Ухвала

іменем україни

02 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Фаловської І.М., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення неповернутого банківського вкладу; за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про визнання договору банківського вкладу нікчемним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 червня 2013 року між сторонами укладено договір на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи, відповідно до умов якого вона внесла на депозитний рахунок 26 000 грн., а банк зобов'язався сплачувати відсотки за вкладом у розмірі 16,5 % на рік. ОСОБА_3 неодноразово звернулася до відповідача з вимогою про повернення вкладу, проте останній взяті на себе зобов'язання не виконав, кошти не повернув.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») 26 000 грн. - суму вкладу, 1 829,27 грн. - відсотки по вкладу, 98,30 грн. - три відсотки річних.

У липні 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у банку відсутні будь-які дані щодо укладення між сторонами договору на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи та внесення ОСОБА_3 до каси банку грошових коштів на виконання їх умов.

Враховуючи викладене, ПАТ «Державний ощадний банк України» просить визнати нікчемним вказаний вище договір від 05 червня 2013 року.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Визнано договір на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 05 червня 2013 року, укладений між ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_3, нікчемним. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відсутні будь-які дані щодо укладення з ОСОБА_3 договору від 05 червня 2013 року, відкриття у ньому рахунку та внесення в касу банку грошових коштів на виконання їх умов.

Проте, з такими висновками погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що згідно з копією договору на вклад «Депозитний» на ім'я фізичної особи від 05 червня 2013 року ОСОБА_3 зобов'язалась внести на вкладний (депозитний рахунок) на умовах договору кошти у розмірі 26 000 грн. строком на 1 рік 1 місяць. Днем повернення депозиту є 05 липня 2014 року. Процентна ставка за депозитом встановлюється у розмірі 16,5 % річних. Сплата процентів за користування депозитом здійснюється по закінченню терміну (а. с. 4-5).

Відповідно до копії заяви на прихід готівки від 05 червня 2013 року ОСОБА_3 на рахунок внесено кошти у розмірі 26 000 грн. (а. с. 7).

Відповідно до листа ПАТ «Державний ощадний банк України» та виписки касових операцій по рахунках депозитних рахунків на прізвище ОСОБА_3 не відкривалось, 26 000 грн. у касу не вносилось (а. с. 83, 84-86).

Згідно довідки СВ Личаківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області на ім'я начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Рибай О.Й. кримінальне провадження від 19 вересня 2014 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України скеровано до Личаківського районного суду м. Львова (а. с. 71).

Як вбачається з матеріалів справи, начальник філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Рибай О.Й. звернувся до правоохоронних органів з повідомленням про злочин, зокрема щодо викрадення коштів з рахунків вкладників, про що свідчить невідповідність між записами здійснених операцій в ощадних книжках (додаткових листах, прикріпленнях до ощадних книжок) вкладників та у історіях їх рахунків у базі даних банку та привласнення коштів клієнтів без відкриття рахунків та реєстрації депозитних договорів в системі банку працівниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Станом на 28 березня 2014 року сума завданого збитку банку становить 2 767 158,97 грн., 28 636,26 доларів США та 8 720 євро.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Так, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 квітня 2016 року № 6-352цс16, яка відповідно до норм ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування, а відтак і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, суди першої та апеляційної інстанцій не спростували доводи позивача за первісним позовом та не вказали, чому долучені до матеріалів справи депозитний договір та документ на прихід готівки від 05 червня 2013 року не є належним та допустимим доказом укладення договору вкладу та внесення готівки, визначеної у договорі (а. с. 4-5, 7).

Крім того, судами залишено поза увагою, що за заявою начальника філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Рибай О.Й. відкрито кримінальне провадження за фактомвикрадення коштів з рахунків вкладників, яке направлено до суду, а також не дослідили покази свідків та інші обставини справи.

Разом з тим, з моменту передачі грошових коштів уповноваженій особі банку саме банк є їх власником, а тому вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов'язань за договором.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не виконали вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, а тому передчасно вирішили даний спір.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська

М.Є. Червинська