У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Дзержинського районну Харківської міської ради, про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на праві спільної сумісної власності йому та відповідачам належить квартира АДРЕСА_1, його частка у спільному майні складає 2/5. Квартира складається з трьох жилих кімнат площами: 11,2 кв.м, 16,5 кв.м., 11,3 кв.м., а також кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та вбудованих шаф. Домовленості щодо поділу даної квартири співвласники не дійшли.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив суд визначити порядок користування жилою площею в зазначеній квартирі, відповідно до якого виділити йому в користування жилу кімнату розміром 11,2 кв.м., виділити відповідачам в користування жилі кімнати розміром 16,5 кв.м. і 11,3 кв.м. Залишити в спільному користуванні місця загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, вбудовані шафи.

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй та її малолітній дитини ОСОБА_5, належить 2/5 спірної квартири, тому вони разом з малолітньою дитиною займають ізольовану кімнату з балконом, інші співвласники можуть користуватися іншими житловими кімнатами.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила визначити порядок користування зазначеною квартирою, відповідно до якого виділити: ОСОБА_2 з малолітньою дочкою ОСОБА_5, ізольовану житлову кімнату, житловою площею 11,2 кв.м. з виходом на балкон. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 житлові кімнати житловою площею 11,3 кв.м. та житловою площею 16,5 кв.м. Також просила залишити в спільному користуванні приміщення загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року, позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 травня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Дзержинського району Харківської міської ради, про визначення порядку користування житловим приміщенням скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду І інстанції.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Виділено в користуванні ОСОБА_4 житлову кімнату розміром 11,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено в користування ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в користування житлові кімнати розмірами 16,5 кв.м і 11,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Залишено в спільному користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 приміщення в загальному користуванні: кухню площею 6,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., коридор площею 5,4 кв.м., вбудовані шафи площею 2,6; 0,6; 0,5 кв.м.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

У касаційних скаргах, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційних скарг та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги є необґрунтованими і викладені в них доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи у зустрічному позові ОСОБА_2 суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що сторони не домовились щодо користування житловим приміщенням, ніхто з них не бажав взяти на себе, або разом зробити переобладнання за варіантом запропонованим експертами, щоб кімнати стали ізольованими одна від одної. Крім того, виділення ОСОБА_2 та її малолітній дитині ОСОБА_7 житлової кімнати площею 11,2 кв.м., при тому, що на їхню долю припадає житлова площа 15,6 кв.м. - є несправедливим та таким, що порушує їхні права, а оскільки ОСОБА_4 просив виділити йому в користування кімнату площею 11,2 кв.м., що не перевищує розмір площі пропорційно до належної йому частки, врахувавши, що сторони категорично заперечували проти проведення перепланування квартири, та звертаючи увагу на те, що між ОСОБА_4 та іншими співвласниками спірної квартири, які проживають однією сім'єю, склалися неприязні стосунки, тобто спільне проживання ОСОБА_4 в кімнаті, що не є ізольованою, призведе до ще більш загострених відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновків судів, на законність судового рішення не впливають, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Зводяться до оцінки доказів по справі, яким суди дали належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Дзержинського районну Харківської міської ради, про визначення порядку користування житловим приміщенням, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович