АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Лазаренко В.В.
№22-ц/796/3852/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Главком» - ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Інформаційного агентства «Главком», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Медійні Системи» про захист честі, гідності, ділової репутації та ІНФОРМАЦІЯ_3 недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, поширену ОСОБА_2, ОСОБА_4, сайтом «Главком», ОСОБА_3, ТОВ «Українські Медійні Системи» у мережі Інтернет на сайті «Главком» в статті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сторінці за адресою: АДРЕСА_1 та у Фейсбук на веб-сторінці за адресою: АДРЕСА_2наступну інформацію:

ІНФОРМАЦІЯ_2Зобов'язати ОСОБА_2 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати в мережі Інтернет за адресою АДРЕСА_1 зазначену інформацію під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду без будь-яких коментарів, у такий самий спосіб, як була поширена вказана інформація.

Зобов'язати Інформаційне агентство «Главком» в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати на сайті «Главком» в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену інформацію під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду без будь-яких коментарів, у такий самий спосіб, як була поширена вказана інформація.

Зобов'язати ОСОБА_4 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом направлення до Інформаційного агентства «Главком» повідомлення про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні резолютивної частини рішення суду з подальшим його розміщенням на сайті «Главком» від власного імені та за власний рахунок.

Зобов'язати ОСОБА_3 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати на сайті «Главком» в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену інформацію під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду без будь-яких коментарів, у такий самий спосіб, як була поширена вказана інформація.

Зобов'язати ТОВ «Українські Медійні Системи» та Інформаційне агентство «Главком» в місячний строк: з дня набрання рішенням суду законної сили вилучити з сайту «Главком» мережі Інтерент веб-сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_2, яка містить спірну інформацію.

Зобов'язати ОСОБА_2 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили вилучити зі своєї сторінки у Фейсбук за адресою: АДРЕСА_1 статтю під назвою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішити питання судових витрат.

В мотивування вимог посилався на те, що на сайтах відповідачів наводиться неперевірена, недостовірна негативна інформація, зміст якої фактично зводиться до тверджень про те, що він при кожній зміні влади в непередбачений законом спосіб втручається та контролює діяльність юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів, втручається в здійснення правосуддя, має технічних кандидатів на виборах, перешкоджає ОСОБА_4 в організації громадських заходів в установах міста Глухів, приватизував майже всі підприємства в місті Глухів по наданню комунальних послуг, отримав на відкуп за перемогу на президентських виборах від Президента північну Сумщину.

Зазначає, що наведена інформація є повністю недостовірною, носить негативний характер та порушує його особисті немайнові права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 на повагу до його гідності, честі та його ділової репутації, поширену ОСОБА_2, ОСОБА_4, сайтом «Главком», ОСОБА_3, Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські Медійні Системи» у мережі Інтернет на сайті «Главком» в статті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сторінці за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та у Фейсбук на веб-сторінці за адресою: АДРЕСА_1 наступну інформацію:

ІНФОРМАЦІЯ_2

Зобов'язано ОСОБА_2 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати в мережі Інтернет за адресою: АДРЕСА_1 зазначену інформацію під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» шляхом опублікування резолютивної частини цього рішення суду без будь-яких коментарів, у такий самий спосіб, як була поширена вказана інформація.

Зобов'язано Інформаційне агентство «Главком» в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати на сайті «Главком» в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену в резолютивній частині рішення інформацію під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» шляхом опублікування резолютивної частини цього рішення суду без будь-яких коментарів, у такий самий спосіб, як була поширена вказана інформація.

Зобов'язано ОСОБА_4 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію, зазначену в резолютивній частині рішення, шляхом направлення до Інформаційного агентства «Главком» повідомлення про прийняте рішення суду з викладенням у такому повідомленні резолютивної частини цього рішення суду з подальшим його розміщенням на сайті «Главком» від власного імені та за власний рахунок.

Зобов'язано ОСОБА_3 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати на сайті «Главком» в мережі Інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену в резолютивній частині рішення інформацію під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_3» шляхом опублікування резолютивної частини цього рішення суду без будь-яких коментарів, у такий самий спосіб, як була поширена вказана інформація.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Медійні Системи» та Інформаційне агентство «Главком» в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили вилучити з сайту «Главком» в мережі Інтернет веб-сторінку: ІНФОРМАЦІЯ_2 яка містить зазначену в резолютивній частині цього рішення інформацію.

Зобов'язати ОСОБА_2 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили вилучити зі своєї сторінки у Фейсбук за адресою: АДРЕСА_1 статтю під назвою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ТОВ «Главком» - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що суд не врахував норми чинного законодавства України та міжнародних актів: статтю 34 Конституції України, частину 1 статті 10 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», статтю 9 Закону України «Про інформацію», статті 26, 42 Закону України «Про друковані засоби інформації (пресу) в Україні», статтю 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»,ст.. 8 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», рішення Європейського суду з прав людини по справі «Україна-центр проти України».

Зазначив, що судом не з'ясовано статус особи - позивача ОСОБА_1. ОСОБА_1 є публічним (політичним) діячем - народним депутатом України з 1998 року, а саме: народним депутатом 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го та 8-го скликань Верховної Ради. Також сам позивач у позовній заяві зазначає, що бере участь у політичному житті країни та перелічує свої посади та досягнення. Тобто позивач є публічною особою. Якщо стороною спору є громадський або публічний діяч, суд повинен був враховувати норми міжнародних актів: рекомендації Резолюції 1165(1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя, згідно з якою публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади, користуються державними ресурсами, а також ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті; положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету міністрів Ради Європи, зокрема, статей 3, 4, 6, з яких вбачається, що, оскільки посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодились виставити себе на публічне політичне обговорення, вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, у зв'язку з чим межа допустимої критики стосовно політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, окремої пересічної особи, оскільки публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їхніх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Крім того, судом не з'ясовано статус особи - відповідача ОСОБА_4, який є публічним (політичним) діячем - міський голова (посадова особа органу місцевого самоврядування) міста Глухова, Сумської області та громадський діяч засновник Фундації спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4. Тобто є публічною особою, а тому - редакція та журналіст не несуть відповідальності, якщо ця інформація є дослівним цитуванням посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Главком» - ОСОБА_5 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечував просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що інформація викладена на сайтах містить висловлювання, тобто негативну інформацію про позивача, його діяльність, особисті та моральні якості у формі твердження, є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що у мережі Інтернет на сайті «Главком», засновником якого є ТОВ «Українські Медійні Системи», зокрема на на веб-сторінці за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 було опубліковано інтерв'ю ОСОБА_4 у статті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_1, автором якої є політичний оглядач ОСОБА_3.

Крім цього, стаття під назвою ІНФОРМАЦІЯ_1, була розміщена ОСОБА_2 на його сторінці у Фейсбук АДРЕСА_1 та поширена в мережі Інтернет невизначеному колу осіб.

Вказана стаття містить наступні висловлювання:

ІНФОРМАЦІЯ_2Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на ІНФОРМАЦІЯ_3 цієї інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Свобода преси надає громадськості один з найкращих засобів отримання інформації та формування ідей та ставлення до політичних лідерів. Більш загально, свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. Межі припустимої критики відповідно ширші, коли йдеться про політика, ніж коли йдеться про пересічного громадянина. На відміну від останнього, кожне слово та дія першого неминуче та свідомо стають об'єктом ретельного вивчення з боку журналістів та громадськості, і, отже, він повинен виявляти вищий ступінь толерантності (Lingens v. Austria, рішення від 8 липня 1986, Series A no. 103, n. 42).

Межі припустимої критики за певних обставин можуть бути ширшими, коли йдеться про державного службовця, що виконує або виконував свої повноваження, ніж коли йдеться про фізичних осіб, проте не можна стверджувати, що державні службовці свідомо піддають ретельному обстеженню кожне своє слово чи дію в тій самій мірі, як це роблять політики, і, отже, до них повинні застосовуватись ті самі механізми, що й до останніх, коли йдеться про критику їх діяльності. Державні службовці повинні користуватися громадською довірою в умовах, позбавлених надзвичайного занепокоєння, що зробить вдалим виконання ними своїх завдань. Отже, може постати необхідність у їх захисті від образливих словесних нападок під час виконання ними своїх обов'язків (Janowski, п. 33, and Nikula v. Finland, no. 31611/96, п. 48, ECHR 2002-11),

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Поширені про позивача відомості викладені у стверджувальній формі, мають образливий характер, проте не підтверджуються жодними доказами.

Колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що розповсюдження такої недостовірної інформації порушує особисті немайнові права позивача ОСОБА_1, принижує його гідність, честь та ділову репутацію, а тому така інформація підлягає спростуванню.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідачі не надали доказів достовірності інформації, яка є предметом судового розгляду.

Відповідно до ст.. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» журналіст та/або засіб масової інформації звільняється від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо суд встановить, що журналіст діяв добросовісно та здійснював її перевірку.

Місцевий суд звернув увагу на те, що відповідачТовариство з обмеженою відповідальністю «Українські Медійні Системи» поширюючи інтерв'ю ОСОБА_4 відносно позивача ОСОБА_1, не переконався у достовірності такої інформації.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов'язок опублікувати ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність і обґрунтованість заявленого ОСОБА_1 позову щодо визнання вищезазначеної інформації недостовірною та зобов'язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яківона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасуваннярішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на ІНФОРМАЦІЯ_3 висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Главком» - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді