АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 626/2069/15-ц Головуючий суддя І інстанції Рибальченко І. Г.
Провадження № 22-ц/790/856/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лізингової компанії товариства з обмеженою відповідальністю «ІГК» про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лізингової компанії товариства з обмеженою відповідальністю ««Інтерграндкапітал» про захист прав споживача.

В обґрунтування позову зазначає, що в мережі Інтернет на сайті він знайшов оголошення про продаж автомобіля «Daewoo Matiz» за ціною 101000 грн.

09 лютого 2015 року він приїхав до регіонального офісу компанії, де представник компанії пояснив, що після сплати 20% авансового платежу протягом трьох днів автомобіль буде передано у користування. При цьому представник компанії підтвердила, що ціна автомобіля - 101 000 грн. є фіксованою, не буде змінюватись. Решту вартості автомобіля він повинен сплачувати протягом 6 років.

Він погодився з такими умовами, підписав договір №805149, та в цей же день перерахував на рахунок компанії 20 200 грн.

Після більш детального вивчення умов договору він прийшов до висновку, що його ввели в оману і сплачена ним сума є «вартістю фінансування».

В телефонній розмові працівниками відповідача роз'яснено, що сплачені кошти є вартістю фінансування, тому необхідно сплатити 50500 грн. авансового платежу і після цього йому передадуть автомобіль.

27 лютого 2015 року він перерахував на користь відповідача кошти і чекав передачу автомобіля протягом визначених договором 120 робочих днів, проте транспортний засіб так і не отримав.

Пізніше йому стало відомо, що ТОВ «ІГК» не має права здійснювати діяльність з фінансового лізингу.

Оскільки правочин здійснено з використанням нечесної підприємницької практики, введення споживача в оману, то він є недійсним.

Також, умови договору не відповідають вимогам чинного законодавства.

Цим правочином йому завдано шкоду, а саме він сплатив 700 грн. та 30 грн. комісії Банку.

Крім того, йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 15000 грн.

Просить визнати договір фінансового лізингу № 805149 від 09 лютого 2015 року недійсним; стягнути з ТОВ «ІГК» сплачені за договором фінансового лізингу кошти у розмірі 70 700 грн. та 700 грн. комісії банку, 3000 грн. витрат на правову допомогу, 30 грн. комісії банку та 15 000 грн. моральної шкоди.

Відповідач в судове засідання не з'явився.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Товариство не виконує умови договору, не заважаючи на те, що він сплатив 50% вартості автомобіля. Ним не сплачено 3000 грн. за доставку автомобіля, оскільки працівники компанії повідомляли , що цю суму він має сплатити тільки після доставки. Крім того, ТОВ «ІГК» не є лізинговою компанією, у нього відсутні права на надання послуг фінансового лізингу.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 09 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ІГК» укладено договір № 805149 майнового лізингу, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати у користування позивача автомобіль «Daewoo Matiz» вартістю 101000 грн.

Договором встановлена певна процедура виконання умов, а саме: п. 5.1 визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, комісі ї за передачу предмету лізингу.

На виконання умов договору 27 лютого 2015 року позивачем сплачено авансовий платіж в сумі 50500 грн. та вартість фінансування в сумі 20200 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що оскільки ОСОБА_1 не сплатив комісію за передачу автомобілю, обов'язку передати автомобіль у товариства не виникло, а тому підстав для визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину немає.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до вимог ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Договір лізингу від 09 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ІГК», нотаріально посвідчено не було.

Крім того, відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ст. 1,4, 5, 7 до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Фінансовими вважаються такі послуги: фінансовий лізинг;

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Згідно Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 22 січня 2004 N 21 юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи (далі - Довідка), виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг (додаток 1);4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед видів діяльності ТОВ «ІГК» не передбачено надання послуг фінансового лізингу.

Інформація щодо Товариства до Державного реєстру фінансових установ та Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги не внесено, статусу фінансової установи товариство не набуло.

Відсутність ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб суперечить вимогам законодавства та є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 216, 1167 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

У зв'язку з виконанням умов правочину ОСОБА_1 сплатив 70700 грн. за договором, 700 грн. комісії банку за переказ коштів відповідно до умов договору.

Також внаслідок неправомірний дій відповідача, позивачу завдана моральна шкода, оскільки неотримання автомобіля тривалий час вплинуло на його моральний стан.

За таких обставин колегія вважає можливим стягнути з ТОВ «ІГК» на користь ОСОБА_1 2000 грн. моральної шкоди.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу, то колегія виходить з наступного.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На а.с. 73- 75 міститься договір №001013 про надання юридичних послуг, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Ваш Договір». За цих договором наведено вартість послуг, які надані позивачеві, а саме аналіз Договору №805149, -500 грн., складання позовної заяви - 600 грн., усні консультації - 300 грн., складання процесуальних документів - 1600 грн.; загалом 3000 грн. Дана сума сплачена позивачем(а.с. 71,72, 86), а тому підлягає відшкодуванню.

Сплачені ОСОБА_1 30 грн. за послуги Банку також підлягають стягненню з відповідача.

Судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь держави.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 03 грудня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати договір №805149 від 09 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» -недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором 70700(сімдесят тисяч сімсот) грн., 700(сімсот) грн. комісії; 3000(три тисячі) грн. за надання юридичної допомоги; 30(тридцять) грн. комісії та 2000(дві тисячі) грн. по відшкодуванню моральної шкоди.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ІГК» на користь держави судовий збір у сумі 2522 грн. 52 коп.( дві тисячі п'ятсот двадцять дві гривні п'ятдесят дві копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: