Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/998/16-ц
Провадження №: 2/332/604/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря Ковтуна В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання особи такою, що втратила право

користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим,що на підставі рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.05.1999 року позивач проживає в квартирі АДРЕСА_5. Одного разу до нього звернувся син ОСОБА_2 з проханням дати згоду на його реєстрацію в цій квартирі. Але, після реєстрації відповідач жодного разу не проявив ніяких дій для підтримання квартири у стані, придатному для проживання, жодного разу не сплачував за комунальні послуги та дуже рідко з»являвся в цій квартирі. Місце проживання відповідача йому невідомо. Оскільки факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує його права, він вирішив звернутися до суду з позовом про позбавлення останнього права користування спірним житловим приміщенням та просить суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надав суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та зазначив, що спірна квартира складається з 4-х кімнат, одна з яких виділена йому у користування на підставі рішення суду і ця кімната до теперішнього часу не є приватизованою, та він є наймачем цієї кімнати в квартирі. Після реєстрації в його кімнаті, відповідач жодного разу не сплатив за комунальні послуги. Чи проживає відповідач у спірній кімнаті постійно, йому невідомо, оскільки він особисто у виділеній йому в користування кімнаті не проживає протягом тривалого часу, а саме декілька років, так як його до квартири не пускають. Його особистих речей в кімнаті немає, комунальні послуги він сплачував десь років 10 тому. Питання щодо усунення перешкод в користуванні виділеною йому кімнатою або про вселення в квартиру, він, після того, як його перестали пускати в квартиру, у судовому порядку не вирішував, проживає за іншою адресою.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та суду пояснив, що з 1999 року він проживає в спірній квартирі, яка складається з 4-х кімнат, одна з яких виділена у користування позивачу, який є його батьком. За згодою батька він був зареєстрований в кімнаті, яка виділена позивачу у користування. Він до теперішнього часу проживає в квартирі і користується нею, у тому числі і спірною кімнатою, має ключі від вхідної двері. Окрім нього в цій квартирі проживає його мати та брати, якім на праві власності належить 3 інші кімнати в цій квартирі. На кімнату, що виділена у користування позивачу, відкритий окремий особовий рахунок. Позивач тривалий період часу не проживає у виділеній йому кімнаті, так як проживає з іншою жінкою в іншому місті. В спірній квартирі за рахунок його матері та його був зроблений капітальний ремонт, у тому числі і в кімнаті, яка виділена у користування позивачу, який ніякої участі у проведені ремонтних робіт не брав. Він звертався до батька з пропозицією сплатити у рівних частках заборгованість з комунальних послуг, яка виникла по особовому рахунку відкритому на ім»я позивача, але порозуміння між ними у цьому питанні не досягнуто. Вважає, що він не може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом, оскільки постійно проживає у цьому житлі тривалий час і до сьогодні, користується всією квартирою, у тому числі і кімнатою, яка виділена у користування його батькові, там знаходяться його особисті речі. Позивач не може знати цього, так як сам в квартирі не проживає приблизно протягом 20 років.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 20.05.1999 року, яке набрало законної сили 31.05.1999 року, ОСОБА_1 вселений в квартиру АДРЕСА_1. Змінено умови договору найму житлового приміщення та виділено ОСОБА_1 кімнату 11,5кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, зобов'язано житлові органи укласти з ним договір найму; службові приміщення залишено в загальному користуванні(а.с.5). На теперішній час назву вулиці змінено на АДРЕСА_1.

З особового рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що на підставі рішення суду від 20.05.1999 року, на кімнату площею 11,50кв.м, що розташована в квартирі АДРЕСА_5 відкрито особовий рахунок на ім»я позивача ОСОБА_1. Кількість проживаючих у цій кімнаті осіб зазначено 2 особи. Інші 3 кімнати в зазначеній квартирі, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 22.01.2009 року, виданого Заводською районною адміністрацією Запорізької міської ради належать на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку(а.с.32,33).

З інформації наданої адресно-довідковим підрозділом УДМС в Запорізькій області вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 2006 року і до теперішнього часу значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_5 Відповідно до акту № 221 від 26.05.2016 року, під час обстеження квартири АДРЕСА_4 встановлено, що ОСОБА_2 фактично проживає за вище вказаною адресою з 1983 року і по теперішній час(а.с.34).

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У відповідності зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причинах понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім"ї понад шість місяців, лише у випадках спеціально передбачених діючим житловим законодавством України. Перелік цих випадків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що позивача знає як сусіда, відповідача він інколи бачить у під»їзді будинку. Позивача він бачив біля будинку пару разів і той говорив йому, що очікує сина. Але, йому невідомо чи проживає позивач у спірній квартирі. Відповідача він інколи бачить, але йому також невідомо чи проживає він у спірній квартирі постійно. Іноді він також бачить біля під»їзду машину відповідача.

Свідок ОСОБА_7, яка була допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача, суду пояснила, що позивача вона знає, ніяких стосунків з ним не підтримує. Відповідача також знає, з ним у неї сусідські відносини. Їй відомо, що позивач ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживає протягом тривалого періоду часу. Відповідач зі своєю матір»ю зробив в квартирі капітальний ремонт. Позивач у цей період часу в квартирі вже не проживав та участі у ремонтних роботах він не брав. Вона може підтвердити суду, що відповідач постійно проживає у спірній квартирі починаючи з того часу, як у 1999 році вона вселилася до цього будинку та продовжує проживати до теперішнього часу.

Аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному жилому приміщенні понад 6-ти місяців без поважних причин, а навпаки позивачем було визнано, що оскільки сам він не проживає у виділеній йому в користування жилій кімнаті, йому невідомо, чи проживає в ній постійно відповідач. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_6 зазначив, що йому нічого невідомо з приводу проживання у спірному житлі як позивача, так і відповідача, але свідок ОСОБА_7 стверджувала, що відповідач ОСОБА_2 постійно проживає у спірному житлі, брав участь у проведенні ремонтних робіт у цьому житлі, тоді як позивач у ньому не проживає протягом тривалого періоду часу. Факт проживання відповідача ОСОБА_2 у спірному житлі також підтверджується наданим відповідачем вище зазначеним актом. Вирішуючи спір по суті, суд враховує вимоги ст.ст. 10 та 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зазначені вимоги процесуального законодавства неодноразово були роз'яснені сторонам в судовому засіданні, але інших доказів, окрім зазначених вище в рішенні суду, сторонами не було надано. Таким чином, оцінюючи подані сторонами докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем в судовому засіданні не було надано беззаперечних, достовірних та належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому правові підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у спірному житлі відсутні. При цьому суд також враховує, що відповідачем суду було надано достатньо належних та допустимих доказів в обґрунтування наданих ним заперечень проти позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 71,72 ЖК України, ст. ст. 10,11,60,61,209,212,213-215,218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Андрюшина Л.А.