Справа № 361/5916/14-ц Головуючий у І інстанції Шинкар А. О.
Провадження № 22-ц/780/394/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 11.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сліпченка О.І.,

та секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Зазимська сільська рада Броварського району Київської області, ОСОБА_5, про визнання заповітів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вони є дітьми ОСОБА_6, який помер 27 січня 2014 року. Вказують, що після звернення до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті свого батька, дізналися про те, що ОСОБА_6 були складені заповіти від 27 грудня 2013 року та 16 січня 2014 року, якими заповів належне йому майно своєму синові відповідачу ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_6 перед смертю страждав тяжким онкологічним захворюванням і приймав відповідні медичні препарати, які б могли впливали на його фізичний та психічний стан, то вони вважають, що під час складання заповіту на користь ОСОБА_4 їх батько знаходився у стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, через що змушені звернутися до суду із позовом про визнання цих заповітів недійсними.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що оскільки позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у момент посвідчення заповітів ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, то підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 січня 2014 року помер ОСОБА_6, батько сторін у справі (а. с. 8).

За свого життя ОСОБА_6 склав заповіти від 27 грудня 2013 року та 16 січня 2014 року, які були посвідчені секретарем Зазимської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_7, якими заповів усе належне йому майно відповідачу ОСОБА_4 (а. с. 6,7).

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 467 від 03 червня 2015 року, проведеної експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_6 на момент посвідчення заповітів на яке-небудь психічне захворювання не страждав, усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, медичні препарати, які ОСОБА_6 приймав на момент посвідчення заповітів, на його психічний стан не впливали (а. с. 172-174).

Такі висновки експертизи також узгоджуються з наданою сторонами медичною документацією, в якій відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_6 на протязі свого життя перебував на обліку у лікаря-психіатра або лікувався у психіатричних закладах (а. с. 9-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачами не було доведено факту того, що померлий саме в момент вчинення правочину (заповіту) не усвідомлював значення свої дій та не міг керувати ними.

Посилання апелянта на те, що вживання ОСОБА_6 у період хвороби лікарських засобів могли спричинити психічні розлади спадкодавця і у наслідку могли стати причиною втрати контролю над своїми діями, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема висновком експерта.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому і не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: