АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2217/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Пироженко (С.А.) С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А., Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тюран", товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Спецполімер", третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Дерекс» про визнання правочину недійсним та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Тюран» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «НВП Спецполімер», товариства з обмеженою відповідальністю «Дерекс» про розірвання договору оренди будівлі № 01-12/06 від 29 грудня 2006 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до ТОВ «Компанія «Тюран», ТОВ «НВП Спецполімер», третя особа ТОВ «Дерекс» про визнання правочину недійсним.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01 грудня 2014 року вони придбали у власність в рівних частках (по 1/2 частці кожному) нежитлову будівлю цеху залізобетонних виробів (цех ЗБВ, під літ. «Г-ІІ»), що знаходиться по АДРЕСА_1. Згідно умов вказаного договору (п. 4 Договору) Продавець свідчив, що внаслідок продажу нежитлової будівлі не буде порушено прав і законних інтересів інших осіб.

Проте, у квітні 2015 року ТОВ «Компанія «Тюран» звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, в якому просило визнати себе Орендарем, а відповідачів - Орендодавцями нежитлового приміщення за договором оренди №01-12/06 від 29 грудня 2006 року; зобов'язати Орендодавців звільнити орендоване ТОВ «Компанія Тюран» нежитлове приміщення, тобто відновити становище, яке існувало до порушення.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 жовтня 2015 року було відмовлено ТОВ «Компанія «Тюран» в задоволенні вказаного позову з підстав недоведеності позивачем позовних вимог; невірно обраним позивачем способом захисту цивільних прав та інтересів. При цьому, суд вважав що договір оренди №01-12/06 від 29 грудня 2006 року є чинним, оскільки ніколи і ніким не оспорювався.

Крім того, наприкінці жовтня 2015 року ТОВ «Компанія «Тюран» направило ОСОБА_5 та ОСОБА_7 листа вих. №7 від 28 жовтня 2015 року у якому, посилаючись на умови договору оренди №01-12/06 від 29 грудня 2006 року, пропонувало останнім добровільно звільнити нежитлове приміщення та відшкодувати ТОВ «Компанія «Тюран» шкоду спричинену «незаконними» діями Позивачів.

Вважають дії відповідача ТОВ «Компанія «Тюран» незаконними та необґрунтованими, такими що порушують їх законні права та інтереси. Порушення прав позивачів виразилося у неправомірних вимогах ТОВ «Компанія «Тюран» щодо нежитлового приміщення, які ґрунтуються на нікчемному правочині - договорі оренди № 01-12/06 від 29 грудня 2006 року.

Просили суд визнати недійсним договір оренди будівлі №01-12/06 від 29 грудня 2006 року, укладений між ТОВ «НВП Спецполімер» та ТОВ «Компанія «Тюран» щодо нежитлової будівлі цеху залізобетонних виробів (цех ЗБВ, під літ. «Г-ІІ»), площею 1426,6 м.кв. що знаходиться по АДРЕСА_1.

У лютому 2016 року ТОВ «Компанія «Тюран» подало зустрічний позов до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про розірвання договору оренди будівлі від 29 грудня 2006 року, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Позивач за зустрічним позовом, ТОВ «Компанія «Тюран», є орендарем майна за Договором №01-12/06 від 29 грудня 2006 pоку, який Позивачі бажають визнати недійсним.

За Договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладеним Відповідачами 01 грудня 2014 року з ТОВ «Дерекс», до Відповідачів перейшло зобов'язання по Договору оренди будівлі за № 01-12/06 від 29 грудня 2006 року про надання ТОВ «Компанія «Тюран» в оренду будівлі площею 1426,6 кв.м. по АДРЕСА_1.

Орендоване приміщення використовувалось Орендарем за цільовим призначенням та здійснювались поліпшення до 16 серпня 2012 року.

Рішенням Господарського суду Черкаської області 16 серпня 2012 року ТОВ «НВП Спецполімер», орендодавець за договором, визнаний банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. В процедурі банкрутства будівля, в якій знаходиться орендоване приміщення 26 березня 2014 року безоплатно передане ліквідатором на користь ТОВ «ОБС-Груп».

ТОВ «ОБС-Груп» 24 липня 2014 року відчужило будівлю на користь ТОВ «Дерекс», яке в свою чергу 01 грудня 2014 року здійснило продаж майна ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Вищий Господарський Суд України постановою від 29 липня 2014 року визнав порушення справи про банкрутство відносно ТОВ «НВП Спецполімер» безпідставним та скасував Постанову господарського суду Черкаської області від 16 серпня 2012 року, припинив провадження у справі про банкрутство ТОВ «НВП Спецполімер», яке було власником майна, переданого в оренду Позивачу.

Враховуючи те, що Відповідачі по дані справі, не бажають урегулювати відносини за договором оренди на умовах прийнятних для обох сторін, змушені звернутися до суду. Тому просили розірвати договір оренди будівлі №01-12/06 від 29 грудня 2006 року, який укладений між ТОВ «НВП Спецполімер» та ТОВ «Компанія «Тюран».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та за зустрічним позовом ТОВ «Компанія «Тюран» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, проте з невірних мотивів.

Просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2016 року змінити в частині обґрунтування правових підстав для відмови у пред'явлених позовах. В іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 грудня 2006 року між ТОВ «НВП Спецполімер» та ТОВ «Компанія «Тюран» було укладено договір оренди будівлі № 01-12/06, згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове приміщення площею 1 426,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, нежитлова будівля цеху залізобетонних виробів(а.с.37-38).

На виконання умов договору між сторонами складено Акт приймання-передачі об'єкта оренди від 29 грудня 2006 року(а.с. 39).

22 січня 2007 року між ТОВ «НВП Спецполімер» та ТОВ «Компанія «Тюран» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди будівлі від 29 грудня 2006 року, згідно якої було визначено, що орендодавець погоджується на проведення робіт орендарем та за його рахунок з благоустрою приміщення, які стануть невід'ємною частиною орендованої будівлі(а.с. 38 з.б.).

Постановою Господарського суду Черкаської області 16 серпня 2012 року ТОВ «НВП Спецполімер», орендодавець за договором, визнаний банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру(а.с. 40-41).

В процедурі банкрутства будівля, в якій знаходиться орендоване приміщення починаючи з 26 березня 2014 року неодноразово була відчужена на користь третіх осіб, зокрема і ТОВ «ОБС-Груп».

24 липня 2014 року ТОВ «ОБС-Груп» відчужило будівлю на користь ТОВ «Дерекс» шляхом укладення договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за р. №5611, зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 липня 2014 року.

01 грудня 2014 року між ТОВ «Дерекс» та ОСОБА_5, ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за яким вони придбали у власність в рівних частках (по ? частці кожному) нежитлову будівлю цеху залізобетонних виробів (цех ЗБВ, під літ. «Г-ІІ»), що знаходиться по АДРЕСА_1(а.с. 6-7).

Договір оренди від 29 грудня 2006 року №01-12/06 в процедурі банкрутства не припинявся та не розривався.

Вищий Господарський Суд України постановою від 29 липня 2014 року визнав порушення справи про банкрутство відносно ТОВ «НВП Спецполімер» безпідставним та скасував Постанову господарського суду Черкаської області від 16 серпня 2012 року, припинив провадження у справі про банкрутство ТОВ « НВП Спецполімер», яке було власником майна, переданого в оренду ТОВ «Компанія «Тюран»(а.с. 42-45).

Згідно п. 9.3 договору оренди визначено, що у разі зміни власника орендованої будівлі, до нового власника переходять права та обов'язки орендодавця, в такому випадку даний договір оренди будівлі не припиняється, не втрачає своєї юридичної сили та діє на умовах визначених в договорі(а.с. 38).

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що перехід права власності на річ передану в найм, не є підставою для зміни або припинення договору найму. Новий власник речі автоматично набуває прав та обов'язків наймодавця і має виконувати їх до закінчення строку дії договору.

Відповідно до ст. ст. 793, 794 ЦК України (у редакції чинній на момент укладення спірного договору) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В постанові Вищого Господарського суду України від 06 листопада 2014 року у справі № 925/606/14 встановлена наявність орендних відносин між ТОВ «Компанія «Тюран» та ТОВ «НВП Спецполімер» відповідно до договору оренди № 01-12/06 від 29 грудня 2006 року, тобто визнав договір оренди чинним(а.с. 47-48).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04 червня 2015 року у справі № 925/606/14 за позовом ТОВ «Компанія «Тюран» до ТОВ «ОБС-Груп» підтверджено факт наявності орендних відносин між ТОВ «Компанія «Тюран» та ТОВ «НВП «Спецполімер», що виникли на підставі договору оренди будівлі №01-12/06 від 29 грудня 2006 року(а.с. 82).

Окрім того, чинність договору оренди встановлена рішенням Соснівського районного суду від 13 жовтня 2015 року(а.с. 49-50).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому, суд першої інстанції вірно виходив з того, що договір оренди будівлі № 01-12/06, укладений та виконаний сторонами, визнаний рішеннями судів, відповідно, підстав для задоволення первісного позову немає.

Щодо зустрічного позову, то відмовляючи в його задоволенні суд першої інстанції вірно виходив з того, що посилання ТОВ «Компанія «Тюран» нічим об'єктивно не доведені та не підтверджені відповідними належними доказами виходячи з наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставлять.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 7.6 спірного договору оренди усі спори, що пов'язані із цим Договором, його укладенням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку.

Тобто, вищевказаний договір містить пункт, що визначає порядок вирішення спорів, зокрема, спорів, що виникають в процесі виконання умов Договору, однак такі обставини повинні бути доведені належними та допустимими доказами чого не було зроблено позивачем за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстави для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Рішення суду ухвалено в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_7 до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Тюран", товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Спецполімер", третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Дерекс» про визнання правочину недійсним та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Тюран» до ОСОБА_5, ОСОБА_7, товариства з обмеженою відповідальністю «НВП Спецполімер», товариства з обмеженою відповідальністю «Дерекс» про розірвання договору оренди будівлі № 01-12/06 від 29 грудня 2006 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :