АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/7537/2016 Головуючий у І інстанції Сальникова Н.М.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська телекомунікаційна компанія" Голуменкова Вячеслава Володимировича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ м. Києва, третя особа: Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС у м. Києві про визнання права власності на майно та звільнення його з під арешту,

в с т а н о в и л а

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з - під арешту .

Зазначав, що 15 травня 2008 року він придбав у відповідача автомобіль марки " Toyota" , модель "Land Cruiser" , типу легковий універсал, 2000 року випуску, кузов НОМЕР_1, зареєстрований 26.03.2008 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Ураховуючи, що на той момент у позивача були відсутні кошти на переоформлення спірного автомобіля, між ними було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, який за згодою сторін оформлено у вигляді довіреності. На підтвердження цього договору купівлі-продажу ОСОБА_2 надав розписку, згідно з якою останній продав йому автомобіль 15 травня 2008 року за 28 000 дол. США . Надана довіреність від 15 травня 2008 року посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якої позивач має право, крім іншого, продати, обміняти , заставляти, здати в найм за ціну та на умовах на їх розсуд).

Отже, відповідач продав належний йому автомобіль у відповідності до вимог ст.ст. 205, 208, 639, 655 ЦК України, а тому він вважав , що набув право власності на автомобіль марки " Toyota" , модель "Land Cruiser" , типу легковий універсал, 2000 року випуску, який фактично знаходиться у його володінні з 2008 року.

Однак, як стало йому відомо від ОСОБА_2, що постановою старшого державного ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Качурою Л.В. від 27.09.2011 накладено арешт та оголошено розшук майна. Постановою ГУЮ ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва від 14.04.2015 оголошено розшук автотранспортних засобів в тому числі автомобіля " Toyota" , модель "Land Cruiser", держномер НОМЕР_2.

Враховуючи, що накладений арешт перешкоджає позивачу користуватися автомобілем, оскільки на момент накладення арешту спірний автомобіль знаходиться у його користуванні та в розпорядженні, а в подальшому він мав намір зняти його з обліку та зареєструвати на своє ім'я, тому накладення арешту на автомобіль порушує права позивача, як власника даного автомобіля, просив визнати за ним право власності на автомобіль, зобов'язати ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва зняти арешт з спірного автомобіля та зняти його з розшуку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Голосіївського РУЮ м. Києва, третя особа: Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС у м. Києві про визнання права власності на майно та звільнення його з під арешту задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_3 право власності на автомобіль марки " Toyota" , модель "Land Cruiser" , типу легковий універсал , 2000 року випуску , кузов НОМЕР_1, зареєстрований 26.03.2008 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві.

Звільнено з-під арешту автомобіль марки " Toyota" , модель "Land Cruiser" , типу легковий універсал , 2000 року випуску , кузов НОМЕР_1, що накладено постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві від 27.09.2011 року у виконавчому провадженні № 27861862.

Знято з розшуку автомобіль марки " Toyota" , модель "Land Cruiser" , типу легковий універсал , 2000 року випуску , кузов НОМЕР_1, що накладено постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві від 14.04.2015 року у виконавчому провадженні № 27861862.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ТОВ "Українська телекомунікаційна компанія" Голуменков В.В. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Судом неодноразово направлялися судові повістки та телеграму ОСОБА_2 за відомими суду місцями його проживання та реєстрації , але судові повістки та телеграма повернулися без вручення з поміткою " за закінченням встановленого строку зберігання" , а судові повістки на 06.09.2016 та 27.09.2016 повернулися до суд з поміткою " адресат знаходиться за кордоном" .

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 157 ЦПК України , що суд розглядає справи протягом розумного строку , але не більше двох місяців з дня відкриття провадження в справі та ту обставину, що ОСОБА_2, будучи обізнаним про те , що позивач пред'явив до нього позов про визнання права власності на автомобіль , про це свідчить його нотаріально посвідчена заява Голосіївському районному суду м. Києва від 17 грудня 2015 року , в якій він не заперечував проти задоволення позову, не повідомив суд про зміну місця свого проживання, колегія суддів з урахуванням думки осіб , які з'явилися в судове засідання та не заперечували проти розгляду справи у відсутності ОСОБА_2 вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві , Управління ДАІ ГУ МВС України у м. Києві належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, але їх представники в судове засідання не з'явилися і причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала , що їх неявка не є перешкодою до розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ТОВ " Українська телекомунікаційна компанія" Голуменкова В.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав , викладених у ній , представника позивача ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги , вказуючи на те , що суд обгрунтовано задовольнив вимоги позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно відповідно до приписів ст. 391 ЦК України і розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з - під арешту, як особи, що не є учасником виконавчого провадження , при цьому.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права, чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності.

Згідно ст. 60 Закону України " Про виконавче провадження " особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження"передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.09.2011 року старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2301 ёякий виданий 30.07.2008 Святошинським районним судом м. Києва 30.07.2008 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2 001 730,00 грн. накладено арешт на все майно , а саме всі автотранспортні засоби , що належать ОСОБА_2. у межах суми звернення стягнення 2 001 730, 00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна , яке належить боржнику ( а.с. 9).

Постановою Головного відділу ДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 14.04.2015 оголошено розшук майна , в тому числі і автомобіля " Toyota" , модель "Land Cruiser" , типу легковий універсал , 2000 року випуску держномер НОМЕР_2 ( а.с. 10).

Проте суд , зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України не взяв до уваги і не обговорив питання про притягнення до участі стягувача ОСОБА_4 в інтересах якого накладено арешт на спірний автомобіль, чим допустив неповноту з'ясування обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2008 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність на право укладення правочинів щодо розпорядження ( продавати, обміняти, заставляти, здати в найом за ціну та на умовах на їх розсуд) належним йому автомобілем марки Toyota" , модель "Land Cruiser" , типу легковий універсал , 2000 року випуску , кузов НОМЕР_1, зареєстрований 26.03.2008 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві , строком на три роки з правом передоручення, та письмову розписку про отримання від ОСОБА_1 28 000 дол. США ( а.с.6,7 ).

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу від 26 березня 2008 року № НОМЕР_4 власником зазначеного автомобіля є ОСОБА_2 ( а.с. 8).

До апеляційної скарги ТОВ " Українська телекомунікаційна компанія" долучено копію постанови головного державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Проц В.С. від 15.02.2013 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-2924/11, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 30.05.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Українська телекомунікаційна компанія" борг у розмірі 1 365 000,00 грн.

24 липня 2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ( а. с 77, 78).

Постановою ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 24.07.2014 приєднано виконавче провадження № 36553872 з примусового виконання виконавчого листа №2-2942/11, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 30.05.2012 до зведеного виконавчого провадження №47764771, яке веде ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві ( а.с. 81).

Постановами головного державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Бережною О.О. від 14.04.2015 ВП№27861862 та від 05.06.2015 ВП № 36553872 оголошено розшук майна , а саме :

Mercedes - Benz, 300 D, 1991 року випуску, колір сірий, ДНЗ НОМЕР_6;

Toyota "Land Cruiser", 2000 року випуску, колір синій, ДНЗ НОМЕР_2, що належать боржнику ;

та BMW 320I Cabrio, 1997 року випуску , колір сірий , ДНЗ НОМЕР_5 ( а.с. 10, 79).

Відповідно до постанови ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 02 вересня 2015 року встановлено, що згідно відповіді УДАІ м. Києва за боржником зареєстровані автотранспортні засоби, а саме :

Mercedes - Benz, 300 D, 1991 року випуску, колір сірий, ДНЗ НОМЕР_6;

BMW 320I Cabrio, 1997 року випуску , колір сірий, ДНЗ НОМЕР_5;

Toyota "Land Cruiser", 2000 року випуску, колір синій, ДНЗ НОМЕР_2, що належать боржнику та оголошено розшук вказаного майна ( а.с. 86).

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Зазначеною нормою закріплено презумпцію законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду, а також встановлено відкритість переліку підстав набуття права власності з обмеженням їх виключно тими, що прямо передбачені в законодавстві.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який засвідчує отримання особою певної грошової суми.

З огляду на те, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з облікув уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_2 , а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України, оскільки позивач не набув права власності на спірний автомобіль, договір купівлі-продажу цього транспортного засобу не укладався , а видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не є підтвердженням укладення договору купівлі-продажу.

Задовольняючи позов та визнаючи право власності за позивачем на автомобіль , суд не звернув уваги на норми статей 235, 244, 392 ЦК України та дійшов помилкового висновку про визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем, оскільки видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль і відповідно про звільнення його з - під арешту.

За таких обставин , рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська телекомунікаційна компанія" Голуменкова Вячеслава Володимировича задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, третя особа: Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ у м. Києві про визнання права власності на майно та звільнення його з під арешту.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: