Справа № 591/8672/15-ц
Провадження № 2/591/537/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач свої вимори мотивує тим, що 06.08.2012 року між ним та ОСОБА_4, якій є його рідним братом, було укладено договір позики, за яким він передав ОСОБА_4 220000 грн., а останній зобовязався їх повернути в строк до 06.08.2022 року. Того ж дня, 06.08.2012 року, в забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором позики був укладений договір іпотеки квартири АДРЕСА_1. 15.04.2015 року його брат ОСОБА_4 помер. Він є спадкоємцем померлого за заповітом, оскільки брат на випадок своєї смерті зробив розпорядження за яким заповів йому належну квартиру АДРЕСА_2. Окрім нього, спадкоємцем померлого є неповнолітня донька померлого ОСОБА_2, яка має право на обовязкову частку у спадщині в розмірі ? частини спадкового майна. Зазначив, що оскільки відповідач, яка є спадкоємцем померлого, не виконала зобовязання спадкодавця він має право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений договором набуття права власності на предмет іпотеки. Тому просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 з повернення позики в розмірі 220000 грн. звернути стягнення на ? частину квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на вказану частину квартири; визнати за ним право власності на решти ? частини квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті брата ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Додатково пояснив,що через наявність спору у суді та накладення арешту на спірну квартиру у звязку з посвідченням договору іпотеки, він не може оформити свої спадкові права, шляхом оформлення спадщини у нотаріуса.

Представники відповідача позов заперечили та пояснили, що дійсно неповнолітня ОСОБА_2 має спадкоємцем померлого батька ОСОБА_4 за законом та має право на обовязкову частку у спадщині в розмірі ? частини спадкової маси. Зазначили, що відповідач не створює жодних перешкод позивачу в оформленні спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, свою частину спадщини відповідач не оформлює через відсутність коштів. Також зазначили, що позивач будучі обізнаним про смерть ОСОБА_4 з вимогою до спадкоємців звернувся після спливу 6 місячного строку. Окрім того, вважають, що у звязку з поєднанням в одній особі боржника та кредитора зобовязання припинилося. Також вважають, що за зобовязаннями померлого мають відповідати усі спадкоємці, а позивач вимагає виконання зобовязання у повному обсязі в сумі 220000 грн. лише за рахунок вартості ? частити квартири, яку успадкувала неповнолітня. Тому просять відмовити у задоволенні позову за його необґрунтованістю.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

3-я особа повідомлена про час та місце розгляду справи, але до суду не зявилася.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач, якій є громадянином ОСОБА_5 Федерації та є нерезидентом, є рідним братом ОСОБА_4, а відповідач є донькою ОСОБА_4.

06 серпня 2012 року позивач та ОСОБА_4 уклали договір позики (а.с. 11) за яким ОСОБА_4 отримав у борг 220 000 грн., які зобовязався повернути в строк до 06.08.2022 року.

У забезпечення виконання позичальником умов договору позики, 06.08.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки (а.с. 12) за яким, ОСОБА_4 на безпезпечення виконання свого зобовязання перед ОСОБА_1 передав останньому в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_2, яку сторони договору оцінили в 220000 грн. Також сторони домовилися, що в разі невиконання в строк до 06.08.2022 року іпотекодавцем зобовязання, забезпеченого іпотекою, договір передбачає передачу права власності предмет іпотеки іпотекодержателю.

Також встановлено, що 06.08.2012 року видав нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження та заповів належну йому квартиру АДРЕСА_3 Ю.П. (а.с. 13)

Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року ОСОБА_4 помер у м. Суми та його спадкоємцями, які прийняли спадщину, є позивач на підставі заповіту та неповнолітня донька померлого відповідач у даній справі, інших спадкоємців які прийняли спадщину не має, що підтверджується копією спадкової справи померлого..

У звязку з поданнями позивачем та відповідачем заяв про прийняття спадщини, позивач має право на ? частини квартири в порядку спадкування за заповітом, а відповідач на обовязкову частку у спадщині в розмірі ? частини квартири (ст. 1241 ЦК України), оскільки померлий має також іншу доньку, яка є повнолітньою та не прийняла спадщину. Дані обставини зазначені та визнані сторонами, а тому під час вирішення даного спору доказуванню не підлягають.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина перша статті 608 ЦК України).

Пунктом 32 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року передбачено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно зі ст.1281 ЦК спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкоємця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зазначені вимоги Закону позивачем не виконані.

Судом встановлено, що позивач був обізнаний про смерть свого брата та був присутній на його похованні, про що зазначив у судовому засіданні представник позивача. У звязку з чим, позивач, як кредитор померлого, мав був подати до нотаріальної контори претензію до спадкоємців у строк до 15 жовтня 2015 року.

Як вбачається з копії спадкової справи, долученої до матеріалів цивільної справи (а.с. 47), позивач звернувся до нотаріуса з претензією кредитора, в якій заявив про наявний борг за договором позики та про вимоги до спадкоємців померлого ОСОБА_4 лише 13.11.2015 року, тобто після спливу визначеного законом 6 місячного строку.

Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на те, що він повідомив нотаріуса про наявність непогашеної заборгованості при подачі заяви про сприяння спадщини (02.07.2015 року) не заслуговують на увагу, оскільки дописка від руки на нотаріально посвідченій заяві про прийняття спадщини не є належним виконанням кредитором приписів ст. 1281 ЦК України.

Також слід зазначити, що дані дописки на заяві про прийняття спадщини, яка нотаріально посвідчена, виконанні після її посвідчення нотаріусом та у тексті посвідчувального напису нотаріуса жодним чином не обумовлені.

Лист нотаріуса від 14.08.2015 року (а.с. 46) суд не може взяти до уваги, оскільки відповідач заперечила його отримання. Окрім того, даний лист за своїм змістом на ? складається з опису наявного боргу померлого перед ОСОБА_1 та один абзац розяснень, щодо порядку відкликання неповнолітнім спадкоємцем заяви про прийняття спадщини. В той же час, з копії журналу вихідної кореспонденції (а.с. 86) вбачається, що 14.08.2015 року за номером вказаним у наведеному вище листі ОСОБА_2 направлено « Лист спадкоємця для подання заяви до опікунської ради для відкликання заяви про прийняття спадщини»

Будь-яких належних доказів на підтвердження подання претензії до спадкоємців раніше ніж 13.11.2015 року (як це зазначене у листі нотаріуса на аркуші 47) суду не надано.

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-33 цс15:

«Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми статті 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.

Оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредита включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків предявлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків предявлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Оскільки, кредитор предявив вимоги до спадкоємців поза межами зазначених строків, підставою для відмови кредитору у зверненні стягнення на спадкове іпотечне майно є саме ця обставина, а не факт неотримання спадкоємцями свідоцтва про право власності на нерухоме майно.»

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Пунктами 12,13 договору іпотеки від 06.08.2012 року визначено, що в разі невиконання забезпеченого іпотекою зобовязання іпотекодержатель надуває право власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

З наведеного слідує, що оскільки відповідно до договору іпотеки, його предметом є ціла квартира АДРЕСА_2, позивач у звязку зі смертю позичальника та настанням строку виконання зобовязання, мав право звернутися з вимогою про звернення стягнення саме на предмет іпотеки, а не на його частину, оскільки положення Закону України «Про іпотеку» та умови укладеного між позивачем та ОСОБА_4 не передбачають такої можливості.

Також слушними є заперечення відповідача на те, що позивач предявивши до неї таку вимогу, фактично вимагає погашення нею усього боргу в сумі 220000 грн. за рахунок вартості ? частини спірної квартири, не надавши суду жодних доказів на підтвердження її ринкової вартості. Хоча вона мала б, за умови своєчасного подання позивачем, як кредитором померлого, претензії, відповідати лише за повернення ? частини боргу батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Тобто, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом до неповнолітньої ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частини спірної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті брата, позивач послався не неможливість оформити спадщину у встановленому законом порядку, але жодних доказів на підтвердження того, що порушення права позивача на оформлення спадщини були допущені саме відповідачем суду не надані.

Як вбачається з копії відповіді нотаріуса від 21.04.2016 року (а.с. 95), яку позивач подав в обґрунтування своїх вимог про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, вбачається, що нотаріус вважає за неможливе видати позивачу свідоцтво у звязку з наявністю спору та накладення заборони на відчуження у звязку з посвідченням договору іпотеки, але при цьому, з незрозумілих причин нотаріусом Постанову про відмови у вчиненні нотаріальної дії представнику позивача, якій має належний обсяг повноважень для оформлення спадщини (а.с. 17), не винесено.

Також слід зазначити, що позивач, як іпотекодержатель, не позбавлений можливості ініціювати зняття заборони накладеної на спірну квартиру у звязку з посвідчення договору іпотеки, після чого оформити спадщину в порядку визначеному законом: провести оцінки вартості спадкового майна, сплатити до видачі свідоцтва про спадщину визначені Законом обовязкові збори та платежі. В разі відмови нотаріуса, якій відкрив спадкову справу, в оформленні спадщини, оскаржити такі дії нотаріуса.

Суд вважає, що звернення позивача до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування ставить на меті не захист порушеного права позивача (з огляду на те, що позивачем не надані жодні належні докази на підтвердження того, що до подачі позову до суду він був позбавлений можливості оформити спадщину в порядку визначеному законом через порушення, невизнання або оспорення саме відповідачем його права на спадщину), а створює умови для ухилення позивача, якій є нерезидентом, від сплати податків та зборів, що підлягають сплаті нерезидентами до отримання свідоцтва про спадщину.

При цьому, надаючи пояснення в судовому засіданні представник позивача зазначив, що оцінка з метою визначення ринкової вартості спадкового майна не проводилася та ніякі податки та збори, що підлягають сплаті до Державного бюджету України , позивачем не сплачувалися.

За наведених вище обставин та норм закону, суд вважає що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя