Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/2052/15-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 45 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Коломієць О.С., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання відмови неправомірною, визнання права на приватизацію земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 січня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просила визнати неправомірною відмову ОСОБА_3 у підписанні акту погодження меж земельної ділянки, визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки розміром 0,062 га без підпису ОСОБА_3 мотивуючи тим, що рішенням суду їй виділено у користування земельну ділянку площею 0,062 га, однак при виготовленні технічної документації встановлено помилку експерта і фактичний її розмір становить 0,0564 га. Відповідач відмовляється підписати акт погодження меж земельної ділянки у розмірі 0,0620 га по уточненому експертом варіантом поділу, а тому підготовку документів зупинено.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині визнання права на приватизацію та задовольнити вказану вимогу. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги неможливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами за збігом строку подання заяви. Крім того, суд вийшов за межі позовних вимог і вона не просить змінити судове рішення про встановлення порядку користування, а просить відновити її право на площу земельної ділянки, визначеною у рішенні.

Позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги і пояснили, що підготовка документів зупинена у звязку із відмовою сусіда підписати акт погодження меж. Із заявою про затвердження технічної документації вона не зверталася, оскільки їй рекомендували подати заяву до суду, що б уникнути у подальшому скарг на рішення органу місцевого самоврядування. Рішення суду в частині відмови у визнанні дій ОСОБА_3 не оскаржують, вважаючи, що він діє законно, маючи рішення суду, однак відсутність його підпису перешкоджає у приватизації.

Представники відповідачів заперечують у задоволенні скарги і посилаються на правомірність дій відповідача, оскільки земельна ділянка розподілена судовим рішенням, яке не скасоване, і будь-яких прав позивача відповідач не порушує.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04.05.2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області та ухвалою Верховного Суду України, проведено розподіл земельної ділянки площею 1860 кв.м. по пров.Гуйвинському, 3 в м.Житомирі по 1 варіанту висновку технічної експертизи від 10.03.2003 року та виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1240 кв.м., а ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 площею 620 кв.м. із визначенням відповідних ліній поділу.

Після встановлення порядку користування земельною ділянкою належному ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 житловому будинку присвоєно адрес пров.Гуйвинський, 3а.

Згідно листа КП «Житомирський міський центр земельних відносин» від 23.05.2011 року під час виготовлення кадастрового плану земельної ділянки встановлено, що фактична площа земельної ділянки, що перебуває у користування позивача становить 0,0564 га, а відповідача 0,1296 га.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21.12.2011 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, Житомирської міської ради про коригування меж земельної ділянки.

Під час розгляду цієї справи № 2-3200/11 суд встановив, що рішення суду від 04.05.2004 року виконано, закріпленням кутів повороту меж присадибної ділянки ОСОБА_2 та інших власників домоволодіння на місцевості кілками, які передані на зберігання власникам та зазначено у акті, згідно якого у спільне користування ОСОБА_8 і ОСОБА_6 перейшла земельна ділянка площею 0,062 га.

Рішенням Житомирської міської ради № 411 від 30.08.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку по пров.Гуйвенський,3а в м.Житомирі площею 0,062 га.

Рішенням комісії із вирішення земельних спорів Житомирської міської ради від 22.11.2013 року рекомендовано погодити межу земельних ділянок по фактичному користуванню у звязку із недосягненням згоди суміжними землекористувачами : ОСОБА_2 та ОСОБА_9

Листом постійної комісії Житомирської міської ради від 12.09.2014 року підтверджено помилку експерта у визначенні площі земельної ділянки.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень прав позивача з боку ОСОБА_3

Так, відповідно до ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для виконання всіма субєктами.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04.05.2004 року, яке набрало законної сили, встановлено порядок користування земельними ділянками між сторонами із зазначенням їх розмірів та конфігурації. Зазначене рішення суду виконано шляхом закріплення межових знаків.

Фактично позивач бажає змінити конфігурацію земельної ділянки, встановлену судовим рішенням, а тому дії відповідача щодо відмови у підписанні протоколу погодження меж земельної ділянки, яка не відповідає судовому рішенню, не можна вважати незаконними, з чим погодилася позивача та її представник, не оскаржуючи судове рішення в частині вирішення вимоги про визнання дій відповідача незаконними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За вимогами ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

При кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, в тому числі з боку суміжних землекористувачів.

Стаття 198 ЗК України просто вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки...». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося, і процедура виготовлення технічної документації має зупинитися.

Виходячи із аналізу ст.ст.126, 198 ЗК України у зміст терміну «погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами» покладений принцип добровільності вчинення зазначених дій суб'єктами земельних відносин, і чинним земельним законодавством не передбачено обов'язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки у т.ч. і за рішенням суду.

Отже, посилання позивача на обовязковість згоди суміжного землекористувача для проведення приватизації земельної ділянки не відповідають нормам законодавства.

При цьому, позивачем заявлено вимогу про визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст.12, 122 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відноситься до компетенції міських рад.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок врегульовано ст.ст.118, 186, 186-1 ЗК України та ст.50 Закону України «Про землеустрій».

Аналіз зазначених норм дозволяє зробити висновок, що після надання органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, останній розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання і подається на погодження територіальному органу центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, який надає висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про відмову у цьому. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого ст.50 Закону України "Про землеустрій", якою не передбачено обовязкового отримання згоди суміжних землекористувачів та землевласників і зупинення робіт по виготовленню технічної документації з цієї підстави.

Законодавством встановлено порядок приватизації земельних ділянок, і спір щодо права на приватизацію земельної ділянки може виникати саме з органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, а не суміжним землекористувачем або землевласником.

Як вбачається з матеріалів справи проект землеустрою не передавався на погодження у звязку із зупиненням робіт по його виготовленню.

Рішення про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з посиланням на вимоги закону та інші нормативні акти, а також про відмову у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду не приймалося.

Орган місцевого самоврядування до участі у справі не залучався, а тому вирішення питання про право на приватизацію без останніх неможливе.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції в частині вирішення вимог про визнання права на приватизацію постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 14 січня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання права на приватизацію без згоди суміжного землекористувача залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді