Справа № 2403/2553/12
Провадження № 2/715/462/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2016 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:

Судді Цуркана В.В.

секретаря судового засідання Майщук С.В.

за участю:

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, обґрунтовуючи свої вимоги, що 10 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № СVS0GА00000082, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00 доларів США, зі сплатою 11,4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 серпня 2017 року. Відповідач належним чином зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим станом на станом на 12 листопада 2013 року заборгованість становить 350 010,64 доларів США, що еквівалентно 2 797 635 (два мільйони сімсот дев'яносто сям тисяч шістсот тридцять п'ять) гривень 04 копійки в тому числі 151 310,23 доларів США - заборгованість за кредитом, 105 174,42 долара США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 17 616,81 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 59 212,23 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, 31,27 долари США - штраф (фіксована частина) та 16 665,68 доларів США - штраф (процентна складова). Вказав на те, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № СVS0GА00000082 з відповідачем 10 серпня 2007 року укладено договір іпотеки № СVS0GА00000082, згідно умов якого він надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок загальною площею 393,30 м.кв. та земельну ділянку загальною площею 0,12 га, які розташовані по вул. Піонерська № 10 в смт. Глибока Чернівецької області і належать йому на праві власності.

18.11.2014 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказав на те, що відповідно до кредитного договору № СVS0GА00000082 від 10.08.2007 року продовжують нараховуватись відсотки, і на момент подання заяви загальна сума заборгованості збільшилась і становить 376 134,33 долари США, в тому числі заборгованість за кредитом - 151310,23 долари США, заборгованість по відсоткам - 129274,44 долари США, заборгованість по комісії - 21199,89 доларів США та заборгованість по пені 74349,77 доларів США. Враховуючи наведене просив позов задовольнити та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СVS0GА00000082 від 12 листопада 2013 року в сумі 376 134, 33 доларів США звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою вул.. Піонерська № 10 в смт. Глибока Чернівецької області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем з укладенням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки та просив виселити ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які зареєстровані та/або проживають у квартирі зі зняттям їх з реєстраційного обліку, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підставив, які викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги є необґрунтованим та не підлягають до задоволення. Вказують на те, що заявлені позовні вимоги є недоведеними, в матеріалах справи відсутній Графік погашення платежів, що унеможливлює документально обґрунтувати правильність розподілу внесених відповідачем коштів та не доведено дійсну суму заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору, безпідставно піднята відсоткова ставка. Крім того посилався на те, що є всі підстави застосувати до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також вказує на те, що спосіб реалізації майна, про який просить позивач не відповідає договору та чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та інтересах відповідача ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає, що справу можна розглянути в її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін по справі, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СVS0GА00000082, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 111250 доларів США на наступні цілі: 100 000,00 доларів США на споживці цілі, аа ткож 11250 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09 серпня 2017.

Згідно п.7.1 вищевказаного кредитного договору відповідач був зобов'язаний надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1588,47 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, при цьому відповідно до вказаного пункту, погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту.

Судом також встановлено, що 31.10.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено додаткова угода №1 до кредитного договору № СVS0GА00000082 від 10 серпня 2007 року, відповідно до якого п.7.1 кредитного договору викладений в новій редакції відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти на термін з 10.08.2007 року по 09.08.2027 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 186420 доларів США: на споживчі цілі 150 000 доларів США, а також 36420 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. При цьому погашення заборгованості за цим договором мало здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати ( з «20» по «24» число кожного місяця) відповідач повинен був надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1866 доларів США погашення заборгованості за кредитним договором.

Слід зазначити, що відповідно до вищевказаної додаткової угоди №1 та нової редакції п.7.1 кредитного договору, у нього не має згадки, про те,що погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту. Тобто укладенням додаткової угоди Графік погашення кредиту був виключений з кредитного договору, а тому доводи відповідача в цій частини є безпідставними.

Що стосується підняття банком відсоткової ставки, судом встановлено наступне.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що підняття відсоткової ставки відбулось з 24.11.2008 року.

Відповідно до п.2.3.1 кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США, щодо гривні більше ніж на 10% у порівняні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору зміни облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страхові ( резервний ) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті ( по статистиці НБУ).

Згідно вимог ч.1 ст.212, ч.2 ст.632 ЦК України, договір укладений сторонами по справі, має умови, згідно яких банк має право в односторонньому порядку підвищувати розмір процентної ставки. Слід зазначити, що діючим на час укладення договору та на час підняття відсоткової ставки законодавством не було встановлено яких-небудь обмежень щодо розміру відсоткових ставок за кредитними договорами.

Проте, згідно п.2.3.1 Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Слід зазначити, що представник позивача до своїх письмових пояснень надала копію повідомлення від 03.10.2008 року за №20.01.3/6-22855/6396 відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про підняття відсоткової ставки.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти отриманні вказаного листа.

Враховуючи, що кожна сторона має довести ту обставину на яку вона посилається, а представник позивача не надала суду оригінал повідомлення відповідача про збільшення відсоткової ставки, а тому суд вважає, що ця обставина не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні.

Крім цього, після підняття відсоткової ставки відповідач ОСОБА_1 продовжував виконувати свої обов'язки по кредитному договору та сплачувати заборгованість саме в тій сумі, в якій сплачував до підняття відсоткової ставки, що підтверджує його пояснення про те, що він дізнався про підняття відсоткової ставки після звернення позивача до суду з позовом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що про підняття відсоткової ставки відповідачу не було повідомлено, а тому при проведенні розрахунку заборгованості суд виходить з початкової відсоткової ставки.

Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання.

Визначаючи складові розміру заборгованості, суд виходить з того, що вони в частині боргу за кредитом, процентам та комісії обґрунтовано визначені у висновку експерта №7068 від 30.11.2015 року, при цьому у вказаному розрахунку експерт виходив з початкової відсоткової ставки, при цьому цей розрахунок відповідачами не заперечувався та не спростовувався.

Разом з тим, відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативним актом.

Використання іноземної валюти при здійснення розрахунків на території України за зобов'язанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляд грошового еквіваленту в іноземній валюті з урахуванням положень ст.5 Декрету Кабінетх Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», стягнення може бути проведено у іноземній валюті.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, проценти за користування кредитом також стягуються в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією.

Водночас положення ч. 2 ст. 192. ч.3 ст.533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютою регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання простягнений пені.

Згідно висновку експерта за №7068 від 30.11.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить: 157522,01 долари США заборгованість за кредитом, 111710,35 долари США - заборгованість по відсоткам, 21199,89 доларів США заборгованість по комісії та 74 349,77 доларів США заборгованість по пені.

Розмір пені який визначений позивачем та підтверджений висновком експерта у розмірі 74349,77 долари США за період 0 07.11.2013 року по 07.11.2014 року слід перерахувати у гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.11.2014 року який становив 14.47 гривень за 1 долар, а тому

Таким чином, суд визначає розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 07.11.2014 року у розмірі 290 432, 25 доларів США та 1 075 841 гривень 17 копійок, з яких: 157522,01 долари США заборгованість за кредитом, 111710,35 долари США - заборгованість по відсоткам, 21199,89 доларів США заборгованість по комісії та 1075841,17 гривень - пеня.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № СVS0GА00000082 від 10 серпня 2007 року з відповідачем укладено 10 серпня 2007 року договір іпотеки № СVS0GА00000082, згідно умов якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, будинок загальною площею 393,30 м.кв. та земельну ділянку загальною площею 0,12 га кадастровий номер :01:002:0103, які розташовані який по вул.. Піонерська № 10 в смт. Глибока Чернівецької області і належать йому на праві власності. Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 12 листопада 2013 року заборгованість становить 350 010,64 доларів США.

Згідно ч.1 ст.33 «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. При цьому вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу.

Відповідно до процедури продажу, визначеної ст. 38 цього ж Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Виходячи із наведено, суд приходить до висновку, що вимога позивача про надання йому всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки, отримання витягу з державного реєстру прав власності з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки є зайвою і охоплюється вимогою про надання йому права на продаж предмета іпотеки шляхом укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Положення ст.38 Закону України „Про іпотеку" надають іпотекодержателю право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі та передбачають порядок продажу предмета іпотеки іпотекодержателем.

При цьому відповідно до п.29 іпотечного договору передбачено звернення стягнення шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умоваї, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

З огляду на вищевикладене суд відхиляє доводи відповідача та його представника про те, що спосіб реалізації майна, про який просить позивач не відповідає договору та вимогам чинного законодавства, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 35.5 договору №1 про внесення змін до іпотечного договору сторони визначились, що вартість предмета іпотеки складає 1 082 144,30 гривень.

У зв'язку з тим, що сторони в судовому засіданні погодились з вказаною вартістю, суд визначає ціну предмета іпотеки у розмірі 1 082 144, 30 гривень.

У пункті 40 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»(далі - постанова ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року) роз'яснено, що якщо будівля (споруда), у тому числі й об'єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об'єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5-6, 16 Закону № 898-IV). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору -в його власності. У зв'язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об'єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт нерухомості.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач просить звернути стягнення на земельну ділянку, як на предмет іпотеки, суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 28 вересня 2012 року надсилав вимогу іпотекодавцю ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою вул.. Піонерська№ 10 в смт. Глибока Чернівецької області та ОСОБА_4, ОСОБА_2, які зареєстровані за адресою: вул. Гагаріна № 8/2 в смт. Глибока Чернівецької області. Дана вимога була отримана вищевказаними особами 01 жовтня 2012 року, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки такої вимоги до органу МВС України не заявлено.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). А тому вимога щодо зняття з реєстраційного обліку у територіальному підрозділі державної міграційної служби України є зайвою.

Крім цього, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року №1304-VІІ.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону протягом дії нього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валю та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В судовому засіданні встановлено, що загальна площа житлового будинку на який позивач просить звернути стягнення складає 393,30 кв.м., що є значно більшим ніж вказано у вищевказаному Законі.

Підпункт 2 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на який вказує відповідач, передбачає, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника)інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Тобто у вищевказаному підпункті мова йде про інше майно, а не житловий будок.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають до часткового задоволення.

У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати по оплаті судового збору.

Враховуючи наведене, ст.ст. 526, 527, 530, 578, 590, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 31, 60, 61, 88, 212, 213, 215, 224, 225, 228, 232 ЦПК України, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СVS0GА00000082 від 10 серпня 2007 року в розмірі 290 432 (двісті дев'яносто тисяч чотириста тридцять два), 25 доларів США та 1 075 841 (один мільйон сімдесят п'ять тисяч вісімсот сорок одна) гривень 17 копійок, з яких: 157522,01 долари США заборгованість за кредитом, 111710,35 долари США - заборгованість по відсоткам, 21199,89 доларів США заборгованість по комісії та 1075841,17 гривень - пеня, звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 393,30 кв.м., житловою площею 148,60 кв.м. та земельну ділянку площею 0,12га кадастровий номер :01:002:0103, які розташовані по вул.. Піонерська № 10 в смт. Глибока Чернівецької області. які належать ОСОБА_1 на праві приватної власності, шляхом продажу будинку та земельної ділянки публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк" з укладанням від імені іпотекодавця ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною продажу, що встановлюється у розмірі 1 082 144 (один міліон вісімдесят дві тисячі сто сорок чотири), 30 гривень, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна , на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії реалізації цього майна , з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з житлового будинку, розташованого по вул. Піонерська № 10 в смт. Глибока Чернівецької області.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі по 1 073 (тисячу сімдесят три) гривні з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Глибоцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини в той же строк, з моменту отримання копії рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: