Справа № 202/8386/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Коломоєць Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підприємства «ОСОБА_5 група Класика», ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, треті особи: Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсними довіреності від 29.07.2013 року, договору купівлі-продажу від 30.07.2013 року, а також звіту про оцінку майна від 16.04.2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із первісною позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить суд: усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення з вищевказаної квартири ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати у розмірі 243 (двісті сорок три гривні) 60 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що на підставі договору купівлі - продажу від 30 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, вона придбала у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у ОСОБА_2, яка володіла нею на праві приватної власності.

Даний договір купівлі-продажу квартири був підписаний між нею як покупцем, та ОСОБА_7 і ОСОБА_3, діючими за довіреністю, посвідченою державним нотаріусом Шостої дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_8 29 липня 2013 року за реєстром № 3-827 від імені ОСОБА_2, як продавця.

Після цього право власності на дану квартиру було зареєстровано за нею в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується витягом про державну реєстрації прав від 30 липня 2013 року, індексний номер №7252869.

Згідно довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №50» Дніпропетровської міської ради про склад сім'ї та місце реєстрації № 426 від 19 червня 2014 року в спірній квартирі, окрім неї більше ніхто не зареєстрований.

Отже, на підставі вищевикладеного вона правомірно набула права власності на квартиру АДРЕСА_2. Щодо попереднього власника, то згідно частини 1 статті 346 ЦК України право власності у неї припинилося у зв'язку з відчуження свого майна.

Проте, вона повною мірою позбавлена своїх прав як власник нерухомості, що пояснюється насамперед безпідставним проживанням відповідачки ОСОБА_2 у квартирі.

При цьому, відповідно до договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно п. 3.1.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав передати квартиру покупцю у стані, який був в момент візуального огляду покупцем й умовам цього договору, в термін до 01 серпня 2014 року включно.

Відповідно до п. 3.1.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав зняти усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою та звільнити квартиру, залишити її в стані, який був в момент візуального огляду покупцем, передати ключі від квартири та необхідні документи, а також сплатити комунальні платежі за час фактичного користування квартирою в термін до 01 серпні 2014 року включно.

Однак, відповідач ОСОБА_2, не виконала цього зобов'язання добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує її права та позбавляє її можливості повною мірою володіти та розпоряджатися своїм власним майном.

Окрім цього, всупереч вищевказаного договору, відповідач не виконала обов'язок щодо сплати вартості комунальних послуг, внаслідок чого їй довелося сплатити дані платежі за липень 2014 року, що підтверджується квитанціями про сплату від 14 липня 2014 року.

ОСОБА_2 не погодилася із позовними вимогами ОСОБА_1 та предявила зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підприємства «ОСОБА_5 група Класика», ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, треті особи: Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, у якій просить суд: визнати недійсною довіреність від 29.07.2013 року видану від її імені та посвідчену державним нотаріусом Шостої ДДНК ОСОБА_8, зареєстровану в реєстрі за № 3-827; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 30.07.2013 року, укладений між нею ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 1010; визнати недійсним звіт про оцінку майна - квартири від 16.04.2013 року виготовлений ОСОБА_4 підприємцем «ОСОБА_5 група Класика».

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що 25.10.2005 року між нею та ЗАТ «КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір за умовами якого вона отримала кредит з терміном погашення до 22.10.2015 року, для придбання спірної квартири.

25.10.2005 року між нею та ЗАТ «КБ «ПриватБанк» був укладений іпотечний договір згідно якого в забезпечення виконання нею умов кредитного договору, вона передала спірну квартиру у іпотеку ЗАТ «КБ ПриватБанк».

25.10.2005 року між нею та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_6, згідно із яким вона придбала у ОСОБА_10 спірну квартиру АДРЕСА_3.

З моменту придбання спірної квартири в ній був зареєстрований та проживав її син ОСОБА_11, а з 17.11.2011 року в спірну квартиру вселилася й вона, де мешкає по цей час.

19.06.2013 року нею кредит був повністю погашений.

У січні 2014 року її син ОСОБА_11 сказав, що поїхав на заробітки до Росії, а у березні 2014 року їй зателефонували з м. Харкова та повідомили, що її сина знайшли мертвим. З свідоцтва про смерть вбачається, що її син помер 11.03.2014 року.

08.05.2014 року між нею та КП «Коменергосервіс» був підписаний договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. 03.10.2014 року у вищевказаній квартирі нею були встановлені лічильники на воду.

У вересні 2014 року вона отримала з Індустріального районного суду міста Дніпропетровська позовну заяву та додані до неї документи з яких їй стало відомо, що начебто на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2013 року вищевказана квартира була продана її представниками ОСОБА_11 та ОСОБА_3 громадянці ОСОБА_1

Нею були витребувані у приватного нотаріуса ОСОБА_6 документи на підставі яких був посвідчений договір купівлі-продажу від 30.07.2013 року, ознайомившись із якими вона з'ясувала, що договір був укладений ОСОБА_11 та ОСОБА_3 від її імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності, а також звіту про оцінку майна виготовленого ПП «ОСОБА_5 Класика», який виготовлений був на підставі договору начебто підписаного нею.

Проте, довіреність від 29.07.2013 року та договір із ПП «ОСОБА_5 Класика» вона не підписувала, тому вважає, що договір купівлі-продажу квартири і звіт пор оцінку майна не є законними, а були сфальсифіковані.

Якби вона мала наміри продавати власну квартиру у липні 2013 року, то навіщо їй було б у травні 2014 року укладати договори про надання комунальних послуг та встановлювати водомірні лічильники, оплачувати квартплату та комунальні послуги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили пред'явлений первісний позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтуванням вимог посилалися на викладені у первісному позові обставини. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі посилаючись на безпідставність позовних вимог ОСОБА_2

ОСОБА_2 та її представник проти задоволення первісного позову заперечували та просили відмовити ОСОБА_1 у її вимогах, в обґрунтування заперечень посилалися на обставини, викладені у зустрічному позові та письмових поясненнях. Натомість, зустрічний позов просили задовольнити та визнати недійсними довіреність, договір купівлі-продажу квартири та звіт про оцінку майна. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалися на викладені у заяві та письмових поясненнях обставини.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_4 підприємства «ОСОБА_5 група Класика», представник третьої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, заперечень проти позовних вимог сторін в судове засідання не надали.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 сповістила про можливість розгляду справи за її відсутності.

Державний нотаріус Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася, але завчасно надіслала на адресу суду письмові заперечення у яких просила відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 Вказала, що 29 липня 2013 року до неї звернулася ОСОБА_2 за оформленням довіреності на продаж квартири в м. Дніпропетровську по вул. Щербини, 5/42. Нею був наданий паспорт на її ім'я АН 792255, виданий 16.06.2009 року АНД РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області, та картка платника податків з ДРФО за № НОМЕР_1. Особу ОСОБА_2 було встановлено належним чином за поданим паспортом, дієздатність перевірено. Зі слів ОСОБА_2 було записано осіб, яким вона надавала право здійснювати відповідні дії. Після виготовлення проекту довіреності ОСОБА_2 текст довіреності був прочитаний, а після прочитання схвалений. Після прочитання тексту довіреності та розяснення правових наслідків видачі довіреності, довіреність у двох примірниках була ОСОБА_2 особисто у її присутності (нотаріуса) підписана ОСОБА_2 особисто. Після підписання зазначена довіреність 29.07.2013 року нею була зареєстрована у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим № 3-827 та зареєстрована у Єдиному реєстрі довіреностей. Особисто ОСОБА_2 був виданий примірник довіреності на нотаріальному бланку ВТЕ 969400. Крім того, на примірнику довіреності, яка зберігається у нотаріальній конторі, ОСОБА_2 було написано власноручно «Доверенность прочитана» та проставлено особистий підпис, написані прізвище, ім'я та по-батькові довірительки.

Крім того, ОСОБА_2 неодноразово, протягом кількох років зверталася до Шостої ДДНК за нотаріальним оформленням документів 03.11.2010 року, 17.05.2013 року. Починаючи з вересня 2014 року ОСОБА_2 неодноразово зверталася до нотаріальної контори з письмовими заявами щодо видачі їй копій документів, зупинення дії довіреності та іншими. Заяви були нею написані власноручно.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, 30 липня 2013 року між ОСОБА_2 в особі представників ОСОБА_11 і ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 1010, за умовами якого ОСОБА_2 продала, а відповідачка ОСОБА_1 купила квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В цей же день, тобто 30 липня 2013 року, була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру.

До продажу, вказана квартира належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом ДМНО 25.10.2005 року за реєстровим № 4160.

Представники ОСОБА_2 вчиняючи оспорюваний договір купівлі-продажу від 30 липня 2013 року діяли на підставі довіреності від 29 липня 2013 року, посвідченої державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрованої в реєстрі за № 3-827. Згідно вказаної оспорюваної довіреності ОСОБА_2 уповноважила зазначених представників ОСОБА_11 (сина ОСОБА_2П.) і ОСОБА_3 бути її представниками та представляти її інтереси в органах нотаріату з питань продажу за ціну та на умовах за своїм розсудом належної їй квартири, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, 5/42, отримати належні їй від продажу квартири гроші.

ОСОБА_2 зауважила, як у зустрічному позові, так і неодноразово у судовому засіданні про те, що довіреність від 29 липня 2013 року та договір із ПП «ОСОБА_5 Класика» про здійснення оцінки майна, вона не підписувала, тому вважає, що довіреність, договір купівлі-продажу квартири та звіт пор оцінку майна є незаконними, а були сфальсифіковані, і через це повинні бути визнані недійсними.

Разом із тим, доводи ОСОБА_2 про те, що вона не підписувала оспорювану довіреність від 29.07.2013 року спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи № 2010-15 від 10.07.2015 року, яким підтверджено, що підпис та рукописний текст «Доверенность прочитана ОСОБА_12» в довіреності від 29.07.2013 року посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 за реєстровим № 3-827, виконані самою ОСОБА_2.

Зазначений висновок експертизи повною мірою узгоджується із письмовими поясненнями державного нотаріуса Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, які остання особисто надала на адресу суду.

Інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростовували доводи позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 та підтверджували обставини, викладені у зустрічному позові ОСОБА_2, в судовому засіданні надано не було.

Отже, за встановлених в судовому засіданні обставин, суд доходить обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 правомірно набула права власності на квартиру АДРЕСА_4. Щодо попереднього власника ОСОБА_2, то згідно частини 1 статті 346 ЦК України право власності у неї припинилося у зв'язку з відчуження свого нерухомого майна.

Через те, що у спірній квартирі ОСОБА_2 залишилася проживати, новий власник квартири ОСОБА_1 повною мірою позбавлена своїх прав як власник нерухомості, що пояснюється насамперед безпідставним проживанням відповідачки за первісним позовом у квартирі.

При цьому, відповідно до договору купівлі-продажу від 30 липня 2014 року відповідач ОСОБА_2 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Це також вбачається із наданої до суду копії домової книги.

Згідно п. 3.1.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав передати квартиру покупцю у стані, який був в момент візуального огляду покупцем й умовам цього договору, в термін до 01 серпня 2014 року включно.

Відповідно до п. 3.1.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав зняти усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою та звільнити квартиру, залишити її в стані, який був в момент візуального огляду покупцем, передати ключі від квартири та необхідні документи, а також сплатити комунальні платежі за час фактичного користування квартирою в термін до 01 серпні 2014 року включно.

Однак, відповідач ОСОБА_2, не виконала цього зобов'язання добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права ОСОБА_1 та позбавляє її можливості повною мірою володіти, користуватися та розпоряджатися своїм власним нерухомим майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності зі статтею 657 ЦК - договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод у ст. 1 Першого протоколу, закріплює принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як встановлено у судовому засіданні відповідачка зі спірної квартири не виселилася у визначений договором купівлі-продажу строк та продовжує у ній проживати, отримує за адресою спірної квартири поштову кореспонденцію, тощо.

В судове засідання відповідачка надала заяву в якій вказала, що спірну квартиру вона не продавала. Однак, такі заяви ОСОБА_2 спростовуються доказами, які були вивчені у судовому засіданні, тому до таких заяв відповідачки за первісним позовом суд відноситься критично.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться у добровільному або судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно п. 3.1.1 договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав передати квартиру покупцю у стані, який був в момент візуального огляду покупцем й умовам цього договору, в термін до 01 серпня 2014 року включно.

Відповідно до п. 3.1.4 вищезазначеного договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року продавець (попередній власник) мав зняти усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою та звільнити квартиру, залишити її в стані, який був в момент візуального огляду покупцем, передати ключі від квартири та необхідні документи, а також сплатити комунальні платежі за час фактичного користування квартирою в термін до 01 серпні 2014 року включно.

Однак, ОСОБА_2 не виконала цього зобов'язання добровільно та на даний час залишається самовільно проживати у квартирі, чим порушує права позивачки як власника квартири та перешкоджає їй цим повною мірою володіти та розпоряджатися власним майном.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а у предявленому зустрічному позові необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_5 шляхом виселення із неї ОСОБА_2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук