АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/877/16 Головуючий 1 інст. - Бутенко В.М.
Справа № 623/4685/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: спори, що виникають із сімейних правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Кружиліної О.А.,

секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

15 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом та просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, і до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_4 зазначала, що вона має сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач. Спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач проживає окремо, дитина проживає з нею і дитина потребує коштів на утримання, але відповідач коштів на утримання дитини не платить.

Рішенням Ізюмського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2015 року, і до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Цим же рішенням суд допустив негайне його виконання у межах суми платежу за один місяць, а також вирішив питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи, не врахував, що за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області 08.07.2014 року з нього вже стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_7, 2012 року народження у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітної платні (доходів) щомісячно, починаючи з 10.06.2014 року, і до його повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, він не вважає себе батьком дитини і під час припинення шлюбних відносин з ОСОБА_4 вони дійшли згоди, що вона не буде мати жодних претензій майнового характеру.

В судові засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про розгляд справи, письмових заперечень чи інших пояснень про відношення до апеляційної скарги ОСОБА_4 не надала.

Згідно ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення - зміні, за таких підстав.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності згоди у визначенні способу виконання зобов'язання по утриманню дитини аліменти можуть бути стягнуті за рішенням суду (ст.181 СК України.).

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено обставини, які повинні бути враховані судом при визначення розміру аліментів, а сем: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацюючих чоловік, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення.

Судом по даній справі встановлено, а сторонам не спростовано, що батьками неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно свідоцтва про народження цієї дитини, НОМЕР_2, виданого 14.08.2014 року відділом РАГС Ізюмської реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, є ОСОБА_3 і ОСОБА_4. (а.с.4).

Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Даних про те, чи перебував відповідач у іншому шлюбі, чи є на його утриманні інші особи - позовна заява ОСОБА_4 та матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання їх сина ОСОБА_5, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до вимог ст.ст.180, 181 СК України виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею неповноліття, а у разі відсутності домовленості між ним про спосіб виконання вказаного батьківського обов'язку, той з батьків, на утримання якого знаходиться дитина, вправі вимагати стягнення з іншого аліментів на утримання дитини за рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 проживає зі своєю матір'ю, позивачем ОСОБА_4 і знаходиться на її утриманні. Відповідачем ці обставини не заперечуються, а матеріали справи не містять інших даних.

Апеляційний суд відхиляє викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 не його дитина, та він і ОСОБА_4, начебто, домовилися, що вона не буде вимагати від нього аліментів, так як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження таких обставин.

Разом з тим, при вирішенні спору суд припустився низки порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного рішення в частині розміру аліментів.

Так, приймаючи до розгляду позовну заяву, яка не містить викладення усіх, необхідних для правильного вирішення справи, з урахуванням вимог ст.182 СК України, обставин, а також доказів на їх підтвердження, відкривши провадження і розглядаючи справу за відсутністю сторін, суд не вжив передбачені ч.4 ст.10 ЦПК України заходи з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи, не вирішив питання, передбачені ч.2 ст.130 ЦПК України, а ухвалюючи рішення, дійшов до помилкового висновку про відсутність у відповідача інших стягнень у якості аліментів.

Справа розглянута без сторін, письмові пояснення відповідача н позов у справі відсутні, а позовна заява взагалі не містить даних щодо обставин, які суд повинен врахувати при вирішенні справи у відповідності до вимог ст.182 СК України і ст.214 ЦПК України.

Разом з тим, з доводів апеляційної скарги та наданих до неї додатків, достовірність змісту яких підтверджується наданою Ізюмським міськрайонним судом копією рішення цього ж суду від 08.07.2014 року по цивільній справі №623/1859/14-ц, вбачається, що по вказаній справі суд вирішив стягнути з відповідача ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 10.06.2014 року, на користь ОСОБА_8 (дружини відповідача, матері неповнолітнього ОСОБА_7).

Викладений в рішенні суду від 27.11.2015 року висновок про відсутність у відповідача ОСОБА_3 зобов'язань по сплаті аліментів на іншу дитину не відповідає обставинам справи і спростовується рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2014 року по цивільній справі №623/1859/14-ц.

Внаслідок допущеної судом неповноти з'ясування обставин, які мають значення для справи, та незастосування положень статті 182 СК України, які є обов'язковими для правильного вирішення спірних правовідносин, суд неправильно визначив в оскарженому відповідачем рішенні розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини.

За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів, шляхом їх зменшення з ? до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 15.10.2015 року і до досягненню ОСОБА_5 повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, стягував ОСОБА_4 має право звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, згідно ст.192 СК України, коли старша дитина відповідача - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, досягне повноліття, або за наявності інших, передбачених ст.192 СК України, обставин.

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 1,3,4 ст.309, ст.ст.313, 314,316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ізюмського районного суду Харківської області від 27 листопада 2015 року змінити.

Зменшити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця м. Ізюм, Харківської області, громадянина України, НОМЕР_1 від 09.02.2009 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2015 року, і до його повноліття.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

О.А. Кружиліна