Справа № 2/359/515/16
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції про визнання правочину дійсним, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказує на те, що 02 серпня 2009 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля. За умовами даного договору ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Крім того, ОСОБА_1 зобовязався сплатити за автомобіль грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 40000 гривень. На виконання умов укладеного договору ОСОБА_2 надав на імя ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_3 довіреність на право управління та розпорядження транспортним засобом, а згодом передав автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу. На підтвердження того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу автомобіля було надано розписку від 02 серпня 2009 року про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 40000 гривень, що еквівалентно 5000 доларів США. В 2015 році ОСОБА_2 повідомив позивача про те, що на автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладено заборону на відчуження відділом ДВС Бориспільського МРУЮ. Тому, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля, укладений між ним та ОСОБА_2, дійсним; визнати за ним право власності на автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також зняти арешт з автомобіля марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладений ВДВС Бориспільського МРУЮ.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав предявлений позов та просив суд його задовольнити.

Представник ВДВС Бориспільського МРУЮ у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справ повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання також не зявився та про своє ставлення до предявленого позову суд не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні предявленого позов належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Volkswagen», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС №213036 (а.с.12).

02 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу (а.с.32). За умовами якого, ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, а останній зобовязався після підписання даного договору сплатити грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 40000 гривень.

В той самий день ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_2, на підставі нотаріально посвідченої довіреності, надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, якою уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_3 керувати та розпоряджатися автомобілем марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.5).

На підтвердження факту отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_2 надав власноручно написану розписку, в якій зазначив, що отримав 5000 доларів США, що еквівалентно 40000 гривень, а ОСОБА_1 передав автомобіль з ключами та технічним паспортом (а.с.6).

Постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ ОСОБА_7 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31 січня 2014 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 у звязку з заборгованістю зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа №2/1005/933, виданого 21 травня 2012 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів у розмірі ? частини (а.с.9).

У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.334 ЦК України (в ред. до 11.02.2010 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. З моменту державної реєстрації договору у набувача за таким договором виникає право власності.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положення ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Крім цього, суд також звертає увагу на положення п.3 ч.1 ст.208 ЦК України відповідно до якого у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, в тому числі автомобілі, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Крім того, відповідно до п.7 та п.8 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» №1388 від 07 вересня 1998 року власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

За правилами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч цьому представник позивача не надав суду будь-яких, належних доказів, які б підтверджували правомірність набуття ОСОБА_1 у власність спірного автомобіля.

Оскільки, розписка від 02 серпня 2009 року складена ОСОБА_2 про те, що він продав спірний автомобіль ОСОБА_1 та отримав від останнього грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 40000 гривень, не є належним і допустимим доказом на підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу вказаного автомобіля.

Судом також критично оцінюється нотаріально посвідчена довіреність, видана ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на право керування та розпорядження спірним автомобілем. Так як, дана довіреність лише уповноважила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися належним ОСОБА_2 на праві власності транспортним засобом, однак не надала позивачу права на набуття у власність спірного автомобіля.

Оскільки спірний автомобіль не був знятий з реєстрації під час передачі його позивачу та залишався зареєстрованим за третьою особою, то фактично передача у власність автомобіля не відбулася, а він був переданий на підставі довіреності для володіння та розпорядження зазначеним автомобілем.

У звязку з тим, що автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, залишився у власності ОСОБА_2, який має заборгованість зі сплати аліментів, державним виконавцем було накладного арешт на даний автомобіль.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 02 серпня 2009 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним, а внаслідок чого відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «Volkswagen», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зняття арешту за даного автомобіля.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З квитанцій від 07 грудня 2015 року та від 14 грудня 2015 року (а.с.1,17) вбачається, що при предявленні позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1464 гривень 40 копійок. Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ч.3 ст.34 Закону України «Про дорожній рух», п.3 ч.1 ст.208, ч.1 ст.328, ч.1 та ч.4 ст.334, ч.1 ст.626, ч.1 ст.638, ст.639 ЦК України, ст.655 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору - купівлі продажу автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 1991 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 шассі № WVWZZZ31ZNB071227, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дійсним, визнання за ОСОБА_1 права власності на автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT 1991 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 шассі № WVWZZZ31ZNB071227, зняття арешту з автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT 1991 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 шассі № WVWZZZ31ZNB071227, накладений відділом державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський