Справа № 367/148/16-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/2638/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 42 30.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

за участю секретаря - Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, треті особи: Ворзельська селищна рада, Департамент комунальної власності м. Києва про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання укласти договір житлового найму,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду указаним позовом, посилаючись на те, що 18 жовтня 2001 року за рішенням профспілкового комітету Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького житловий будинок у корпусі АДРЕСА_1 було передано в безстрокове користування матері позивача ОСОБА_3, яка була працівником даної установи, самостійно виховувала чотирьох дітей та не мала власного житла. Зазначене житлове приміщення надано ОСОБА_3 на підставі її заяви від 08 жовтня 2001 року на ім'я головного лікаря Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького та заяви Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького на ім'я голови профспілки цього ж закладу. Вказував, що на підставі рішення профспілки від 18 жовтня 2001 року між ОСОБА_3 та головним лікарем Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького був укладений безстроковий договір найму жилого приміщення.

Позивач зазначає, що він є сином померлої ОСОБА_3 та був вселений нею у спірне приміщення відповідно до ст. 65 ЖК України, як член сім'ї наймача, з якою вони разом вели спільне господарство та утримували приміщення. Після смерті ОСОБА_3 він продовжує проживати у спірному приміщенні, яке він утримує разом з членами його сім`ї, та сплачує комунальні платежі. Жодних претензій від відповідача щодо несвоєчасності та неповноти сплати комунальних платежів, а також неналежного утримання спірного приміщення до нього не надходило. Вважає, що він та члени його сім`ї правомірно користуються житловим приміщенням на умовах договору найму житлового приміщення, яке було надано попередньому наймачу - його матері ОСОБА_3, як штатному працівнику відповідача за рішенням профкому у відповідності до вимог ЖК України. Однак відповідач не визнає, що він правомірно проживає у спірному приміщенні та вимагає звільнити його без надання іншого житла.

З урахуванням наведеного, позивач просив визнати за ним право користування житловим приміщенням у корпусі АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача укласти з ним договір найму житла впродовж 3-х календарних днів з дати набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення відмову в позові, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Такі висновку суду першої інстанції є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 проживає у приміщенні корпусу АДРЕСА_1.

З листа департаменту комунальної власності м.Києва від 22 грудня 2015 року вбачається, що рішенням Київської міської ради народних депутатів від 13 січня 1992 року №26 «Про формування комунального майна міста та районів» корпус №9 у складі майна Будинку дитини ім. Н.Крупської (на даний час - Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького) в смт Ворзель віднесений до комунальної власності територіальної громади м.Києва і наказом Головного управління комунальної власності м.Києва від 31 серпня 2005 року №280 закріплений за Київським міським будинком дитини ім. М.М. Городецького (а.с.25).

По справі встановлено, що 08 жовтня 2001 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до головного лікаря Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, в якій просила надати їй дозвіл на проживання у гуртожитку будинку дитини по АДРЕСА_1

Головний лікар Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького будинку дитини звернувся із заявою до голови профспілки Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького із проханням надати згоду на тимчасове проживання у корпусі №9 ОСОБА_3 (а.с.9)

18 жовтня 2001 року на засіданні профкому будинку дитини було прийняте рішення, оформлене протоколом №26, про надання згоди на тимчасове проживання сім`ї ОСОБА_3 у корпусі АДРЕСА_1 та зобов'язано її охороняти будівлю та майно, що в ній знаходиться (а.с.7).

У приміщення корпусу АДРЕСА_1 вселилися члени сім`ї ОСОБА_3, в тому числі позивач ОСОБА_2, який є її сином.

Встановлено, що у 2007 році ОСОБА_3 померла. Позивач продовжує проживати у приміщенні корпусі АДРЕСА_1

В обгрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що він був вселений ОСОБА_3 у спірне приміщення відповідно до ст.65 ЖК України, як член її сім'ї. Після смерті матері він продовжує проживати у спірному приміщенні, яке він утримує разом з членами його сім`ї, та сплачує комунальні платежі. Жодних претензій від відповідача щодо несвоєчасної та неповної сплати комунальних платежів, а також неналежного утримання спірного приміщення, до нього не надходило. Вважає, що він та члени його сім`ї правомірно користуються житловим приміщенням на умовах договору найму житлового приміщення, яке було надано попередньому наймачу ОСОБА_3, як штатному працівнику відповідача за рішенням профкому у відповідності до вимог ЖК України.

Відповідно до положень ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.52 ЖК України (в редакції статті, яка діяла на час вселення ОСОБА_3 до спірного приміщення) жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Частиною 1 ст.58 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до положень ст. 64 ЦК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що виникнення права членів сім'ї наймача жилого приміщення на користування цим приміщенням та обсяг цих прав залежить від виникнення у наймача права користування жилим приміщенням.

У матеріалах справи відсутні докази того, що на підставі рішення профкому будинку дитини від 18 жовтня 2001 року про надання згоди ОСОБА_3 на тимчасове проживання у корпусі АДРЕСА_1, останній було видано ордер на спірне приміщення та на підставі цього ордеру між будинок дитини і ОСОБА_3 був укладений договір найму спірного приміщення. Таких доказів позивач у порушення ст.ст.57,60 ЦПК України суду не надав.

Оскільки ОСОБА_3 не набула права користування спірним приміщенням у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає, що у позивача ОСОБА_2 також відсутні правові підстави на користування спірним приміщенням.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач є членом сім`ї попереднього наймача ОСОБА_3, проживав з нею у спірному приміщенні до дня її смерті у 2007 році та продовжує проживати по сьогоднішній день, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на факт сплати комунальних послуг, колегія суддів вважає, що вказані обставини не є підставою набуття позивачем права користування спірним приміщенням.

Крім того, наведеними вище нормами визначено порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ст. 4 ЖК України до державного житлового фонду належать жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі; до громадського житлового фонду належать жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що приміщення у корпусі АДРЕСА_1 є житловим приміщенням.

Посилання в апеляційній скарзі на рішення профкому будинку дитини, технічний паспорт та договір на постачання електричної енергії, як на підтвердження того, що спірне приміщення є житловим, не заслуговують на увагу, оскільки ці документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження вказаних обставин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права користування жилим приміщенням та зобов'язання укласти договір житлового найму.

Таким чином рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді