Справа № 489/6060/13-ц
Номер провадження 2/489/391/16
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп»(далі-відповідач 1), Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області (далі-відповідач 2), Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції у Миколаївській області (далі-відповідач 3), ОСОБА_2 (далі-відповідач 4), ОСОБА_3 (далі-відповідач 5) про визнання прилюдних торгів недійсними, а дій державного виконавця неправомірними та зобов'язання не вчиняти певні дії,

встановив

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Український ОСОБА_1» (далі - ПАТ «УПБ») звернулося до суду з позовом до відповідачів про визнання прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними, а дій державного виконавця неправомірними.

Представник подав заяву про збільшення позовних вимог а саме просив заборонити державній реєстраційній службі вчиняти реєстраційні дії відносно спірного нерухомого майна (а. с. 131-132).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2013 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_1» задоволено частково. Визнано недійсними треті прилюдні торги з реалізації нежитлової будівлі-магазину, загальною площею 314,2 кв. м., розташованої за адресою: пр. Миру, 16 в м. Миколаєві, проведені 26.04.2013 Миколаївською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» на виконання судового рішення за виконавчим листом №2-351/11, виданим 12.07.2012 Корабельним районним судом м. Миколаєва, та складних за їх результатами протоколу Миколаївської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» з проведення прилюдних торгів від 26.04.2013 № 15-0171/13 (Н)-1 та Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 30 квітня 2013 року, складного головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4, з реалізації нежитлової будівлі-магазину, загальною площею 314,2 кв. м., розташованої за адресою: пр. Миру, 16 в м. Миколаєві.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25.11.2013 вище зазначене рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015 рішення Ленінського районного суду від 0.09.2013 та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 25.11.2013 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, подав письмові заперечення. Вказав, що оскарження дій державного виконавця має самостійний спосіб захисту шляхом подання скарги. Посилався на те, що державним виконавцем було дотримано вимоги закону.

Представники відповідача 5 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, подали письмові заперечення. Вказували, що права позивача не порушено, ними отримано кошти за результатами торгів.

Відповідачі 1, 3, 4 представників в судове засідання не направили, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

У Відділі примусового виконання рішень УДВС ГУЮ на примусовому виконанні знаходився виконавчий лист Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.07.2011 у справі №2-351/11 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь ПАТ «УПБ» заборгованості за кредитним договором № 231 від 02.04.2007 в розмірі 3241393,33 грн., боржником в якому вказано відповідача 4.

Виконавче провадження відкрито постановою від 23.08.2012, винесеною головним державним виконавцем Квашенком С. С.

У ході виконавчого провадження державним виконавцем складно акт опису й арешту нерухомого майна - нежитлової будівлі-магазину за адресою: пр. Миру, 16 в м. Миколаєві, яке належало боржнику на праві власності та було предметом іпотеки відповідно до нотаріально посвідченого договору іпотеки від 02.04.2007.

12.10.2012 на підставі постанови державного виконавця від 07.09.2012 суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Південь» визначено вартість нерухомого майна в розмірі 818064,00 грн. Державним виконавцем було направлено документи Миколаївській філії ТОВ «Укрспецторг Групп» для реалізації на прилюдних торгах, з яким Відділом примусового виконання рішень укладено договір № 15-0171/13 від 15.02.2013.

Як раніше встановлено судовими рішеннями торги призначалися на 13 березня та 05 квітня 2013 року, але визнані такими, що не відбулися.

За результатами цих торгів державним виконавцем проведено уцінку нерухомого майна.

Так, після перших торгів вартість нерухомого майна зменшена до 736257,60 грн. (на 10%), а після других торгів до 409032,00 грн. (на 40 %), що підтверджується матеріалами справи.

Інформацію про їх проведення торгуючою організацією оприлюднено 09.04.2013 на офіційному Інтернет сайті ДП «Інформаційний центр» в «Системі реалізації арештованого та конфіскованого майна» за № 493173 та місцевій газеті «Родной причал» № 15 (1207) за 3-9 квітня 2013 року, що підтверджується письмовими доказами.

У ході розгляду справи встановлено, що представником позивача було підтверджено факт отримання письмового повідомлення про проведення прилюдних торгів. Тому твердження позивача про те, що організатор торгів не забезпечив доступ покупців до місця проведення прилюдних торгів спростовується матеріалами справи.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачем зазначено недодержання державним виконавцем та МФ ТОВ "Укрспецторг Групп" вимог законодавства, а саме посилання на неправомірність проведення третіх торгів.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Разом із тим аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

До такого висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 18.11.2015 (ц/с 6-28цс15).

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року № 6-174цс14, аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038 (далі - Тимчасове положення), якими визначено загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, та норм Закону України «Про іпотеку», зокрема статей 33, 41-49, якими визначено спеціальний порядок реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки, з точки зору колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про наступне.

Аналіз норм з точки зору колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про те, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України № 898-IV до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми Закону України 606-XIV та Тимчасового положення.

У вказаних правовідносинах судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє.

Як убачається з матеріалів справи, судом ухвалено стягнути заборгованість за кредитним договором, тому спірне майно реалізовувалось не як предмет іпотеки, а як арештоване майно в порядку виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, а отже відсутня будь-яка ознака спеціальної норми.

Згідно з пунктом 1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

Проте окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), яка розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і діяла на час проведення торгів.

Зокрема, за п. 4.5.3 цієї Інструкції, реалізація арештованого державними виконавцями майна здійснюється відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 липня 1999 року за № 480/3773 (із змінами), Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038 (із змінами), Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків України від 13 березня 1995 року № 37, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 березня 1995 року за № 79/615 (із змінами).

За п. п. 4.5.10-4.5.12 цієї ж Інструкції, у разі якщо майно не було продано у зв'язку з відсутністю попиту, воно підлягає уцінці державним виконавцем відповідно до чинного законодавства, яка проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення строку реалізації майна на комісійних умовах. Про проведення уцінки майна державним виконавцем складається акт, в якому зазначаються реквізити виконавчого документа та номер виконавчого провадження, вартість майна, за якою воно передавалося на реалізацію, вартість майна після уцінки. Про проведення уцінки майна та її результати державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після її проведення повідомляє спеціалізовану організацію, що здійснює реалізацію майна.

Якщо майно не було реалізовано в установленому порядку після його уцінки, державний виконавець проводить повторну уцінку в порядку, визначеному підпунктом 4.5.10 цього пункту.

За п. 4.5.11 Інструкції, якщо майно не було реалізовано в установленому порядку після його уцінки, державний виконавець проводить повторну уцінку в порядку, визначеному підпунктом 4.5.10 цього пункту.

Якщо майно не було реалізовано в установленому порядку після його повторної уцінки, державний виконавець пропонує стягувачу (стягувачам) залишити це майно за собою. У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку календарного надходження виконавчих документів до виконання з урахуванням черговості, визначеної статтею 44 Закону (п. 4.5.12).

Таким чином, Інструкцією з організації примусового виконання рішень у редакції, що була чинною на час проведення прилюдних торгів, передбачено право стягувача (стягувачам) залишити майно за собою у випадку, якщо майно втретє не було реалізовано в установленому порядку після його повторної уцінки.

Позивач посилався на те, що були порушені вимоги щодо чинності звіту про оцінку майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 58 ЗУ "Про виконавче провадження" звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Як вбачається з матеріалів справи, звіт про оцінку майна боржника було підписано 12.10.2012, тобто строк їх чинності збіг 12.04.2013. Оспорювані ж прилюдні торги проведено 26.04.2013.

Верховний Суд України у своїх правових висновках неодноразово звертав увагу на те, що звіт про оцінку має бути чинним на момент проведення торгів (постанови )

При розгляді справи № 6-85цс15 у постанові від 22.04.2015 Верховний Суд України прийшов до такого правового висновку: "Виходячи з правового аналізу частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження", пункту 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038, необхідно дійти висновку про те, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців.. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення і проведення торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною відповідно до звіту про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: частини п'ятої статті 58 Закону України "Про виконавче провадження"; пунктів 3.2, 3.4 зазначеного Тимчасового положення."

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення ВСУ є обов'язковими для суб'єктів владних повноважень та судів України.

Позивач посилався на те, що сторонами було укладено мирову угоду, про що проінформовано державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом.

Судом встановлено, що 22.04.2013 між ПАТ "Український ОСОБА_1" та ОСОБА_5 було укладено мирову угоду.

Згідно з заявою від 22.04.2013 ПАТ "Український ОСОБА_1" просив відкласти провадження виконавчих дій на строк 10 робочих днів у зв'язку з підписанням та направленням до відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Миколаївській області для затвердження мирової угоди.

Проте провадження виконавчих дій не було відкладено, проведення аукціону не зупинено державним виконавцем.

Дії державного виконавця, на які посилається позивач не є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними без відповідного судового рішення про визнання таких дій неправомірними за результатами розгляду скарги в порядку ст. ст. 383-386 ЦПК України. Тобто, існує окремий передбачений законом порядок оскарження дій державного виконавця і без дотримання такого порядку та встановлення неправомірності дій державного виконавця ці обставини не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання неправомірними дій державного виконавця не підлягають задоволенню, оскільки з такими вимогами необхідно звертатись в порядку ст. ст. 383-386 ЦПК України.

В задоволенні вимог позивача про заборону державній реєстраційній службі вчиняти реєстраційні дії відносно спірного нерухомого майна необхідно відмовити, оскільки це не належний спосіб захисту прав споживача. Державний реєстратор оцінює документи подані на реєстрацію на відповідність чинному законодавству і приймає рішення про реєстрацію чи відмову у її проведенні. Тимчасова заборона може застосовуватись як заходи забезпечення позову.

На підстави викладеного суд прийшов до висновку, що враховуючи прострочення звіту оцінки майна на момент проведення прилюдних торгів їх результати підлягають визнанню недійсними.

Разом з тим, судові засідання у даній справі неодноразово відкладалися та суд роз'яснював представнику позивача їх право виконати вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.03.2015 та уточнити свої позовні вимоги в розумінні ст. ст. 31 ЦПК України.

Враховуючи той факт, що позивач своїм правом подати заяву про збільшення позовних вимог не скористався, а суд, розглядаючи справу не може вийти за межі заявлених вимог, то визнати недійсними протокол з проведення прилюдних торгів від 26.04.2013 №15-0171/13(Н)-1 та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 30.04.2013 не є можливим.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов Публічного акціонерного товариства Український ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати недійсними результати третіх прилюдних торгів з реалізації нежитлової будівлі-магазину, загальною площею 314,2 кв. м., розташованої за адресою: м.Миколаїв, проспект Миру, 16-В, проведені 26.04.2013 Миколаївською філією Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецторг Групп на виконання судового рішення за виконавчим листом №2-351/11, виданим 12.07.2012 Корабельним районним судом м. Миколаєва.

У іншій частині вимог, а саме про визнання дій державного виконавця неправомірними та заборони проведення реєстрації відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрспецторг Групп на користь Публічного акціонерного товариства Український ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 117,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв