Номер провадження: 22-ц/785/7779/16
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

Кравця Ю.І.

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення зобов'язанняза апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року,

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь інфляційні витрати за період з 01 лютого 2015 року по 31 травня 2016 року в сумі 28 576, 3 грн. та три проценти річних за період з 02 березня 2015 року по 01 серпня 2016 року в сумі 2 454 грн., а всього стягнути 30 573, 3 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 15 серпня 2009 року о 10 годині 30 хвилин на 458 км. автодороги Київ-Одеса автомобіль ВА32109 д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 скоїв наїзд на автомобіль Мерседес-Бенц д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача.

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Винним у скоєні ДТП являється ОСОБА_5, про що свідчить постанова ВДАІ Біляївського району Одеської області від 07 листопада 2009 року, відповідно до якої водій ОСОБА_5 порушив п.п 1.5, 10.1, 10,3 Правил дорожнього руху. При цьому, при дотриманні водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, останній міг запобігти ДТП, тоді як я не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, що підтверджується висновком судової авто - технічної експертизи № 900 від 30 квітня 2013 року.

Отже, у водія ОСОБА_5 виникло перед ним зобов'язання щодо сплати мені

завданої матеріальної шкоди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

05 серпня 2010 року, відповідачка ОСОБА_4 (донька ОСОБА_5), звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

03 березня 2011 року, остання подала заяву про прийняття спадщини у вигляді автомобіля ГАЗ 32021. Відповідно до ст. 1231 ЦК України, відповідачка, як спадкоємець ОСОБА_5, спадкує обов'язок відшкодувати майнову шкоду, яка була завдана спадкоємцем у межах вартості рухомого або нерухомого майна, яке спадкоємець отримав у спадщину.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6206 від 29 серпня 2014 року, ринкова вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 12 777 315, 6 грн.

Всі вищевказані обставини встановленні рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 (справа 22-ц/785/933/14), а тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляд інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вищевказаного рішення було стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 79 565, 39 грн. матеріальної шкоди і судові витрати в сумі 3 812, 35 грн., а загалом 83 377,74 грн.

Однак, відповідач тривалий час рішення суду не виконує, зазначені вище кошти не сплатила, а тому з ОСОБА_4 підлягають стягненню інфляційні витрати та 3 % річних. З вказаним підстав позивач був змушений звернутися до суду.

12 серпня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги (а.с. 23-25).

В судовому засіданні:

-позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити;

- відповідач заперечувала проти позову, пояснюючи що вона не заперечує проти боргу та сплатить кошти але наданий час не має такої можливості.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення зобов'язання - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційні витрати за період з 01 лютого 2015 року по 31 травня 2016 року у розмірі 28 576, 30 грн. (двадцять вісім тисяч п'ятсот сімдесят шість гривень тридцять копійок) та три відсотки річних за період з 02 березня 2015 року по 01 серпня 2016 року в сумі 2 454 грн. (дві тисячі чотириста п'ятдесят чотири гривни).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 551, 20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Біляївського районного суду Одеської області скасувати повністю, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Задовольняючи вищевказаний позов суд першої інстанції, на підставі матеріалів даної справи, ст. 61 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 510, 625 ЦК України, правильно виходив з наступного.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, апеляційна скарга позивача була задоволена частково, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29 серпня 2012 року змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача 79 565, 39 грн. матеріальної шкоди та судові витрати у сумі 3 812,35 грн.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року, яке набрало законної сили, визначено у правовідносинах, що склалися між сторонами існує грошове зобов`язання, яке є простроченим та відсутні спеціальні норми, виключають застосування ст. 625 ЦК України (а.с. 30-33).

Вказаними чинними рішеннями встановлені обставини щодо стягнення матеріальної шкоди, інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Грошовим є зобов'язанням, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, у якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасної права і обов'язки, вона вважається боржником тому, що зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитору тому, що вона має право вимагати від неї.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є встановлення завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Після ухвалення рішення суду у справі про стягнення майнової шкоди, деліктні правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем (процесуальним правонаступником) щодо відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою внаслідок порушення ОСОБА_5 ПДР України, трансформувались у зобов`язальні правовідносини.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

В разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, при відшкодуванні шкоди відбувається відновлення порушеного стану потерпілого, який стає кредитором (стороною зобов'язання)у правовідношення майнового змісту. Тобто відшкодування шкоди завдавачем це не несення ним додаткової або іншої відповідальності, а виконання його обов'язку, який виник з факту завдання шкоди.

Отже, за таких умов застосування загальних положень про зобов'язання до зобов'язань з відшкодування шкоди є повністю логічним.

Враховуючи середній індекс інфляції за період з 01 лютого 2015 року по 31 травня 2016 року, інфляційне збільшення становить 28 576, 30 грн.

3% річних за період з 02 березня 2015 року по 01 серпня 2016 року становлять 2 454 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК Украни, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що відповідач не довела ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень щодо вищевказаного позову, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 вересня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення зобов'язання -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду

Одеської області С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда

Ю.І. Кравець