Категорія 63Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.,

Суддів : Стеблюк Л.П., Колоса С.С.

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області в м.Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 з участю Органу опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання обмеженно дієздатним ОСОБА_4, призначення піклувальника за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 з участю Органу опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання обмеженно дієздатним ОСОБА_4, призначення піклувальника було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просили його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх вимоги.

В свою чергу ОСОБА_2 подав письмові заперечення, в яких просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Орган опіки та піклування подав письмову заяву, де підтримує рішення міського суду, при вирішенні скарги покладається на розсуд суду апеляційної інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення заявників, їх представника, ОСОБА_4, його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_4

З врахуванням уточнених вимог просили визнати їх батька ОСОБА_4 обмеженно дієздатним, призначити йому піклувальника. При цьому вказували на те, що батько тривалий час зловживає спиртними напоями, не піклується про стан свого здоров'я. Визнання його обмеженно дієздатним дасть можливість заявникам піклуватися про нього та забезпечити йому належне лікування та утримання, при цьому батько зможе жити в належній йому квартирі разом із їх матір'ю ОСОБА_5 Вказували, що працюють, мають регулярний дохід. Матеріальної допомоги від батька не потребують, кожен проживає в окремих квартирах. Батька періодично зустрічають на вулицях міста. Однак до себе в житло батька не запрошували , повідомляти його про місце свого проживання не вважали за потрібне.

В суді першої інстанції ОСОБА_4 категорично заперечував щодо поданої заяви. Наголошував на безпідставності та вигаданості тих обставин, про які йдеться у заяві. Повідомив, що тривалий час не спілкується із дітьми. Він не потребує піклування, має змогу самостійно себе обходити. Має достатню пенсію, колишній льотчик, не має фінансових труднощів. Пояснив, що в 2011 році його обманним шляхом завезли до наркологічного диспансеру та госпіталізували. Дізнавшись, що лікування є добровільним, він покинув лікувальний заклад, бо, на його думку, не потребував лікування. Він не зловживає алкогольними напоями, переніс інсульт.

В підтвердження вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили суд про призначення відповідної судово-психіатричної експертизи, у тому числі стаціонарної.

При цьому Орган опіки та піклування заперечував щодо призначення такої, посилаючись на відсутність підстав.

Ухвалою суду в задоволення заявлених клопотань було відмовлено.

Відмовляючи в призначенні експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що достатніх даних , як того вимагає ст.239 ЦПК України, про психічний розлад ОСОБА_4 немає, а тому підстави для призначення такої відсутні.

В ході апеляційного розгляду заявниками було повторно заявлено таке клопотання. Вони просили призначити комплексну судово-психіатричну та наркологічну експертизу.

Ухвалою колегії судів у задоволенні клопотання було відмовлено.

Ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази в дослідженні яких було неправомірно відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, відповідно до якого було відмовлено у призначенні судової експертизи.

Достатніх даних для призначення експертизи матеріали справи не містили. Перебування на лікуванні в 2011 році в Вінницькому наркологічному диспансері ОСОБА_4, де йому було встановлено діагноз «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголем», не є безумовною підставою для призначення експертизи в даному випадку на даний час. При цьому суд вірно вказав про те, що на даний час відсутні дані, які давали б підстави для суду призначати відповідну експертизу. Також судом було правомірно прийнято до уваги довідку комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені ОСОБА_6», де було зазначено, що ОСОБА_4 був консультований лікарем з діагнозом «без психічних розладів». Суд першої інстанції при вирішенні даного питання також прийняв до уваги і зовнішній вигляд та поведінку ОСОБА_4 у суді.

Відтак суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні даного клопотання.

Ст. 36 ЦК України передбачено, що суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо і тим ставить себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона зобов'язана утримувати у скрутне матеріальне становище.

Ч.1 ст. 237 ЦПК України визначено, що заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подана членами її сім'ї, органом опіки та піклування, наркологічним або психіатричним закладом.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 тривалий час не проживає зі своїми дітьми і першою дружиною. Сімейні відносини між ними тривалий час відсутні. Спілкуються вони рідко, між ними існують напружені відносини , відсутнє взаєморозуміння та повага, а також милосердя.

Суд також встановив, що заявники із зневагою відносяться до батька, між ними існує ворожнеча.

Аналогічна поведінка була і при апеляційному розгляді.

Колегією встановлено, що ОСОБА_4 протягом 12 років має відносини з іншою жінкою, проживає з нею, з якою до ухвалення судового рішення в 2016 році уклав шлюб, що було підтверджено в суді апеляційної інстанції шляхом огляду його паспорту з відповідною відміткою.

В ході судового розгляду сторони пояснили, що за законом батько не зобов'язаний їх утримувати.

Отже, враховуючи викладене, відсутність доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме: відсутність обставин, які б підтверджували те, що ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, ставить себе чи своїх дітей, а також інших осіб у скрутне матеріальне становище. Особи, які б за законом ОСОБА_4 повинен утримувати відсутні, що було встановлено судом першої інстанції, висновок суду про відмову у задоволенні поданої заяви є законним.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в даній справі, правильно застосував норми цивільного законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, адже останні не суперечать нормам чинного законодавства, а тому до уваги колегією не приймаються.

Рішення суду є законним обґрунтованим і справедливим, постановленим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 , 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ: