Справа № 128/387/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Гриценко І.Г.,

при секретарі Кіяниця А.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_6 сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою , -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року до Вінницького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, з позовом, який потім уточнив, до ОСОБА_3, з участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 сільської ради Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_4, у якому просив суд визнати за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою розміром 0,0600 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Малі Крушлинці, вул. Котляревського, 39 «А» з конфігурацією та межами, що графічно відображені в додатку №2 до висновку експертизи №252 від 03.06.2014 року ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон», а також стягнути понесені судові витрати.

Позов мотивований тим, що відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.02.2007 року визнано, що житловий будинок №39 «А» по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, який станом на 1994 рік був недобудованим, на той час являвся спільною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 Розділено майно подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1, визнано за ОСОБА_1 право власності на 100% житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №39 «А» по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 частку в спільному майні подружжя у вигляді грошової компенсації за ? частку жилого будинку №39 «А» по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району станом на 1994 рік в розмірі 10114,00 грн., а також вирішено питання розподілу судових витрат.

27.09.2007 року на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.02.2007 року у КП ВООБТІ за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок №39 «А» з господарськими будівлями та спорудами, по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області.

Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка має свою тривалу історію, протягом якої змінювались її розмір, конфігурація і власники.

Так, в 1962 році загальними зборами колгоспників ОСОБА_7, : батькові відповідача, була надана присадибна земельна ділянка площею 0,28 га. згідно протоколу загальних зборів колгоспників ім. Леніна с. Малі Крушлинці від 26.07.1962 р.

В 1990 році із земель ОСОБА_7 було виділено земельну ділянку його сину ОСОБА_3, розміром 0,12 га., на підставі протоколу №3 засідання правління колгоспу ім. Леніна від 09.04.1990 року із подальшим затвердженням рішенням загальних зборів колгоспників №3 від 18.10.1990 р. Від вказаної площі земельної ділянки по вул. дзержинського (тепер Котляревського) батько ОСОБА_7 відмовився, щоб син ОСОБА_8 міг отримати ділянку і розпочати будівництво поряд з його будинком.

Рішенням №4 від 21.01.1991 року виконкомом сільської ради погоджено рішення загальних зборів колгоспників від 18.10.1990 року №3 про виділення земельної ділянки ОСОБА_3 з одночасним зверненням до виконкому Вінницької районної ради про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 в с. Малі Крушлинці по вул. Дзержинського (тепер Котляревського).

29 січня 1991 року складено акт виділення даної земельної ділянки в натурі, причому зазначається, що сусідами ОСОБА_3 є його батько ОСОБА_7 та ОСОБА_9.

В лютому 1991 року рішенням №16 виконком Вінницької районної ради надав дозвіл на будівництво нового житлового будинку ОСОБА_3 в с. Малі Крушлинці по вул. Дзержинського.

Згідно з книгою реєстрації заяв громадян на безкоштовну передачу земельних ділянок у власність, ОСОБА_3 надано 0,12 га вул. Дзержинського тепер Котляревського, 0,38 га - поле №10.

Рішенням виконавчого комітету №5 «Про передачу земель у приватну власність» від 28.03.1996 року, затвердженого рішенням 5 сесії 22 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.05.1996 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 всього землі - 0,50 га., в тому числі - для обслуговування житлового будинку - 0,12 га, для ведення підсобного господарства - 0,38 га. ОСОБА_9 рішення не було скасоване, та знаходиться в архіві, що підтверджується архівною довідкою.

ОСОБА_3 так і не набув, згідно ст. 125 ЗК України права власності на земельну ділянку площею 0,12 га, так як не отримав державний акт, але рішення, згідно з положеннями ЗК України 2001 року могло бути підставою для одержання таких документів.

На земельній ділянці виділеній ОСОБА_3 був збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а відповідно до акту від 18.05.2004 року, затвердженого розпорядженням Вінницької райдержадміністрації від 28.05.2004 року, завершений будівництвом житловий будинок №39-А по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького районну був прийнятий в експлуатацію і оформлений на ім'я ОСОБА_3, як забудовника.

Викладені вище обставини набуття відповідачем ОСОБА_3 земельної ділянки, встановленні рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30.06.2009 р. по справі №2-а-131/2009, а також рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 01.02.2007 р. по справі №2-35 2007.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З акту переобміру земельної ділянки від 24.05.2005 року, складеним узгоджувальною комісією по спірних земельних питаннях ОСОБА_6 сільської ради, вбачається, що 24.05.2005 року зроблено переобмір земельної ділянки землекористувача ОСОБА_3 (ОСОБА_1В.), яка розташована по вул. Котляревського, 39А. За актом, згідно Земельно-кадастрової книги за №278 рахується 0,12 га. землі за ОСОБА_3, а фактично після переобміру виявлено в користуванні 0,08 га.

25.05.2009 року комісія ОСОБА_6 сільської ради, склала акт про обстеження земельної ділянки площею 0,08 га., по вул. Котляревського, 39-А, яку використовує ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та яка межує із ділянками ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Відповідно до кадастрової зйомки зробленої ТзОВ «Сплайн-В» загальна площа земельної ділянки №39А по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького районну становить 0,08 га.

15 березня 1991 року набрав чинності Земельний кодекс Української РСР (1990 року), проте згідно з Постановою Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року №562-ХИ (п.5) встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність у зв'язку із Законом України від 14.09.2006 р. №139-У) постановлено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України (стаття 1 Декрету).

Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Тому за змістом Декрету КМУ України від 26.12.1992 року №15-92 рішення ОСОБА_6 сільської ради від 28.03.1996 року №5 «Про безкоштовну передачу земель у приватну власність», затвердженого рішенням 5 сесії 22 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.05.1996 року не є правовстановлюючим документом, а лише засвідчує право на земельну ділянку, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, та є підставою для виготовлення і наступної видачі державного акта на право приватної власності на землю.

Вказане рішення про безоплатне надання земельної ділянки ОСОБА_3 винесене без попереднього виготовлення технічної документації та уточнення фактичної площі і конфігурації земельної ділянки.

Земельний кодекс України від 18.12.1990 №561-ХП, зокрема ст. 22 ЗК, пов'язували виникнення права власності та права користування земельною ділянкою зі встановленням землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержанням документа, що посвідчує це право.

Статтею 118 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, який набрав чинності з 1 січня 2002 року встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Статтею 126 Земельного кодексу чітко визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України 2001 року передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, який посвідчує право власності на земельну ділянку, і державної реєстрації цього документа.

Право власності на земельну ділянку згідно зі ст. 126 ЗК України посвідчується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 р. №449 (в редакції постанови КМУ від 12.11.2008 р. №1019) або іншим правовстановлюючим документом.

Разом з тим, згідно із Законом України від 16.09.2008 року №509-УІ пункт 1 розділу X Земельного кодексу України доповнено абзацом другим та встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку за спрощеною процедурою її приватизації, згідно Декрету №15-92 не набув, оскільки він із замовленням на виготовлення та видачу державного акту не звертався (ст. 125 ЗК України, ст. 56 Закону України «Про землеустрій», наказ Держкомзему №43 від 04.05,1992 р. «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі».

Земельна ділянка по вул. Котляревського, 39А до сьогодні перебуває у користуванні ОСОБА_3, не дивлячись на те, що під час поділу спільного майна подружжя, житловий будинок, який знаходиться на даній земельній ділянці, перейшов у власність його колишньої дружини ОСОБА_1

За неодноразовими зверненнями ОСОБА_1 ОСОБА_6 сільська рада виносила рішення про передачу їй земельної ділянки від ОСОБА_3, однак ці рішення були скасовані судами.

Між тим у відповідності до ч. 2 ст. 120 ЗК України (в редакції закону №997-У від 27.04.2007 року) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розмір земельної ділянки, необхідний для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил.

В провадженні Вінницького районного суду знаходилась цивільна справа №128/86/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_6 сільська рада Вінницького районну, про визнання прав користування земельною ділянкою.

У вказаній справі було призначено та проведено судову земельну технічну експертизу щодо визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку з

господарськими спорудами та будівлями №39А по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці

Вінницького районну, з врахуванням чинних нормативних документів в галузі будівництва,

санітарних норм та правил, та конфігурації і межі знаходження даної земельної ділянки в натурі (на місцевості) і ТОВ «Експертно-юридична фірма «Соломон» виготовлено висновок № 252 від 03.06.2014 р. на підставі наданої на дослідження кадастрової зйомки земельної ділянки по вул. Котляревського, 39А в с. Малі Крушлинці Вінницького районну, розробленої ТзОВ «Сплайн-В» по фактичному користуванню, матеріалів інвентарної справи №61 домоволодіння №39А по вул. Котляревського с. Малі Крушлинці та результатів проведеного натурного обстеження об'єкта дослідження та фактичного розташування на земельній ділянці будівель і споруд, згідно діючих норм в галузі землевпорядкування, будівництва.

Згідно висновку земельно-технічної експертизи ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами необхідна земельна ділянка площею 0,06 га з відповідною конфігурацією.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.12.2014 року позовна заява у справі № 128/86/14-ц залишена без розгляду.

Крім того, суміжний землекористувач ОСОБА_4, яка є власником житлового будинку №39 по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці претендує на земельну ділянку, яка зайнята житловим будинком №39А вул. Котляревського, що належить ОСОБА_1.

ОСОБА_4 звернулась до Вінницького районного суду Вінницької області із адміністративним позовом до ОСОБА_6 сільської ради, за участю третіх осіб про визнання протиправними рішень сесії сільської ради та просить затвердити технічну документацію на земельну ділянку №39, в абрис якої включено земельну ділянку на якій розташований будинок ОСОБА_1 №39 А.

Позивачка ОСОБА_1 не може дійти згоди із ОСОБА_3 про перехід до неї права користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщена її нерухомість та частиною земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а тому звернулася до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_5 заявлений позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, надала суду письмові заперечення на позов, які приєднані до матеріалів справи (том 1 а.с. 118-119). Крім того, представник відповідача просила суд застосувати строки позовної давності по даній справі, про що надала письмову заяву (том 1 а.с. 209-210)

Представник третьої особи ОСОБА_6 сільської ради Вінницького району, в судове засідання не зявився, надано заяву про розгляд справи у його відсутність.Заявлені позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 заявлений позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1988 року по 1994 рік.

З архівної довідки від 11.11.2004 року вбачається, що протоколом №3 засідання правління колгоспу ім. Леніна с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області від 09.04.1990 року вирішено задовольнити заяву ОСОБА_3 і виділити йому 0,12 га землі для будівництва хати (том 1 а.с. 17).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів Вінницької області №16 від 19.02.1991 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Малі Крушлинці Вінницького району по вул. Дзержинського (нині Котляревського) та на право виконання будівельних робіт (том 1 а.с. 20, 22).

Судом встановлено, що будівництво будинку сторонами було розпочато в період 1990-1991 років і добудований будинок був у 1994 році, а господарські споруди були побудовані в 2002-2003 роках ОСОБА_1

Відповідно до архівної довідки №458 від 17.12.2009 року, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради народних депутатів від 28.03.1996 року №5, затвердженого рішенням 5 сесії 22 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.05.1996 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 всього 0,50 га землі, в т.ч. для обслуговування житлового будинку 0,12 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,38 га (том 1 а.с. 18).

Спірна земельна ділянка відповідачем ОСОБА_12 по теперішній час не приватизована.

Відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.02.2007 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 сільської ради Вінницького району про визнання права власності на новозведений житловий будинок та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, визнання права власності визнано, що житловий будинок №39 «А» по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області, який станом на 1994 рік був недобудованим, на той час являвся спільною власністю подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 Розділено майно подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1, визнано за ОСОБА_1 право власності на 100% житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №39 «А» по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 частку в спільному майні подружжя у вигляді грошової компенсації за ? частку жилого будинку №39 «А» по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району станом на 1994 рік в розмірі 10114,00 грн., а також вирішено питання розподілу судових витрат (том 1 а. с. 7-10).

27.09.2007 року на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.02.2007 року у КП ВООБТІ за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок №39 «А» по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області (том 1 а. с. 11).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що відповідач ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку розміром 0,12 га по вул. Котляревського 39А в с. Малі Крушлинці Вінницького району не набув, але вона перебуває у його користуванні до теперішнього часу, не дивлячись на те, що під час поділу спільного майна подружжя житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, перейшов у її власність, а вона сплатила ОСОБА_3 грошову компенсацію за його частку за рішенням суду. Позивачка ОСОБА_1 не може дійти згоди із ОСОБА_3 про перехід до неї права користування тією частиною земельної ділянки, на якій розміщена її нерухомість та частини земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами.

Відповідно до доданої копії висновку експертизи, який знаходиться, в оглянутій судом в судовому засіданні, цивільній справі № 128/86/14-ц, у якій згідно ухвали суду від 26.12.2014 року позов залишено без розгляду, вбачається що власнику для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд по вул. Котляревського №39А с. Малі Крушлинці, Вінницького району необхідна земельна ділянка 00,6 га.

Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час передачі у приватну власність відповідачу ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Разом з тим, судом встановлено, що спірна земельна ділянка відповідно до рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради народних депутатів №5 від 28.03.1996 року «Про передачу земель у приватну власність», затвердженого рішенням 5 сесії 22 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.05.1996 року, була передана у приватну власність відповідачу ОСОБА_3 в 1996 році, в той час коли шлюб між сторонами було розірвано в 1994 році, тобто після розірвання шлюбу.

Також встановлено, що на імя ОСОБА_1 по сільській раді с. Малі Крушлинці відсутнє рішення про передачу їй у користування, у власність земельної ділянки по вул. Котляревського 39А, які були б чинними.

Спір про поділ спільного майна подружжя (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) був вирішений судом остаточно в 2007 році, тобто більше ніж через 10 років після розірвання шлюбу між сторонами, хоча спір щодо земельної ділянки, на якій розташований спірний обєкт нерухомості при цьому не вирішувався. Власником 100% будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Котляревського № 39А с. Малі Крушлинці Вінницького району є ОСОБА_1

Суд, з пояснень представників сторін та матеріалів справи встановив, що рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 сільської ради народних депутатів №5 від 28.03.1996 року «Про передачу земель у приватну власність», затверджене рішенням 5 сесії 22 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.05.1996 року, яким передано ОСОБА_3 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, в тому числі 0,12 га для будівництва і обслуговування будинку, по теперішній час є чинне, ніким не скасоване і не оскаржене.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 120 Земельного кодексу України в редакції станом на 2007 рік (на момент переходу права власності на жилий будинок №39А по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1В.) передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Тому рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 01.02.2007 року, за яким за ОСОБА_1 визнано право власності на 100% будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Котляревського № 39А в с. Малі Крушлинці, Вінницького району, при наявності чинного рішення виконкому ОСОБА_6 сільської ради народних депутатів №5 від 28.03.1996 року «Про передачу земель у приватну власність», затвердженого рішенням 5 сесії 22 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.05.1996року, не може бути безумовною підставою для переходу права власності чи права користування на земельну ділянку, оскільки стосується лише визнання права власності на будинок і не є договором про відчуження в розумінні ст. 120 Земельного кодексу України в редакції станом на 2007 рік.

Варте уваги і те, що під час розгляду даної справи, суд зясовував у представників сторін, обставину чи немає на розгляді у суді справи, щодо скасування рішення виконкому ОСОБА_6 сільської ради народних депутатів №5 від 28.03.1996 року «Про передачу земель у приватну власність», затвердженого рішенням 5 сесії 22 скликання ОСОБА_6 сільської ради від 28.05.1996 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0.12 га для будівництва і обслуговування господарських будівель, споруд та чи не бажають вони звертатись до суду з таким позовом, на що вони, в тому числі і представник позивача, повідомили, що не звертались і не бажають звертатись з таким позовом, та просили завершити розгляд даної справи.

Крім того, з пояснень сторін та матеріалів справи установлено, що за заявами позивача ОСОБА_1 рішенням сесії ОСОБА_6 сільської ради вносились зміни до вищевказаного рішення сесії від 28.05.1996 року, в частині зміни площі земельної ділянки (0,12 га), переданої безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 та виділенням відповідно ОСОБА_1 0,08 га земельної ділянки необхідної для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд, але таке рішення сесії оскаржувалось в судовому порядку, і рішенням Вінницького районного суду від 30.06.2009 року рішення сесії в зазначеній частині було визнано не чинним (Т.І а.с. 14-16).

Разом з тим, представник позивача ОСОБА_1 не надав суду належних доказів, які б підтверджували право власності або право користування земельною ділянкою ОСОБА_1 відповідною площею, на котрій розташований належний їй на праві власності будинок №39А по вул. Котляревського в с. Малі Крушлинці Вінницького району Вінницької області ( як то рішення виконкому, сесії і інше).

При тому, що земельна ділянка, на якій розташований будинок з господарськими будівлями і спорудами ОСОБА_1, за вищевказаним рішенням виконкому, затвердженого рішенням 5 сесії 22 скликання від 28.05.1996 року ОСОБА_6 сільської ради, передана безкоштовно у приватну власність іншій особі ОСОБА_3, яке є чинним, ніким не скасованим і ОСОБА_3 документально право власності на дану земельну ділянку остаточно недооформлено, зважаючи на компетенцію органів місцевого самоврядування щодо вирішення спору про землю по даній справі, що ОСОБА_6 сільська рада, у даній справі, являється лише третьою особою без самостійних вимог, враховуючи обставини справи та істинні правовідносини сторін, суд вважає, виходячи із засад законності, розумності, справедливості вирішення даного спору, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В заяві від 23.12.2015 року (том 2 а.с. 16) представник відповідача ОСОБА_5 просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., не надавши при цьому ні до заяви, ні безпосередньо в судовому засіданні оригінали угоди та прибуткового касового ордеру від 16.02.2014 року, але лише їх фотокопії.

Крім того, представник відповідача не надала суду актів виконаних робіт та розрахунку витрат на правову допомогу відповідно до вимог діючого законодавства.

Судом також установлено, що позовна заява по даній справі поступила на розгляд до Вінницького районного суду лише 30.01.2015 року, а подані представником відповідача фотокопії документів датовані майже рік тому назад 16.02.2014 року. Із оглянутої в судовому засіданні справи 128/86/14-ц, з аналогічними позовними вимогами, у якій ухвалою суду від 26 грудня 2014 року позов залишено без розгляду, суд встановив що у ній позов був поданий до суду 14.01.2014 року, та у вказаній справі знаходяться оригінали і копії документів щодо участі представника ОСОБА_5М, які подані суду у даній справі в фотокопіях, тому суд прийшов до висновку, що за поданими в копіях документами ОСОБА_5 представляла інтереси ОСОБА_3 у справі, яка перебувала в провадження іншого судді.

З вищевикладеного суд вважає, що необхідно відмовити у стягнення витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 116, 120 ЗК України від 2001 року, ст. ст. 6, 17 ЗК України 1992 року, ст. ст. 22, 24 КпШС України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_6 сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_4 про визнання права користування земельною ділянкою, залишити без задоволення.

В стягненні понесених судових витрат на правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: