РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Сидорець К.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

за участю представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Богунському районному суді м. Житомира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу у сумі 119 425 (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять п'ять грн.) 91 коп., моральної шкоди у сумі 5 000 (п'ять тисяч грн.) та судовий збір у сумі 1 468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім грн.) 60 коп., -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира 05 серпня 2016 р. звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу у сумі 119 219, 28 грн. 29 вересня 2016 р. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог до 119 425, 91 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що в середині травня 2015 р. вона вирішила придбати квартиру та звернулася за допомогою до ріелторського агентство нерухомості «Ciті-1» розташоване в м. Житомир. Через декілька днів, на прикінці травня, на її мобільний телефон зателефонував ріелтор ОСОБА_6 та запропонував подивитись одну з квартир розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Коли вона з ріелтором приїхали до вказаної квартири, в квартирі знаходилася жінка, яка представилася як мати власниці, тобто відповідачки ОСОБА_7. Візуально вона побачила, що квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, тамбуру, коридору та туалету. При цьому ріелтор прокоментував, що на даний час квартиру купити-продати не можливо оскільки після смерті батька відповідачки, який мав частину квартири у власності, не оформлена спадщина i потрібно чекати шість місяців для оформлення документів. Так як квартира їй сподобалася, вона погодилася з господарями чекати повного оформлення документів, внести деяку суму, для гарантування купівля квартири і почати ремонт у квартирі. 12 червня 2016 р., у приміщені ріелторського агентство нерухомості «Ciті-1» вона підписали договір завдатку на суму 4 500 доларів США з власницею квартири, ОСОБА_5. Разом з тим, під час ремонтних робіт у квартирі, вона дізналася, що ОСОБА_5 являється власницею лише однієї кімнати, а решта кімнат являються службовими приміщеннями, у зв'язку з чим вона відмовилася купувати вказану квартиру та попросила ОСОБА_5 повернути їй грошові кошти на суму 4 500 доларів США але їй у цьому було відмовлено тому що, на думку ОСОБА_5, вказану суму їй було повернуто раніше. Так як, відповідачка гроші своєчасно не повернула, вона просить стягнути з ОСОБА_5 борг у cyмi 116 232 (сто шістнадцять тисяч двісті тридцять дві грн.) 63 коп. що еквівалентно (4 500 доларів США), 3% річних, що складає суму 3 193 (три тисячі сто дев'яносто три грн.) 28 коп., а загалом 119 425 (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять п'ять грн.) 91 коп. Крім того просить стягнути з ОСОБА_5 заподіяну їй моральну шкоду у сумі 5 000 (п'ять тисяч) грн.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 наполягала на задоволені позовних вимог та суду пояснила, що в середині травня 2015 р. вона вирішила придбати квартиру та в телефонному режимі звернулася за допомогою до ріелторського агентство нерухомості «Ciті-1» розташоване в м. Житомир. Через декілька днів, на прикінці травня, на її мобільний телефон зателефонував ріелтор ОСОБА_6 та запропонував подивитись одну з квартир розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Коли вона з ріелтором приїхали до вказаної квартири, в квартирі знаходилася жінка, яка представилася як мати власниці, тобто відповідачки ОСОБА_7. Візуально вона побачила, що квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, тамбуру, коридору та туалету. У присутності матері відповідачки ОСОБА_6 повідомив їй, ОСОБА_1, що на даний час квартиру купити-продати не можливо оскільки після смерті батька відповідачки, який мав частину квартири у власності, не оформлена спадщина i потрібно чекати шість місяців для оформлення документів. В усній домовленості вона з матір'ю відповідачки та ОСОБА_6 дійшли згоди, що вона, ОСОБА_1 купуює дану квартиру після того, як буде прийнята спадщина та оформлені належним чином всі необхідні документи. В цей же день ріелтор ОСОБА_6 сказав їй, що як гарантія того, що вона, ОСОБА_1 буде купляти вказану квартиру, їй потрібно до ріелторського агентства внести стандартну авансову суму в розмір 500 доларів США, яка потім буде врахована в оговорену суму купівлі-продажу квартири. Оскільки грошей в cyмi 500 доларів США у неї з собою не було, то вона з ОСОБА_6 на його машині приїхали до неї до дому, де вона передала йому 500 доларів США при цьому ОСОБА_6 звернув увагу, що договір на цю суму вони укладуть пізніше, так як був пізній час. Через декілька днів вона зустрілась у квартирі АДРЕСА_2 саме с відповідачкою, ОСОБА_8, яка запропонувала їй надати завдаток на придбання квартири на суму в 10 000 доларів США, дозволивши їй розпочати робити ремонтні роботи без оформлення документів. Вказаної суми грошей у неї не було але вона погодилася внести суму 3 500 доларів США. Після цього вони поїхали до ріелторського агентство нерухомості «Ciті-1» де ОСОБА_6 попередньо надав їй та відповідачці уже надрукований договір завдатку на суму в 500 доларів США які вона йому передала в кінці травня 2015 р. В цей же день, тобто 12 червня 2015 р. у приміщені ріелторського агентства вона передала відповідачці 3 500 доларів США стосовно яких ОСОБА_6 склав договір завдатку. Разом з тим, під час оформлення договору ріелтором, вона спілкувалася з відповідачкою яка їй пояснила, що їй зараз терміново потрібні кошти на будівництво іншого будинку та їй потрібно їхати на роботу до Москви, тому вона, ОСОБА_1 погодилась надати відповідачці ще 500 доларів США. Договір на суму 3 500 доларів США був вже роздрукований, де вона з відповідачкою написали свої прізвища, однак не поставили свої підписи, оскільки не вирішилися з остаточною сумою авансу. Оскільки 500 доларів у неї з собою не було, то вона поїхала з відповідачкою до себе до дому, взяла 500 доларів, повернулися разом до ріелторського агентства де ОСОБА_6 набрав новий договір від 12 червня 2015 р. на загальну суму завдатку в poзмірі 4 500 доларів США, який вона з відповідачкою підписали i ОСОБА_6 завірив кінцевий договір своїм підписом та поставив печатку. В кінці жовтня вона дізналася, що мати відповідачки оформила спадщину після смерті чоловіка, однак дві кімнати були не оформлені належним чином та належать комунальній власності та сусіду. Оскільки відповідачка не оформила право власності на вci кімнати, вона відмовилась купувати дану квартиру. На неодноразові звернення до відповідачки про повернення авансу закінчувалися відмовою. Станом на день направлення позову до суду, відповідачка ухиляється від повернення переданих їй коштів мотивуючи тим, що кошти можливо поверне в paзi продажу даного житла іншій ocoбi.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 проти задоволення позовних вимог заперечував частково та суду пояснив, що самого факту укладення договору завдатку в рахунок оплати при купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 не заперечує вказуючи при цьому, що сума завдатку була 500 доларів США. Крім того, він не погоджується з самими позовними вимогами так як вони не відповідають реальним подіям, які передували укладанню договору та його оформленню а саме, на думку представника відповідачки позивач в своїй позовній заяві не зазначила, що після укладання договору завдатку від 12 червня 2015 р. в подальшому, 28 червня 2015 р., сторони, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_1, в приміщені агентства нерухомості «Сіті-1», в присутності представника вказаного агентства ОСОБА_10 уклали інший договір завдатку, яким покупець (позивач) передає продавцю (відповідачу) завдаток в розмірі 500 (п'ятсот) доларів США, в рахунок оплати при купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_4

Згідно п.7.3. даного договору передбачено, що цей договір містить вci попередні домовленості між сторонами стосовно предмету цього договору, але відміняє i робить недійсним вci iншi зобов'язання, які мали бути прийняті або зроблені сторонами в усній чи письмовій формі до укладання цього договору, тобто договору від 28 червня 2015 р.

Крім того, оскільки позивач в позовній заяві стверджує, що сплата коштів є авансовим платежем в рахунок купівлі-продажу квартири (з чим погоджується i віповідач), то предметом даного договору є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, яка належить продавцю (відповідачу). По cyтi домовленості між сторонами договори від 12 червня 2015 р. та від 28 червня 2015 р. є фактично попереднім договором купівлі-продажу квартири, який повинен був бути нотаріально посвідченим згідно діючого законодавства i предметом якого є квартира. Таким чином, згідно умов п.7.3. даного договору вci авансові платежі які відбулися між сторонами (позивачем та відповідачем) раніше, до укладання останнього договору від 28 червня 2015 р., є відміненими та недійсними.

Враховуючи, що відповідачка не заперечує проти укладання договору завдатку на суму 500 (п'ятсот) доларів США, то не заперечує проти стягнення з неї на користь позивачки 12 915, 50 грн. (500 доларів за курсом НБУ) та 3% річних в розмірі 387,44 грн.

Також представник відповідача вказав, що він заперечує проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування заподіяної моральної шкоди так як позивачкою не доведено факт моральних страждань внаслідок не купівлі нею квартири.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_11 дала аналогічні пояснення дані представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він працює ріелтором в агентстві нерухомості ПП «Ciті-1» м. Житомира. Він супроводжував угоду, укладену між позивачем та відповідачем, щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3. 3 yciмa документами, як стверджує свідок, щодо данної квартири, позивачка була ознайомлена. Неодноразово вона квартиру оглядала. 3 цього приводу між сторонами були укладені відповідні договори завдатку, серед яких був договір завдатку від 12 червня 2015 р. на суму 4 500 доларів США. В подальшому, на прохання позивача, відповідачка повернула ій суму завдатку в poзмірі 4 500 доларів США, та був укладений договір завдатку на суму в 500 доларів США від 28 червня 2015 р. При цьому свідок пояснив, що неодноразово звертав увагу сторін на вимоги п.7.3. даного договору, а саме що вci авансові платежі, які відбулися між сторонами (позивачем та відповідачем) раніше до укладання останнього договору завдатку на 500 доларів США, є відміненими та недійсними.

Разом з тим, під час розгляду справи було встановлено, що 28 червня 2015 р. ОСОБА_5 не перебувала на території України а тому договір не мiг бути укладеним саме в зазначену дату. 3 цього приводу свідок вказав, що він міг помитися в даті укладання договору при його складанні але те, що це був останній договір зі змістом від 28 червня 2015 р. то він на цьому наполягав.

Вислухавши позицію позивачки, представника позивачки, представників відповідачки, вивчивши матеріали цивільної справи суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що в середині травня 2015 р. позивачка вирішила придбати квартиру та звернулася за допомогою до ріелторського агентство нерухомості «Ciті-1» розташоване в м. Житомир. Через декілька днів ріелтор ОСОБА_6 запропонував подивитись одну з квартир розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Коли вона з ріелтором приїхали до вказаної квартири, в квартирі знаходилася жінка, яка представилася як мати власниці, тобто відповідачки ОСОБА_7. Візуально вона побачила, що квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, тамбуру, коридору та туалету. При цьому ріелтор прокоментував, що на даний час квартиру купити-продати не можливо оскільки після смерті батька відповідачки, який мав частину квартири у власності, не оформлена спадщина i потрібно чекати шість місяців для оформлення документів. Так як квартира позивачці сподобалася, вона погодилася з господарями чекати повного оформлення документів, внести деяку суму, для гарантування купівля квартири і почати ремонт у квартирі. 12 червня 2016 р., у приміщені ріелторського агентство нерухомості «Ciті-1» вона підписали договір завдатку на суму 4 500 доларів США з власницею квартири, ОСОБА_5. Разом з тим, під час ремонтних робіт у квартирі, вона дізналася, що ОСОБА_5 являється власницею лише однієї кімнати а решта кімнат являються службовими приміщеннями, у зв'язку з чим вона відмовилася купувати вказану квартиру та попросила ОСОБА_5 повернути їй грошові кошти на суму 4 500 доларів США але їй у цьому було відмовлено тому що, на думку ОСОБА_5, вказану суму їй було повернуто раніше.

Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6. (а. с. 13-15).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_7 власником якої вказана ОСОБА_11. Жилі і підсобні приміщення квартири розміщені на першому поверсі одноповерхового будинку і являють собою окрему квартиру. Загальна площа квартири 27,9 кв. м.; жила площа 12,9 кв. м.; кухня 6,9 кв. м.; санвузол 2,0 кв. м.; тамбур 1,2 кв. м.; вітальня 4,9 кв. м. (а. с. 47-48).

Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 64675883 та Реєстру прав власності на нерухоме майно свідчить що квартира АДРЕСА_8 загальною площею 27,9 кв. м., житлова площа 12,9 кв. м. складається з одної жилої кімнати та службових приміщень. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності № НОМЕР_1, 14.09.2007 р. Форма власності - приватна спільна часткова. Частка власності по 1/3 між ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_11. (а. с. 6-7).

Суд звертає увагу, що з позовних вимог, пояснень позивачки у суді свідчить, що вона намагалася придбати трьох кімнатну квартиру. Коли вона візуально оглянула квартиру АДРЕСА_8, квартира дійсно складається з трьох кімнат але потім, коли вона дізналася, що відповідачка являється власницею лише однієї кімнати це і явилося підставою для відмови від подальшого укладання угоди купівлі продажу вказаної квартири. Суд критично відноситься до пояснень ріелтора ОСОБА_6, який в своїх поясненнях у суді вказував, що позивачка особисто бачила квартиру і документи на неї але, на думку суду ріелтор не міг не знати, що позивачка намагалася придбати саме трьох кімнатну квартиру а фактично вказана квартира складалася з однієї кімнати та службових приміщень.

Також суд в цій частині критично відноситься до пояснень представника відповідачки ОСОБА_4, яка в судовому засіданні не заперечувала, що квартира АДРЕСА_8 загальною площею 27,9 кв. м., житловою площею 12,9 кв. м., фактично складається з одної жилої кімнати та службових приміщень і цими службовими приміщеннями, на думку представника відповідачки, позивачка могла безперешкодно користуватися. Крім того, в підтвердження того, що все ж таки дві кімнати у вказаній квартирі являються службовими і ніяк не можуть бути, на законних підставах, використовуватися саме власниками квартири № 5, представник відповідачки вказала, що в цих кімнатах раніше були встановлені окремі електролічильники, що підтверджує окремість двох вказаних кімнат (квартир) від одної кімнати № 5, власницею якої і є ОСОБА_5.

Диспозиція ст. 118 Житлового кодексу України дає коментар, що слід розуміти під службовим приміщенням, а саме службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутат. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно договору завдатку від 12 червня 2015 р. ОСОБА_5 (продавець) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 та ОСОБА_1 (покупець) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 уклали даний договір згідно якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_5 завдаток в розмірі грошової суми 4 500 (чотири тисячі п'ятсот) доларів США в рахунок оплати при купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_9, як доказ складання в подальшому договору на відчуження квартири між сторонами, що склали цей договір на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. (а. с. 5).

Зі змісту договору завдатку від 28 червня 2015 р. ОСОБА_5 (продавець) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 та ОСОБА_1 (покупець) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 уклали даний договір згідно якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_5 завдаток в розмірі грошової суми 500 (п'ятсот) доларів США в рахунок оплати при купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_9, як доказ складання в подальшому договору на відчуження квартири між сторонами, що склали цей договір на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. (а. с. 44).

Згідно договору завдатку від 12 червня 2015 р. ОСОБА_5 (продавець) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 та ОСОБА_1 (покупець) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 уклали даний договір згідно якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_5 завдаток в розмірі грошової суми 3 500 (три тисячі п'ятсот) доларів США в рахунок оплати при купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_9, як доказ складання в подальшому договору на відчуження квартири між сторонами, що склали цей договір на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. (а. с. 69).

Згідно листа Державної прикордонної служби України № 0.64-22929/0/15-16 від 27.10.2016 р. свідчить, що у період з 01.05.2015 р. по 01.08.2015 р. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 р. н. тричі виїзджала за межі України, а саме: 02.05.2015 р. о 15.47 через пункт пропуску Бориспіль-D, характеристика транспортного засобу - 1801 Київ-Шереметєво; 26.05.2015 р. о 13.47 через пункт пропуску Грем'яч, характеристика транспортного засобу - НОМЕР_2; 24.06.2015 р. о 12.16 через пункт пропуску Грем'яч, характеристика транспортного засобу - НОМЕР_2. (а. с. 38)

Суд, посилаючись на норми чинного законодавства, аналізуючи відповідні у справі докази, критично відноситься до пояснень свідка ОСОБА_6 Так, допитаний у судовому засіданні 13 жовтня 2016 р. свідок ОСОБА_6 (а. с. 62, 71-76) суду пояснив, що дійсно він супроводжував купівлю-продаж квартири за адресою: АДРЕСА_3. 3 yciмa документами щодо данної квартири позивачка була ознайомлена. Неодноразово вона квартиру оглядала. 3 цього приводу між сторонами були укладені відповідні договори завдатку, серед яких був договір завдатку від 12 червня 2015 р. на суму 4 500 доларів США. В подальшому, на прохання позивача, відповідачка повернула ій суму завдатку в poзмірі 4 500 доларів США, та був укладений договір завдатку на суму в 500 доларів США від 28 червня 2015 р. При цьому свідок категорично заявляв, що дату укладання договору він перевіряв неодноразово ще й виділяв по тексту червоним кольором. Разом з тим, допитаний 07 листопада 2016 р. свідок допускав, що він при оформленні вказаного договору міг помилитися у даті його оформлення.

Крім того, аналізуючи лист Державної прикордонної служби України № 0.64-22929/0/15-16 від 27.10.2016 р., пояснення позивачки ОСОБА_1, представників відповідачки, свідка ОСОБА_6 суд дійшов висновку, що фактично позивачка ОСОБА_1 тричі передавала кошти в рахунок вартості квартири за адресою: АДРЕСА_3 а саме: перший раз суму 500 доларів США в кінці травня 2015 р. ріелтору ОСОБА_6; другий раз 3 500 доларів США у приміщені ріелторського агентства нерухомості ПП «Ciті-1» м. Житомира власноруч саме ОСОБА_5 і третій раз 500 (п'ятсот) доларів США також у приміщені ріелторського агентства нерухомості ПП «Ciті-1» м. Житомира власноруч саме ОСОБА_5.

Разом з тим, з огляду двох Договорів завдатку від 12 червня 2015 р. та одного від 28 червня 2015 р. свідчить, що всі вони були підписані в один день, а саме 12 червня 2015 р. (а. с. 5, 44, 69). З пояснень позивачки ОСОБА_1 свідчить що суму 500 доларів США вона передала ОСОБА_6 наприкінці травня 2015 р. але договір він оформив пізніше, а саме 12 червня 2015 р. В цей же день він оформив і договори на 3 500 доларів США та 500 доларів США, при цьому дату укладання договорів вона не перевіряла а перевірила лише правильність вказаних у договорі сум. З вказаного суд робить висновок, що ОСОБА_1 фактично передавала відповідні суми доларів ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Щодо дати укладання договору завдатку від 28 червня 2015 р. суд також відноситься критично, так як під час пояснень у суді представники відповідачки, свідок ОСОБА_6 наполягали, що саме договір завдатку на 500 доларів США був укладений саме в цей день, 28 червня 2015 р. і була присутня сама ОСОБА_5 але після отримання листа з Державної прикордонної служби України, згідно якого ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 р. н. 24 червня 2015 р. о 12.16 виїхала за межі України через пункт пропуску Грем'яч транспортним засобом - НОМЕР_2., вони вказали, що можлива помилка у даті оформлення договору але такий договір на суму 500 доларів США був укладений як останній.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України.

У випадку якщо між сторонами існують відносини і одна особа зобов'язана передати кошти або передати товар на суму, яка перевищує у двадцять і більше разів (розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) то такі відносини мають бути оформлені шляхом укладання письмового правочину як варіант - складання розписки, в якій зазначається, хто та кому передає кошти в якій сумі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється в письмовій формі відповідно до (ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У даній справі сторони уклали договір завдатку від 12.06.2015 р., даний договір є борговим документом, що підтверджує прийняття кожним із сторін відповідних зобов'язань.

Наявність у позивача оригіналу боргового документу підтверджує той факт, що кошти в сумі 4 500 доларів США передались ОСОБА_5 і спростовують її, ОСОБА_5 та її представників у суді твердження, що дані кошти були повернуті нею, ОСОБА_5 28.06.2015 р., оскільки у неї, ОСОБА_5 відсутній оригінал боргового документу, та відсутня будь яка розписка або інший документ, який вказував би про факт повернення нею, ОСОБА_5 коштів ОСОБА_1 в сумі 4500 доларів США які вона отримала згідно договору від 12.06.2015 р.

Наявність договору від 28.06.2015 року в якому не вказано що кошти в сумі 4500 доларів США повернуті ОСОБА_1 не може бути доказом та підтверджувати належне виконання зобов'язання по поверненню коштів

Суд звертає увагу, що в судовому засіданні позивачка надала суду для огляду оригінал договору завдатку від 12 червня 2015 р. згідно ОСОБА_5 (продавець) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 та ОСОБА_1 (покупець) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 уклали даний договір згідно якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_5 завдаток в розмірі грошової суми 4 500 (чотири тисячі п'ятсот) доларів США в рахунок оплати при купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_9, як доказ складання в подальшому договору на відчуження квартири між сторонами, що склали цей договір на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. (а. с. 5).

Крім того, суд звертає увагу, що саме на цьому договорі від 12 червня 2015 р. ріелтор ОСОБА_6 поставів печать ріелторського агентства на інших договорах на суму 3 500 доларів США та 500 доларів США такі печатки відсутні.

За змістом п.12 постанови Пленуму ВС України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показаннями свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Під час розгляду справи представниками відповідачки, свідком неодноразово зверталася увага на те, що між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 при укладанні договору купівлі - продажу квартири був укладений саме договір завдатку а не внесено аванс позивачкою, як гарантійна сума у попередньому купівлі нею квартири.

З цього приводу судом зроблено відповідний аналіз з якого свідчить.

Відповідно до п.1.1 Договору завдатку (а. с. 5, 44, 69) Покупець передає Продавцю завдаток в розмірі грошової суми 4 500 (чотири тисячі п'ятсот) доларів США, в рахунок оплати при купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_11, як доказ складання в подальшому договору на відчуження квартири між сторонами, що склади цей договір на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Правова природа завдатку визначена ст. 570 ЦК України, згідно положень якої завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є задатком, вона вважається авансом.

З аналізу даної норми можна виділити дві істотні умови, які характеризують завдаток:

- завдаток може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке виникло на підставі укладених договорів;

- завдаток одночасно є формою підтвердження зобов'язання та засобом забезпечення його виконання - тобто він виконує забезпечувальну функцію поряд з гарантією, порукою, заставою та ін.

Таким чином, аванс буде мати повністю протилежні властивості, а саме: якщо певна сума сплачується до укладання основного договору, то ця сума буде авансом. Виключенням є окрема категорія платежів (авансу) - «попередня оплата товару», яка визначена ст. 693 ЦК України; аванс не виконує забезпечувальну функцію - тобто, якщо договір не укладений з ініціативи будь-якої з сторін, то аванс, безумовно, повертається його власнику.

З практичної точки зору аванс залишиться авансом, навіть якщо в відповідному документі буде зазначено, що це завдаток.На практиці дуже часто зустрічаються документи (наприклад, розписки, попередні договори, договори завдатку та ін.), за якими в рахунок забезпечення укладання у майбутньому основного договору клієнт дає продавцю або виконавцю послуг певну суму коштів і називає це завдатком.

Згідно з ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Зрозуміло, що у випадку порушення зобов'язання за таким документом, яке сталось з вини кредитора, боржник вимагає від нього повернення завдатку у подвійному розмірі, проте ВС України притримується іншої думки.

Відповідно до Рішення ВС України від 18.02.2009 р., у справі № 6-23108св08 де суд зазначив, що внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із вже укладеного договору купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було, то не дивлячись на укладений між сторонами договір завдатку передана Позивачем Відповідачу сума є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню Позивачу в однократному розмірі.

З матеріалів справи, показів сторін свідчить, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 не було укладено так як на той момент були відсутні правові підстави а саме, ІНФОРМАЦІЯ_6 р. помер співвласник вказаної квартири, батько позивачки - ОСОБА_15. Згідно вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У зв'язку з чим термін на відчуження квартири та зняття з реєстрації, передбачений п. п. 3.2.3., 3.2.4 Договору завдатку, обмежений 30 жовтня 2015 р.

Окрім цього, умовам договору завдатку, а саме п.1.1. та 2.1. було визначено, що кошти в сумі 4 500,00 доларів США передаються покупцем, тобто позивачем ОСОБА_1, з метою підтвердження виконання договору купівлі-продажу і в забезпечення його виконання в майбутньому.

Суд звертає увагу, що судова практика, на день розгляду справи, йде по шляху визнання завдатком виключно суми, яка була сплачена після укладення договору з обов'язковим дотриманням його форми. «У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються у тому розмірі, в якому вони надавалися» (ухвала судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 26.02.2004 р.; ухвала судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 21.06.2006 р).

Аналогічна правова позиція міститься й у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 р. у справі за № 6-176цс/12, де суд звернув увагу на те, що «…внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовились укласти такі договори в майбутньому, передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню…».

Таким чином, виходячи з наведених вище норм закону та судової практики, зважаючи на те, що позивач та відповідач, укладаючи договір завдатку, таким чином, домовились у майбутньому укласти договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, сплачена за договором завдатку від 12.06.2015 р. сума завдатку в розмірі 4 500,00 доларів США є авансом і підлягає поверненню позивачу ОСОБА_1

Оскільки судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані ОСОБА_5 кошти у розмірі 4 500 доларів США є авансом, який підлягає поверненню у тому ж розмірі.

Віповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно i тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положения цieї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших ociб чи наслідком події.

Враховуючи те, що Відповідачкою не повернено аванс у зв'язку iз не укладенням основного договору купівлі-продажу 30 жовтня 2015 р., нею не виконано зобов'язання щодо повернення авансу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначаеться за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до відомостей про курси валют Національного Банку України станом на 28.09.2016 р. вартють 100 доларів США становить 2582,9474 грн., тому стягненню з віповідача підлягає аванс, що складае 4 500 доларів США ( еквівалент 116 232,63 грн. станом на 28.09.2016 р.).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Верховним Судом України 30 березня 2016 р у cпpaвi № 5-86кз16 в порядку ст. 355 ЦПК України винесена постанова з приводу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних i тих же самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, у якій останнім надано тлумачення застосування передбаченого ст.625 ЦК України .

3гіднo даної правовое позиції ВС України, вимоги ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для вcix cyдiв України, які застосовують у своїй діяльності зазначену норму закону.

Biдповіднo до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється вiд відповідальностi за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох пpoцентів річних входять до складу грошового зобов'язання i є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступаютъ способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) вiд боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Оскільки з вiдпoвiдaчки підлягає стягненню грошова сума авансу в розмірі 116 232,63 грн. i таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, суд дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які вiдпoвiдaч належним чином не виконав, що дає пiдcтaви для стягнення на користь позивачки 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання.

Прострочення зобов'язання, згідно договору, виникло 30 жовтня 2015 р., в день коли повинен був укластися договір купівлі - продажу квартири.

Згідно розрахунку, передбаченого чинним законодавством, заборгованість по 3% річних становить 3 193,28 грн.

Щодо вирішення питання позивача у відшкодуванні заподіяної їй моральної шкоди внаслідок не укладення договору купівлі-продажу квартири, не повернення відповідачкою переданих їй грошових коштів в рахунок купівлі квартири, суд, керуються вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому у п. 3 прокоментовано, що під моральною шкодою слід poзуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній ocoбi незаконними діями або бездіяльністю інших ociб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життевих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настання негативних наслідків.

Суд вважає, що внаслідок введення відповідачкою позивачки в оману, позивачці завдано душевних страждань, вона втратила душевний спокій, отримала негативні емоції, була позбавлена можливості купити інше житло, оскільки значну суму коштів передала відповідачці. Крім того, відповідачка втрачала свої кошти на неодноразові дзвінки по мобільному телефону, оскільки відповідачка значний час перебувала за кордоном, що підтверджується листом прикордонної служби України. Суд враховує час, протягом якого, майже рік, позивачка вимушена була принижуватися перед відповідачкою, щоб переконати її, ОСОБА_5 повернути передані нею, ОСОБА_1, гроші. Суд критично відноситься до зауважень представників відповідачки, що позивачка не надала медичних підтверджень свого розладу здоров'я, душевних страждань. З пояснень позивачки у суді свідчить, що вона працює у медичному закладі, отримує мінімальну заробітну платню і щоб підтримувати належний стан свого здоров'я, вона застосовувала відповідні медичні препарати, щоб не допустити негативних наслідків розладу свого здоров'я а тому за медичною допомогою не зверталася.

Суд враховує обставини заподіяної позивачці моральної шкоди, їх характер, особу відповідачки а також враховуючи вимоги розумності, справедливості вважає, що вимоги по відшкодуванню моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 2 000 грн.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу у сумі 119 425 (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять п'ять грн.) 91 коп., моральної шкоди у сумі 5 000 (п'ять тисяч грн.) та судовий збір у сумі 1 468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім грн.) 60 коп. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 р. н. (i.к.НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н. (i.к.НОМЕР_4) борг у cyмi 116 232 (сто шістнадцять тисяч двісті тридцять дві грн.) 63 коп. що еквівалентно (4 500 доларів США), 3% річних в poзмipi що складає суму 3 193 (три тисячі сто дев'яносто три грн.) 28 коп., а загалом 119 425 (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять п'ять грн.) 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі грн.) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 1 468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім грн.) 60 коп. в рахунок відшкодування судових витрат..

Керуючись вимогами ст.ст. 23, 526, 533, 570, 611, 625, 629, 1212 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 10, 11, 57, 130, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу у сумі 119 425 (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять п'ять грн.) 91 коп., моральної шкоди у сумі 5 000 (п'ять тисяч грн.) та судовий збір у сумі 1 468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім грн.) 60 коп. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7 р. н. (i.к.НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н. (i.к.НОМЕР_4) борг у cyмi 116 232 (сто шістнадцять тисяч двісті тридцять дві грн.) 63 коп. що еквівалентно (4 500 доларів США), 3% річних в poзмipi що складає суму 3 193 (три тисячі сто дев'яносто три грн.) 28 коп., а загалом 119 425 (сто дев'ятнадцять тисяч чотириста двадцять п'ять грн.) 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі грн.) в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 1 468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім грн.) 60 коп. в рахунок відшкодування судових витрат..

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка