УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом приватної фірми «Галицький двір» до ОСОБА_4, реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції про розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним акту приймання-передачі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року приватна фірма «Галицький двір» (далі - ПФ «Галицький двір») звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), згідно якого продавець зобов'язувався передати покупцю об'єкт нерухомого майна, що буде створено в майбутньому, а покупець мав прийняти квартиру у відповідності до укладеного договору та оплатити кошти в розмірі 180 тис. грн. Однак, відповідач не вніс кошти, а позивач видав довідку про те, що ОСОБА_4 оплатив повністю вартість квартири, так як останній зобов'язався протягом 2-х днів передати на суму вартості квартири цеглу кількістю 100 тис. штук, яка необхідна була позивачу, про що свідчить розписка. Відповідач не виконав домовленості, а оскільки передача самої квартири мала б відбутися за двохстороннім актом приймання-передачі між сторонами, позивач не ставив питання розірвання договору. Разом з тим, відповідач без підписання акту приймання-передачі майна, подав документи на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 та протиправно набув право на отримання свідоцтва про право власності.

Збільшивши позовні вимоги, ПФ «Галицький двір» просила суд розірвати договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), що буде створено в майбутньому від 29 грудня 2012 року, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, оформлене на ім'я ОСОБА_4, та визнати недійсним акт здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2016 року, позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), що буде створено в майбутньому від 29 грудня 2012 року, укладений між ПФ «Галицький двір» та ОСОБА_4

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_4, проведену реєстраційною службою Івано-Франківського міського управління юстиції.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПФ «Галицький двір» 487 грн 20 коп. судового збору по справі.

В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до міського суду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2012 року між ПФ «Галицький двір», як продавцем, та ОСОБА_4, як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому, за умовами якого продавець зобов'язувався передати покупцю об'єкт нерухомого майна, який буде створений в майбутньому, а покупець мав прийняти квартиру у відповідності до укладеного договору та оплатити кошти (п. 1.1 договору). Об'єктом нерухомого майна за цим договором до завершення будівництва та введення в експлуатацію об'єкта, згідно ч. 2 ст. 656 ЦК України, є майнові права на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 92.3 м. кв. на 8 поверсі (п. 1.2) вартістю 180 тис. грн, оплата здійснюється стовідсотково (п. 2.1), загальна сума договору може бути змінена продавцем виходячи з остаточних обмірів квартири зроблених ОБТІ (п. 2.2). Сторони договору також домовилися про те, що продавець зобов'язується передати квартиру після здачі в експлуатацію, за складеним двохстороннім актом, після підписання якого, даний обов'язок продавця вважається виконаним (п. 3.1.1), а обов'язок покупця визначено як оплата квартири (п. 3.2.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що по укладеному договору від 29 грудня 2012 року між ПФ «Галицький двір», як продавцем, та ОСОБА_4, як покупцем, не відбулося виконання покупцем обов'язку про оплату за квартиру, що буде створена в майбутньому, а тому такий договір слід розірвати. Зважаючи, що дії державного реєстратора відповідали встановленому порядку їх вчинення, однак акт приймання-передачі не підписувався продавцем квартири, то вимога позивача про скасування державної реєстрації прав на квартиру за відповідачем, у сукупності з вимогою про розірвання спірного договору, на переконання судів є такою що підлягає до задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання недійсним оспорюваного акта здавання-приймання завершених будівництвом житлових приміщень № 87/39 від 07 жовтня 2014 року, суди виходили з того, що такий акт позивачем не видавався і його слід розцінювати як доказ відсутності виконання умов оспорюваного договору від 29 грудня 2012 року з боку відповідача, а не як правочин, що може бути визнаний судом недійсним. Тобто, позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права в цій частині заявлених позовних вимог.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновків, що мотиви та підстави для часткового задоволення позову судами попередніх інстанцій наведено вірно і обґрунтовано.

Зокрема, суди дійшли вірних висновків, що відповідачем не виконано однієї із основних умов укладеного між сторонами договору, а саме не оплачено 180 тис. грн вартості квартири, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є підставою для розірвання оспорюваного договору від 29 грудня 2012 року, що передбачено і п. 2.1 такого договору (а. с. 6).

При цьому, доводи відповідача у справі з посилкою на довідку ПФ «Галицький двір» про повну сплату вартості квартири (а. с. 9), судами обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки дані обставини не підтверджені жодними фінансовими документами. Відповідачем не надано жодного фінансового документа на підтвердження проведення оплати за квартиру.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права і не спростовують висновки судів щодо часткової обґрунтованості та доведеності підстав позову.

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В.Кафідова

О.В. Умнова