АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2803/16 Головуючий 1 інст. - Гетьман Л.В.
Справа № 628/1029/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Шаповал Н.М.,

секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 березня 2016 року по цивільній справі за позовом кредитної спілки «Альянс-С» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2015 року Кредитна спілка «Альянс-С» (далі по тексту - КС «Альянс-С») звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та просила суд стягнути з відповідачів борг у сумі 20 999,46 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60грн.

В обґрунтування позовних вимог КС «Альянс-С» посилалась на те, що 14.11.2011 року між нею та членом кредитної спілки ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1700, відповідно до умов якого останній отримав грошовий кредит у сумі 7500грн. терміном на 36 місяців зі сплатою 72 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Гарантією повернення боргу по договору кредиту відповідачем було укладено договір поруки № 1361 від 14.11.2011р. зі ОСОБА_4, ОСОБА_5

Взяті на себе за зазначеним договором зобов'язання кредитна спілка виконала в повному обсязі, надавши позичальникові кредитні ресурси на суму 7500грн. У свою чергу, відповідач узяті на себе зобов'язання вчасно не виконав, допустивши прострочення платежів, в результаті чого станом на 17.12.2015року заборгованість ОСОБА_3 перед КС «Альянс-С» становить 20 999,46 грн.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 березня 2016 року позовні вимоги КС «Альянс-С» задоволено.

Суд вирішив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість за договором кредиту № 1700 від 14.11.2011 року у сумі 20999,46 грн. та вирішив питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що він не є членом кредитної спілки «Альянс-С» і на момент розгляду справи він погасив заборгованість у розмірі 11 800 грн., однак суд першої інстанції не взяв до уваги ці обставини, крім того нарахований штраф у розмірі 10 499, 73 грн. набагато перевищує суму боргу і суд повинен був застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України. Також аналіз умов договору, на думку апелянта, свідчить про те, що він носить зловмисний характер з боку кредитодавця і укладений в порушення вимог законодавства України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2011 р. між КС «Альянс-С» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1700, відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов'язався надати кредит у сумі 7500 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.16).

В забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідно до п.4.1. кредитного договору 14.11.2011 року між КС «Альянс-С» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 1361, який відповідно до п.5.4 діє до моменту припинення дії договору кредиту (а.с.19).

КС «Альянс-С» свої зобов'язання виконала, надавши ОСОБА_3 кредитні кошти на суму 7 500 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером б/н від 14.11.2011 року (а.с.22).

Відповідно до п.2.1. зазначеного кредитного договору кредит надається строком на 36 місяців зі сплатою відсотків відповідно до п.3.1. - 72% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. (а.с. 16)

Згідно до п.2.1, п. 9.3.1 строк дії кредитного договору становить 36 місяців та діє до повного виконання сторонами власних обов'язків за цим договором (а.с. 16 -17).

Пунктом 3.3. передбачено, що сторони кредитного договору дійшли згоди, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків, який є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.п. 3.7, 3.5 кредитного договору у разі, якщо позичальник порушує графік розрахунків, має заборгованість по платежам, то після 30 днів прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком та протягом строку визнання кредиту з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 144% (а.с.16).

Пунктом 6.4. кредитного договору передбачено, що у разі звернення до суду з позовом про стягнення з позичальника суми заборгованості по сплаті кредиту та процентів за користування ним, кредитор має право вимагати стягнення з позичальника штрафу у розмірі 200% від загальної суми заборгованості по сплаті кредиту та нарахованих процентів за користування ним.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3, усупереч вимог ст.526 ЦК України, не виконує взяті за умовами договору і передбачені ст.1054 ЦК України зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та належної плати за їх користування, а відтак для нього настають наслідки, передбачені договором та ст.ст.611, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та надання фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов'язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах.

Частиною 4 ст.8 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність з залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

За правилами ст. 34 Закону України « Про фінансові послуги та державне ринків фінансових послуг» діяльність з надання фінансових кредитів дозволяється після отримання відповідної ліцензії. (а.с. 23, 24, 25)

Статтею 21 цього Закону передбачена господарська діяльність кредитної спілки, яка полягає, зокрема, у наданні кредитів своїм членам і залученні на договірних умовах внесків (вкладів) своїх членів на депозитні рахунки. Провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_3, вступивши до КС «Альянс-С», що підтверджується його заявою та протоколом № 430 засідання правління КС «Альянс-С» (а.с. 6-8), у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклав договір на запропонованих вказаним кредитною спілкою умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи в кредитному договорі.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Поряд з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки відповідно до п.2.3. та п.3.1. договору поруки № 1361 від 14.11.2011року поручитель відповідає перед кредитодавцем за виконання зобов'язання боржником, згідно кредитного договору, у разі несвоєчасної сплати (або несплати) позичальником заборгованості по кредиту, він зобов'язаний сплатити усю суму боргу позичальника за даним договором (основна сума кредиту, підвищені відсотки, нарахована неустойка, судові витрати).

З наданого позивачем розрахунку та пояснень в судовому засіданні вбачається, що після отримання кредиту ОСОБА_3 деякий час сплачував грошові кошти з метою повернення кредиту, відсотків за користування, однак здійснював це не регулярно, не у відповідності до встановленого графіку, посилався на фінансові труднощі. (а.с. 148).

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 17.12.2015 року за позичальником утворилась заборгованість у сумі 20999, 46 грн., яка складається з: 3 991 грн. - тіло кредиту; 6 508,73грн. - відсотки за користування кредитом відповідно до п.2.3.; 10 499,73 грн. - штраф відповідно до п.6.4. ( а.с.148).

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з нього 20 999 грн. 46 коп. не врахував того, що він вже оплатив 11 800 грн., спростовується наданим позивачем розрахунком заборгованості, в якому ця сума врахована (а.с. 148), а іншого розрахунку апелянтом не надано.

Апеляційний суд відхиляє посилання на закінчення строку позовної давності щодо нарахування пені та на незастосування положень частини 3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки, оскільки сторони, укладаючи договір позики узгодили його умови, в тому числі і визначили 5-річний строк позовної давності.

Згідно ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

В суді першої інстанції відповідачі з заявою про застосування позовної давності та зменшення розміру неустойки не зверталися. Дійсність укладеного договору, в тому числі і щодо встановленої позовної давності тривалістю у 5 років, відповідачі не оспорювали.

Крім того, позивач за своєю ініціативою при нарахуванні суми заборгованості зменшив розмір передбаченого договору штрафу за порушення зобов'язання від загальної суми заборгованості по сплаті кредиту та нарахованих процентів за користування ним (п.6.4 договору) з 200% до 100%. Розмір нарахованої позивачем неустойки має незначну відмінність від основної суми боргу.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що судом першої інстанції, начебто, було допущено неповноту з'ясування обставин справи з огляду на відсутність у КС «Альянс-С» діючої ліцензії, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на момент укладення кредитного договору 14.11.2011 року ліцензією Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг № 446265, позивачу було надано право здійснювати діяльність у виді надання фінансових послуг на період з 15.09.2009 року по 15.09.2012 року.

З огляду на вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України та ст.ст.526, 611, 1049 ЦК України саме позичальник зобов'язаний довести належне виконання ним взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та здійснення оплати за користування цими коштами, хибність наданих позивачем розрахунків, однак відповідачами вказані ним обставини не доведені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Згідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал