Справа № 361/2738/15-ц Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/961/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 16.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Гуля В.В., Касьяненко Л.І.

при секретарі - Ярун Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Головне управління Державної міграційної служби України у Київській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про зобовязання вчинити дії, визнання дій незаконними,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 19.02.2008 року між банком в особі філії Нікопольського відділення № 7898 та ОСОБА_4 укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі 470000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18.02.2018 року.

У рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 19.02.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано у реєстрі за № 771, за яким предметом іпотеки є житлова трикімнатна квартира загальною площею 109,6 кв.м, житловою 57,8 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 станом на 08.12.2015 року має заборгованість перед банком, що становить 268647,70 грн., тому Банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19.02.2008 року у розмірі 268647,70 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_2; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцем у порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» за ціною, яка буде визначена за експертною оцінкою на момент передачі його на реалізацію; надати йому у порядку ст. 34 ЗУ «Про іпотеку» право подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу вищевказаного нерухомого майна; на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління товариству у порядку ст. 34 ЗУ «Про іпотеку»; виселити із вищевказаної квартири ОСОБА_2, та ОСОБА_6 зі зняттям з реєстраційного обліку у ГУ ДМС в Київській області; стягнути із ОСОБА_2 на свою користь витрати за проведення оцінки майна у розмірі 1500 грн.; судовий збір у розмірі 3019,77 грн. також просить стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на свою користь витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із даним позовом відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому посилаючись на те, що банком не врахована сума коштів у розмірі 46618,21 грн., яка підлягає зарахуванню на погашення тіла кредиту, вважає стягнення одночасно пені і 3 % річних незаконним, тому просила зобовязати ПАТ «Державний ощадний банк України» зарахувати суму коштів у розмірі 71618,21 грн. у рахунок погашення тіла кредиту за кредитним договором; визнати нарахування пені станом у розмірі 9940,51 грн. безпідставним; визнати нарахування 3 % річних за несвоєчасне погашення боргу в сумі 1633,47 грн. незаконним.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року позов Банку задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 19.02.2008 року у розмірі 268647 грн. 70 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 20.02.2008 року, на квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2? шляхом надання публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» права укладення договору купівлі-продажу від свого імені з будь-якою особою - покупцем за початковою ціною 685000 грн., але на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації за оцінкою проведеною субєктом оціночної діяльності незалежним експертом. ПАТ «Державний ощадний банк України» надано всі повноваження, що повязані з укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки та зобовязано отримані від реалізації предмету іпотеки грошові кошти зарахувати на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Державний ощадний банк України». Предмет іпотеки передано в управління ПАТ «Державний ощадний банк України»

В решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 у своїй скарзі посилаючись на те, що розмір заборгованості судом визначено невірно, не досліджувалась думка учасників процесу про вартість іпотечного майна, таким чином не враховано висновок Верховного Суду у справі №1120 цс15, не зясовано співмірності суми боргу і вартості предмета іпотеки, не здобуто доказів спричинення позивачеві збитків простроченням, тому просить скасувати рішення про задоволення позову Банку та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України».

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» у своїй скарзі, посилаючись на те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо виселення із зняттям з реєстраційного обліку є незаконним, оскільки застереження про надання іншого жилого приміщення ч.3 ст.109 ЖК не містить, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 сторонами не оскаржене, тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 19.02.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (у зв'язку зі зміною найменування ПАТ «Державний ощадний банк України») та фізичною особою ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 311, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 470 000 грн. на споживчі цілі, які відповідно до пунктів 1.1, 1.2 зобов'язався повернути у строк до 18.02.2018 року зі сплатою 18 % річних в порядку на умовах та в строки, встановлені цим договором (а.с.16).

30.12.2008 року укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 311 від 19.02.2008 року (а.с.23).

Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується щомісячно до 30 числа місяця наступного за звітним проводити погашення кредиту ануїтетними платежами у сумі 8468,70 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань із рахунків відкритих у банку.

Сторони домовились, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також у інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим Договором та стягнути заборгованість у примусовому порядку у тому числі шляхом звернення стягнення на предметі іпотеки /п. 4.2.2/.

У рахунок забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 19.02.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір за яким предметом іпотеки є житлова трикімнатна квартира загальною площею 109,6 кв.м, житловою 57,8 кв. м, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.25).

Вартість предмету іпотеки сторони визначили на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності у сумі 685 000 грн. та домовились, що реалізація предмету у будь-якому випадку буде проводитись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти в порядку, передбаченому цим договором та чинним на момент реалізації законодавством (п.1.2 договору). На період дії договору предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця (п.1.3 договору).

Пунктом 3.1.3 договору сторони домовились, що іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором, в тому числі, якщо прострочення будь-яких платежів за кредитним договором в цілому або будь-якої його частини становить більше двох місяців.

Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться в п.6.6 цього договору (п.6.2).

У разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки останній на підставі договору між іпотекодавцем та іпотекодержателем, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому чинним законодавством та за цим договором (п.6.3).

Реалізація предмету іпотеки, на який звернено стягнення, за рішенням суду або виконавчим написом нотаріуса проводиться у встановленому законодавством порядку, виручені від продажу предмету іпотеки кошти направляються у першу чергу на погашення зобов'язання а також на покриття витрат (п.6.4).

Відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.6.6) сторони домовились, що іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій іншій особі покупцю на підставі договору купівлі-продажу та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань на підставі цього договору або укладеного договором про задоволення вимог іпотеко держателя в порядку, встановленому чинним законодавством. У цих випадках остаточна оцінка предмета іпотеки визначається на підставі оцінки нерухомого майна на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, що підтверджується відповідним документом суб'єкта оціночної діяльності.

У випадку, якщо іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені будь-якій іншій особі він зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу з іншою особою. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати або ухиляються, або з інших підстав не вчиняють дій по укладенню договору купівлі-продажу предмета іпотеки, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Із матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобовязання за кредитним договором ОСОБА_4 належним чином не виконував, заборгованість останнього станом на 08.12.2015 року складає 268647,70 грн., з яких прострочена заборгованість по кредиту 222597,94 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 14060,97 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу 2310,81 грн.; витрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу 29677,98 грн.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов ПАТ «Державний ощадний банк України», суд обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_4 не виконує передбачених кредитним договором обовязків по поверненню отриманих кредитних коштів шляхом внесення щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, чим у свою чергу порушує права кредитора, які підлягають до захисту шляхом дострокового повернення кредитних коштів через процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3).

Проте, суд першої інстанції задовольняючи позов і звертаючи стягнення на предмет іпотеки, шляхом надання публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» права укладення договору купівлі-продажу від свого імені з будь-якою особою покупцем, допустив порушення норм матеріального права, прийшовши до помилкового висновку встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки 685000 грн., але на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його реалізації за оцінкою проведеною субєктом оціночної діяльності незалежним експертом.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки підлягає зміні.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ч.6 ст.38 вказаного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Враховуючи вказані вимоги закону, а також те, що представник позивача надав суду висновок субєкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_7 (сертифікат УТО ФГИУ №2231 від 03.02.2001 року) про оцінку предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_2, яка станом на 15 лютого 2016 року становить 1344290 грн., колегія суддів змінює рішення в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки і встановлює початкову ціну реалізації у грошовому вираженні в розмірі 1344290 грн.

Колегія суддів приймає до уваги даний висновок про вартість квартири, наданий представником ПАТ «Державний ощадний банк України», оскільки оцінка квартири проводилася у лютому 2015 року, на відміну від висновку, де оцінка проводилася раніше.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що суд невірно визначив розмір заборгованості відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором, оскільки ці доводи були перевірені судом та не знайшли свого підтвердження.

При цьому посилання відповідачки ОСОБА_2 у скарзі про те, що боржник і по даний час продовжує регулярно погашати борг, а суд не зясував співмірності суми боргу і вартості предмета іпотеки - безпідставні, поскільки законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, як неспівмірність заборгованості з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-340 від 4 листопада 2015 року).

Твердження апелянта Банку про те, що відмова у задоволенні позовної вимоги щодо виселення відповідачів із зняттям з реєстраційного обліку є незаконною, не може бути прийнята до уваги з наступних підстав.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

З матеріалів справи вбачається, що в іпотеку ОСОБА_2 передано квартиру, придбану нею не за рахунок отриманих кредитних коштів, а на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2007 року, в звязку з чим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині є законним.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2015 року змінити в частині визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, встановивши початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації у грошовому вираженні в розмірі 1344290 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :