Справа № 495/550/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

09 листопада 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово - судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 про визнання порушеним особистого немайнового права, визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 про визнання порушеним особистого немайнового права, визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.08.2007 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 з використанням спеціальних бланків нотаріальних документів, складено, посвідчено та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №6177 іпотечний договір, який містить інформацію про особу (персональні дані) позивача, зокрема прізвище, імя та по-батькові, місце проживання, ідентифікаційний номер, стать, особистий підпис, майновий стан. Крім того, 20.08.2007 року відповідачем здійснено збирання, зберігання, використання та поширення інформації про особу позивача та його персональних даних без його дозволу. Іпотечний договір позивач отримав від сторонніх людей та став для нього несподіванкою, оскільки він взагалі ніколи не надавав відповідачу згоди чи дозвіл на обробку, збереження, використання та поширення будь-якої інформації про свою особу. Вказане негативно вплинуло на здоровя позивача, призвело до фізичних страждань, чим завдало позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 1000000 грн..

Позивач та представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка та представник відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення, пояснили, що позивач зловживає своїми правами, заявив необґрунтований, безпідставний, незаконний позов та надали заперечення на позов.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку, пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, викладені ними в судовому засіданні, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Судом встановлено.

Приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 20 серпня 2007 року за реєстровим №6177, був посвідчений іпотечний договір між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», з однієї сторони та особисто ОСОБА_1, який був майновим поручителем ОСОБА_5 з другої сторони на забезпечення умов виконання кредитного договору №М-181/07-К від 20.08.2007 року.

Для посвідчення іпотечного договору позивач ОСОБА_1 20 серпня 2007 року особисто надав відповідачці ОСОБА_3 оригінал паспорту, ідентифікаційний номер та інші оригінали документів, які необхідні для посвідчення договору іпотеки, згідно чинного законодавства України.

Іпотечний договір 20 серпня 2007 року був особисто прочитаний, особисто підписаний та особисто отриманий примірник договору позивачем ОСОБА_1. Жодних питань та заперечень щодо змісту, правових наслідків, посвідчення іпотечного договору, в тому числі внесення інформації про персональні дані та внесення до Державних реєстрів заборон та обтяжень нерухомого майна позивач ОСОБА_1 не ставив.

В пункті 16 договору було зазначено, що обтяження предмету іпотеки підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом, про що нотаріусом сторонам розяснено. На підставі договору іпотеки були накладені заборони відчуження зазначеного в договорі нерухомого майна, які викладені в примірниках іпотечного договору та внесені до державного реєстру заборон згідно чинного законодавства України.

Згідно ст.11 Закону України «Про захист персональних даних» однією з підстав для обробки персональних даних є: укладення та виконання правочину, стороною якого є субєкт персональних даних.

Згідно ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців; для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуального ідентифікаційного номеру у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім'я, по-батькові (за наявності), адресу постійногомісцяпроживання за межами України; 2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; 3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має заначатися її цільове призначення; 4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначення в іпотечному договорі персональних даних позивача ОСОБА_1, а саме: прізвища, імені та по-батькові, місця проживання із зазначенням адреси та індивідуального ідентифікаційного номеру у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів у посвідченому приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 іпотечному договорі було обовязковою істотною умовою договору.

Таким чином, приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3, під час виконання своїх професійних обовязків не були порушені норми Конституції України, не порушено жодного із наведених позивачем ОСОБА_6 законів та підзаконних нормативних актів, які перелічені та на які посилається позивач у своїй позовній заяві.

Крім того, також необхідно зазначити, що обставини правомірності посвідчення договору іпотеки були неодноразово предметом дослідження в судових інстанціях за різними позовними вимогами ОСОБА_6. Заявлені ним позови суди різних інстанцій вважали необгрунтованими та відмовляли у їх задоволенні, що підтверджується ухвалами колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області від від 09.12.2015 року, від 17.12.2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 року.

Крім того, позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, в звязку з неправомірними діями відповідачки, оскільки вказане негативно вплинуло на здоровя позивача, призвело до фізичних страждань, чим завдало позивачу моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 1000000 грн..

Отже, предявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000000 грн., позивачем не зазначено у чому полягає завдана на вказану суму йому моральна шкода, якими доказами підтверджується її наявність, з її відшкодування.

В силу ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Дійсно відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.п. 3, 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти будь-які втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних, зокрема фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатись залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правових підстав для відшкодування позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди не має.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, недоведеним і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 58, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_3 про визнання порушеним особистого немайнового права, визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя