462/3355/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/5944/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ванівського О.М., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.,

З участю позивача ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3, представника відповідача Бедрія Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв»язку «Укрпошта» про укладення трудового договору та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом не було встановлено ту обставину, що відповідач для прийняття на роботу позивача на сортувальника як обов»язкову умову встановив проведення обов»язкового попереднього медичного огляду. Звертає увагу, що саме непройдений медичний огляд був підставою неукладення трудового договору. Стверджує, що законодавством не передбачено подання документу про стан здоров»я для роботи сортувальника в нормальних, нешкідливих, безпечних та неважких умовах праці. Посилається на ст.25 КЗпП України, якою встанолено заборону вимагати від осіб, які поступають на роботу, документи, подання яких не передбачено законодавством. Стверджує, що такий медичний огляд він не міг пройти, оскільки відповідачем не укладений договір з медичною установою для проходження огляду. Так як з ним не було укладено трудовий договір , вважає, що має місце вимушений прогул позивача, а тому суд повинен був встановити обставини пов»язнаі з розміром заробітної плати для виплат позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначає, що наведена в позовній заяві сума є мінімальною. Враховуючи наведене стверджує, що суд не всебічно та не в повному обсязі дослідив навні у справі докази, а певні докази залишилися не дослідженими, що свідчить про ухвалення судом рішення з порушенням вимог ст.212 ЦПК України. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача Бедрія Р.М., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 17 березня 2016 року звернувся у відділ кадрів відповідача з метою працевлаштування на вільне робоче місце сортувальника поштових відправлень та виробів друку за направленням на працевлаштування Львівського міського центру зайнятості.

В процесі співбесіди позивача ОСОБА_2 було ознайомлено із режимом роботи на посаді сортувальника поштових відправлень та виробів друку по строковому трудовому договору на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника та запропоновано пройти медичний огляд або по місцю проживання, або у 1-ій міській поліклініці із яким підприємство має договір. Направляючи на медичний огляд при прийомі на роботу, який є обов»язковим на даному підприємстві, дирекція керується Порядком проведення медичних оглядів працівників певних категорій, що затверджено Наказом Міністерства охорони здоров»я України від 21 травня 2007 року №246. За поясненнями представника відповідача робота сортувальника є позмінною, вимагає підняття певних тягарів, що не кожному громадянинові дозволено по стану здоров»я, окрім цього у цеху є пил та специфічні запахи друку, хоч у межах допустимих норм, однак хворі на алергію не можуть це переносити.

Отримавши скерування на медичний огляд (а.с.7) позивач ОСОБА_2 такий не пройшов, оскільки у направленні характеристика умов праці було зазначено «нормальні», а нище було посилання на п.3.10 п.6.1.1.2 додатку 4 наказу МОЗ від 21.05.2007р. № 246, а відтак у 5-ій поліклініці куди він звернувся по місцю свого проживання йому було запропоновано поміняти направлення із чітким зазначенням характеристики умов праці.

При зверненні у відділ кадрів для отримання повторного направлення було визнано технічну помилку, запропоновано повернути помилково видане направлення та отримати інше, однак позивач ОСОБА_2 не вважав за потрібне повертати видане йому з помилкою направлення, маючи на меті доводити порушення його конституційних прав. Відповідно інше направлення йому в цей день видане не було, у прийнятті на роботу відмови не було, однак була умова пройти медогляд. Не пройшовши 17.03.2016 року медогляд, позивач ОСОБА_2 надалі не звертався видати йому нове направлення та вважає, що медогляду він не повинен був проходити, що від нього вимагали документи при влаштуванні на роботу, які заборонені ст.25 КЗпП України.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд виходив із змісту позовної заяви, яка не містила вимог про визнання необгрунтованої відмови позивачу у прийнятті на роботу сортувальника поштових відправлень та виробів друку та зобов»зання прийняти на роботу і укладенням трудового договору, а стосувалася невидачі повторного направлення на медичний огляд.

Із матеріалів справи, пояснень представника відповідача не встановлено ні судом першої інстанції, ні апеляційної інстанції відмову у прийнятті на роботу ОСОБА_2 Однак, передумовою прийняття на роботу була необхідність у медичному огляді, чого позивач не виконав. Неправомірність дій відповідача у невидачі належного направлення не встановлена.

Відповідно до статі 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Згідно п.6 ст.21 КЗпП України додержання письмової форми є обов»язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов»язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством-також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров»я та інші документи.

За змістом статті 21 абз.5 КЗпП України забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров»я.

Виходячи і вище зазначеного, колегія суддів вважає, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем не було досягнуто згоди щодо умов трудового договору, трудовий договір укладений у письмовій формі не був через непредставлення позивачем документів, які є обов»язковими для роботодавця при прийнятті на роботу, а відтак відсутні підстави у стягненні середнього заробітку.

Посилання позивача на ст.25 КЗпП України є безпідставне, нічим не обгрунтоване.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.1, 308,314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.М.Ванівський

Т.І.Приколота