АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9211/2015 Головуючий у 1 інстанції - Великохацька В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Поливач Л.Д., Вербової І.М .

при секретарі - П'ятничук В.Г.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТОВ «Кей-Колект», ТОВ «УкрБорг» про розірвання договору кредиту, визнання договорів поруки та іпотеки припиненими,визнання договору факторингу та відступлення права вимоги недійсними та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з зазначеним позовом,який обґрунтовував тим, що 21 грудня 2005 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №19-6JР/12-2005Ип,згідно якого ОСОБА_1 отримала від банку споживчий кредит для придбання квартири в сумі 40 000 дол.США,з процентною ставкою за користування кредитом 12,5%. Умовами договору передбачені порядок та розміри погашення кредиту визначені графіком строком не пізніше 21 грудня 2026 року.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 21.12.2005 року також було укладено договір поруки №19-6ІР/12-2005Ип, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань, які виникають з кредитного договору.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторінгу №1,відповідно до якого банк відступив ТОВ «Кей-Колект»,зокрема,право вимоги до боржника ОСОБА_1за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JР/12-2005Ип.

Посилаючись на те,що ОСОБА_1 як позичальник умови договору належно не виконує і станом на 1 грудня 2013 року у неї утворилась кредитна заборгованість на загальну суму 44 417,79 дол. США,яка складається: з основного богу в сумі 30 518,92 дол.США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 13 898,87 дол.США.,що станом на час звернення з позовом становило 575 254,80 грн., позивач просив стягнути зазначену заборгованість з відповідачів солідарно в гривневому еквіваленті згідно з офіційним курсом НБУ на день винесення рішення у справі.

До початку розгляду справи по суті,в січні 2015 року, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися із зустрічним позовом до ТОВ "Кей-Колект", ТОВ "УкрБорг", в якому просили розірвати кредитний договір від 21.12.2005 року №19-6ІР/12-2005Ип; визнати припиненим договір поруки від 21.12.2005 року №19-6.1Р/12-2005Ип; визнати припиненим договір іпотеки від 21.12.2005 року №19-6№/12-2005Ип; визнати частково недійсним та таким, що не має відношення до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір факторингу №1 від 12.12.2011 року в частині відступлення права вимоги за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6!Р/12-2005Ип; визнати частково недійсним та таким, що не має відношення до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір факторингу №2 від 13.12.2012 року в частині юридичних чи фактичних дій щодо стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6.1Р/12-2005Ип; визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 13.02.2012 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект"; визнати недійсною виписку з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги від 13.02.2012 року. Свої вимоги обгрунтовували істотною зміною обставин, а саме значним зростанням курсу долара США, ненадання позивачем за первісним позовом доказів переходу до нового кредитора прав вимоги за кредитним договором, відсутністю доказів на підтвердження отримання ТОВ "Кей-Колект" необхідних дозволів та ліцензій. Окрім цього, позивачі за зустрічним позовом зазначають,що в результаті неправомірних дій ТОВ «Кей-Колект» щодо погашення кредитної заборгованості їм заподіяно моральну шкоду,у зв‛язку з чим просили стягнути з товариства на користь кожного по 25 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року позов ТОВ «Кей-Колект» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 44 417,79 дол. США (основної заборгованості 30 518,92 дол. США та 13 898,87 дол. США заборгованості за відсотками),що на час винесення рішення за офіційним курсом НБУ склало 933 040,09 грн. ( основної заборгованості 641 080,43 грн.та 291 959,66 грн. заборгованості за відсотками).

В задоволені зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову ТОВ «Кей-Колект» та про задоволення їх зустрічного позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказують, зокрема,що порушення процесуального права судом першої інстанції полягає в недосліджені доказів,які мають значення для правильного вирішення справи,а саме те,що ТОВ «Кей-Колект» не має відповідних дозволів та ліцензій на здійснення своєї діяльності,з огляду на що можливість отримання виконання зобов‛язання вираженого в іноземній валюті,навіть з зазначенням еквіваленту у гривні, виключена,враховуючи той факт ,що товариство не має відповідного дозволу на здійснення валютних операцій,а тому, на думку апелянтів,наявні всі підстави для визнання договору факторингу укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» недійсним. Судом також необ‛єктивно та упереджено розглянута їх доводи,щодо істотної зміни обставин у справі та не враховано загальновідому обставину щодо аномального підвищення курсу долара США до української гривни,що не потребує відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК доказування. Договір факторінгу та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки укладені на порушення ст.517 ЦК і первісним позивачем не надано належних доказів про одержання ними,як позичальником та поручителем повідомлення про відступлення прав вимог. Судом проведено невірний розмір заборгованості та не враховано сплату коштів на загальну суму 25 187,57 дол.США.В матеріалах справи відсутній повний текст договору факторингу та договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами,що свідчить про те,що ці договори було укладено на порушення закону та умовам кредитного договору та є нікчемними з моменту їх укладення. Окрім цього,в матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлень про заміну кредитора чи іпотекодержателя.

Особи,що подали апеляційну скаргу вважають також,що суд безпідставно не врахував їх доводи про заподіяння їм моральної шкоди та на порушення закону без належних підстав відмовив їм у задоволення позову в цій частині,а також вказують, що ТОВ "Кей Колект" пропущено строк для звернення до суду з позовом, оскільки строк позовної давності сплив 18.04.2014 року, а позивач звернувся з позовом до суду лише 14.10.2014 року.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачі та їх представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Наслідки для поручителя, які виникають при порушенні боржником зобов'язання забезпеченого порукою передбачені у ч.1, ч.2 ст. 554 ЦК України, а саме: 1) у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; 2) поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 21 грудня 2005 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту №19-6JР/12-2005Ип, відповідно до умов якого позивачем надано відповідачеві ОСОБА_1 кредит для придбання квартири у розмірі 40000,00 доларів США з 21.12.2005 року по 21.12.2026 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 12,5% річних. Погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору шляхом сплати платежів в порядку та у розмірах, визначених графіком погашення кредиту, який є невід'ємним додатком до кредитного договору (а.с.6-10).

Згідно п.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту передбачено, обов'язок позичальника повернути одержаний кредит у порядку та терміни, визначені графіком погашення кредиту, але не пізніше 21.12.2026 року.

У відповідності до п.5.5. кредитного договору,у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту (основної суми) та/або термінів сплати плати за кредит строком більш ніж на 5 (п'ять) календарних днів, та/або у випадку порушення позичальником умов договору застави, вказаного в п.2.1. даного договору, банк має право змінити термін погашення кредиту та плати за кредит за даним договором в порядку, визначеному в розділі 11 даного договору.

В п.11 кредитного договору зазначено, що відповідно до ст.ст.525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п.2.3., 4.9., 5.З., 5.5., 5.6., 5.9., 7.4., 9.2. даного договору та/або настання обставин, що передбачені вищевказаними пунктами, банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно з п.1.2.2. даного договору.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 21.12.2005 року, між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 21.12.2005 року було укладено договір поруки №19-6JР/12-2005Ип, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_1 зобов'язань, які виникають з кредитного договору (а.с.13).

Відповідно до п.1.1, п.1.4., п.1.5. договору поруки поручитель ОСОБА_2 у випадку невиконання боржником ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, процентів за користування кредитом, неустойки (пені та штрафу).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 прострочила сплату щомісячних платежів по кредиту та нарахованих процентах, у зв‛язку з чим 01.07.2014 року ОСОБА_1 направлено лист-вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором протягом 30 днів з моменту отримання цієї вимоги. Однак, зазначена вимога виконана не була.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.12.2005 року складається з заборгованості із сплати кредиту (основного боргу) у сумі 30518,92 долари США, що з офіційним курсом НБУ на 04.06.2015 року становить 641080,43 грн., заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у сумі 13898,87 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на 04.06.2015 року становить 291959,66 грн.

Під правонаступництвом у виконавчому провадженні розуміється заміна однієї із сторін (стягувача або боржника) з переходом прав і обов'язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брала участь у виконавчому провадженні. Підставою правонаступництва є, зокрема, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

12.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей Колект" було укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило на користь ТОВ "Кей Колект", зокрема, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6JР/12-2005Ип. Належне виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором було забезпечене порукою ОСОБА_2 Оскільки порука має похідний характер від забезпечуваного нею зобов'язання (своєчасного повернення кредиту), то за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей Колект" також своє право вимоги до поручителя ОСОБА_2

Часткове правонаступництво у зобов'язанні має місце у випадку, коли право (вимога), що належить кредиторові на підставі зобов'язання, передається ним іншій особі за правочином.

Таким чином, у даному випадку має місце часткове (сингулярне) правонаступництво ТОВ "Кей Колект", позаяк право вимоги до боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що належало первісному кредиторові ПАТ "УкрСиббанк" на підставі кредитного договору від 21.12.2005 року №19-6JР/12-2005Ип, було передано ТОВ "Кей Колект" за правочином, а саме - за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року.

Отож, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 є солідарним боржником перед позивачем у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором від 21.12.2005 року.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором від 21.12.2005 року щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, позивач має право вимагати повернення кредиту, сплати процентів за його користування також з ОСОБА_2

У ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги судом встановлено,що укладаючи кредитний договір від 21.12.2005 року, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови, погодили, що з його укладенням вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.652 ЦК України в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання (зміна) договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення (зміни) договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваноїзміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, позивачі посилалися на те, що на даний час відбулась істотна зміна обставин, якими керувалася ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору, а саме: погіршення фінансово-економічної ситуації (фінансова криза) в державі, що спричинило зниження доходів ОСОБА_1 та зробило неможливим для позичальника подальше виконання зобов'язань за кредитним договором.

За наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено в ч.1 ст.651 ЦК України.

Однак, ОСОБА_1 не зверталась до кредитора із пропозицією розірвати кредитний договір.

Частиною 2 ст.652 ЦК України визначено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору в разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх перелічених умов одночасно.

Вимагаючи розірвання договору на підставі ст.652 ЦК України, на позивача покладається відповідно до положень ст.60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачі за зустрічним позовом не довели наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися укладаючи кредитний договір від 21.12.2005 року №19-6ІР/12-2005Ип.

Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюється Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12.11.2003 року №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про коригування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена і таким чином не є непереборною, непередбачуваною силою.

В момент укладання кредитного договору сторони повинні були та могли передбачити коливання курсу валют, виходячи із загальної ситуації в Україні. Так, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті (доларах США) в 2005 році з остаточною датою повернення кредиту у 2026 році, тобто строком на 21 рік. Очевидним є той факт, що протягом 21 року можливе коливання курсів валют, а нехтування цим фактом (чи не зважання на цей факт) є серйозною необачністю (легковажністю) з боку сторін договору, зокрема з боку позивача (адже, такі обставини повинні завжди враховуватися при укладанні довготривалих договорів/угод, особливо, коли мова йде про фінансові складові).

Тобто ОСОБА_1 повинна була свідомо допускати та передбачати, що у випадку зміни фінансово-економічної ситуації в Україні рівень її доходів може змінитися (зменшитись).

ОСОБА_1 не доведено, що сторони під час укладення кредитного договору від 21.12,2005 року були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Більш того, при укладенні договору, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 була ознайомлена з його умовами, зокрема з сумою кредиту, розміром процентної ставки, строком кредитування, умовами кредитування, не заперечувала проти них, тобто всі істотні умови, з якими мала ознайомитись ОСОБА_1, були викладені в тексті кредитного договору, з якими перед його укладанням та підписанням позичальник знайомиться, а тільки потім підписує.

Таким чином, ОСОБА_1 в повному обсязі була ознайомлена з умовами та змістом договору, і отримала один екземпляр цього договору, а тому підстави для розірвання кредитного договору відсутні.

Ця норма ( ст.553 ЦК) є логічним продовженням правила, закріпленого у п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, за яким підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Законодавець встановлює достатньо чіткі правила щодо умов та підстав виникнення права у кредитора звернутися з вимогою про виконання зобов'язання до поручителя, встановлюючи, зокрема у ст.15 ЦК України гарантію того, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальне правило припинення зобов'язання передбачене ст.599 ЦК України. За положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та того,що ОСОБА_1,як кредитор належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування, з огляду на що товариства виникло солідарне право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування з неї та з поручителя ОСОБА_2

Відмовляючи в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання договору кредиту та про припинення договору поруки

Оскільки у договорі поруки зазначено, що строк його дії пов'язується з повним виконанням зобов'язання за кредитним договором, то відповідно до ч.і ст.251, ч.і ст.252 ЦК України строком закінчення договору поруки, як акцесорного зобов'язання, є строк закінчення основного зобов'язання - кредитного договору. Вказаний строк може бути встановлений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк).

За своєю правовою природою строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим) і його закінчення є підставою для припинення поруки. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, тому і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються.

У п.3.3. договору поруки від 21.12.2005 року №19-6ІР/12-2005Ип визначено термін дії договору поруки: порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором. Строк виконання основного зобов'язання встановлений кредитним договором - до 21.12.2026 року і на момент звернення до суду з позовом не закінчився.

Отже, В силу положень ст.559 ЦК України зобов'язання за договором поруки від 21.12.2005 року №19-6іР/12-2005Ип є чинними та такими, що підлягають виконанню.

Таким чином, оскільки зобов'язання за кредитним договором від 21.12.2005 року, забезпечене порукою ОСОБА_2, не припинилось, то згідно вимог ст.559 ЦК України відсутні підстави для припинення поруки.

Також суд зазначає, що у випадку припинення забезпеченого порукою зобов'язання, порука припиняється відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, тобто діє презумпція припинення договору, а тому у такому випадку пред‛явлення вимог про визнання договору поруки припиненим як спосіб захисту не передбачено.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

У даному випадку, виходячи з того, що зобов'язання, забезпечене заставою, не припинилось, суд вважає за необхідне відмовити також у задоволенні зустрічного позову в частині визнання припиненим договору іпотеки від 21.12.2005 року .

Твердження позивачів за зустрічним позовом про те, що ТОВ "Кей Колект" не надано доказів переходу прав вимоги до нового кредитора у зобов'язанні є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи. Зокрема, позивачем за первісним позовом надано копію договору відступлення прав вимоги, копію договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, укладеного між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей Колект", відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" відступило на користь ТОВ "Кей Колект", зокрема, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.12.2005 року №19-6ІР/12-2005Ип, а також копію акту приймання-передачі прав вимоги, складеного 12.12.2011 року (а.с. 186). Оскільки порука має похідний характер від забезпечуваного нею зобов'язання (своєчасного повернення кредиту), то за договором факторингу №1 від 12.12.2011 року ПАТ "УкрСиббанк" відступило ТОВ "Кей Колект" також своє право вимоги до поручителя ОСОБА_2

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15.12.2011 року направлялись повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором від 21.12.2005 року (а.с.187-188).

У своєму зустрічному позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують, що ТОВ "Кей Колект" пропущено строк для звернення до суду з позовом, оскільки строк позовної давності сплив 18.04.2014 року, а позивач звернувся з позовом до суду лише 14.10.2014 року.

Однак, позивачами за зустрічним позовом не надано жодного доказу на підтвердження того, що ТОВ "Кей-Колект" пропущено строк для звернення до суду з позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки-розрахунку, наданого ТОВ "Кей-Колект" за період з 21.12.2005 року по 21.12.2012 року, ОСОБА_1 30.11.2012 року здійснила сплату грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року у розмірі 1000,00 доларів США (а.с.22-24).

Таким чином, твердження позивачів за зустрічним позовом про те, що позивач пропустив строк для звернення до суду з позовом, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки сплата 30.11.2012 року ОСОБА_1 грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року у сумі 1000,00 доларів США перервала перебіг строку позовної давності, дана оплата свідчить про визнання останньою свого боргу, цим боржник фактично підтвердила наявність у неї заборгованості перед кредитором. Отже, враховуючи вищезазначене, перебіг строку позовної давності, після перерви, тобто після 18.04.2011 року (коли на думку позивачів за зустрічним позовом була здійснена остання сплата грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором), почався спочатку.

Позов про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.12.2005 року подано до суду ТОВ "Кей-Колект" 04.11.2014 року, тобто в межах строку, встановленого ст.257 ЦК України, а тому суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк для звернення до суду з даним позовом.

Оскільки судом першої інстанції встановлено порушення позичальником зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором і наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості у солідарному порядку як з

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що порука стосовно ОСОБА_5 припинена, не ґрунтуються на матеріалах справи і на висновки суду не впливають та їх не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України для припинення поруки має настати декілька умов: настання строку, визначеного у договорі поруки, або настання строку виконання основного зобов'язання; непред'явлення вимог до поручителя протягом шести місяців з дня настання такого строку. При цьому строк настання виконання основного зобов'язання може настати у строк, визначений договором або законом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-68цс11 умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання зобов'язань за кредитним договором не може вважатись встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, як боржнику, так і поручителю ОСОБА_5 направлена 5 серпня 2014 року та останньою отримана 13 серпня 2014 року, позов до суду пред'явлено 19 січня 20145 року, тобто в строк передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 4 червня 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: