Справа № 344/9980/15-ц
Провадження № 22-ц/779/53/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Матківського Р.Й., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_2,

представника ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4, представника органу опіки та піклування, представника відділу ДВС,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третя особа орган опіки і піклування м. Івано-Франківська, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем попереднього проживання та реєстрації за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та реєстрації.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 15 липня 2015 року залучено до участі по справі орган опіки і піклування м. Івано-Франківська для надання ними висновку щодо доцільності відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та реєстрації.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2015 року, визначеним як заочне, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалено відібрати ОСОБА_6 від ОСОБА_2 та повернути матері ОСОБА_4 за місцем попереднього проживання та реєстрації дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 грн.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Ухвалено допустити до негайного виконання рішення суду щодо відібрання дитини.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 листопада 2015 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 05.08.2015 року залишена без задоволення (а.с.97 т.2)

Не погодившись із заочним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на необґрунтованість та незаконність рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначила, що відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо відібрання дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування. При розгляді даного питання суд посилався на те, що представник органу опіки та піклування в судовому засіданні не висловив думку з ким повинна проживати дитина.

Апелянт звертає увагу суду на те, що з самого дитинства піклуванням її онука займався виключно її син, так як мати ОСОБА_7 веде антисуспільний спосіб життя. В свою чергу належним чином ніколи не займалася вихованням дитини (а.с. 68-87, 98-102, 259), а тому повернення ОСОБА_6 за місцем реєстрації створюватиме реальну небезпеку для його життя, здоровя та суперечитиме його інтересам.

Апелянт зазначає, що судом не було враховано те, що правових підстав для відібрання дитини від неї - ОСОБА_2 немає, так як її онук проживає зі своїм батьком у тій же квартирі, де проживає вона, а мати дитини ОСОБА_4 добровільно віддала ОСОБА_6 на виховання батькові дитини.

Просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_5, батька дитини, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про відібрання дитини до батька не заявлені, тому відсутні підстави щодо стягнення з нього частини судових витрат.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

У судовому засіданні апелянт та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_5 у останнє судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, але з участю його представника ОСОБА_3

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_8 у останньому судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування не визначився з висновком з ким із батьків повинна проживати дитина.

Вислухавши осіб. Які беруть участь у справі, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Задовольняючи позов частково та ухвалюючи рішення про відібрання дитини від апелянта ОСОБА_9, суд першої інстанції правильно виходив з положень ст.ст. 155,157, ч.1 ст.162 та 163 Сімейного кодексу України та ст. 29 Цивільного кодексу України, встановивши, що відповідач ОСОБА_2 (баба дитини) утримує дитину всупереч волі та згоди матері дитини, з якою хлопчик проживав.

Частиною 4 статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов'язків, а також вирішення батьками питань щодо виховання дитини регламентовано ст.ст. 155 та 157 Сімейного Кодексу України.

За приписами ст. 162 Сімейного кодексу України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відповідно до ст. 163 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Нормами статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, чч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Судом встановлено, що з 2008 року позивач ОСОБА_4 проживала з відповідачем ОСОБА_5 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 і це не оспорюється сторонами у судовому засіданні.

У них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.7 т.1)

За вказаною адресою зареєстровано місце проживання дитини ОСОБА_6 з 22.05.2009р. (а.с.4-5, 29 т.1). Зареєстрованим місцем проживання дитини є двокімнатна квартира, розташована на 5 поверсі п'ятиповерхового будинку, житловою площею 27,50 м.кв. У квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_4 та її дитина ОСОБА_6, реєстрація інших осіб у цьому житлі відсутня, а також відсутні дані про проживання інших осіб.

У матеріалах справи наявна інформація про особу позивача, відповідно до якої вона за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у обласному психо-неврологічній лікарні № 3 та обласному наркологічному диспансері не перебуває (а.с.9-10, 28 т.1).

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що малолітній ОСОБА_6 проживає за адресою: вул.ОСОБА_1 Павла IIАДРЕСА_2 у м.Івано-Франківську. Цей факт також не оспорюється сторонами у судовому засіданні.

Зазначене житло, а саме трьохкімнатна квартира, знаходиться у спільній частковій власності відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, а також ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.97 т.1).

Відомості про те, що дитиною, крім батька, опікується баба ОСОБА_2 виходить із довідок про знаходження дитини на лікуванні, висновку правоохоронних органів, довідки про відвідування дитиною клубу «Фієста» (а.с.63-67, 85-87, 92, 112- 122 т.1).

Позивач у суді апеляційної інстанції пояснила, що між нею та відповідачем ОСОБА_5 спільне сімейне життя було припинено. Відповідач через деякий час після народження дитини перейшов проживати до своєї матері ОСОБА_2 Вона дозволяла та надавала можливість спілкуватися з дитиною. У кінці січня 2015 року відповідач ОСОБА_5 прийшов у її квартиру спілкуватися із сином, вона, знаходячись у іншій кімнаті, заснула, а тим часом ОСОБА_5 забрав дитину без її згоди і залишив її у своєї матері ОСОБА_2 До цього часу дитину фактично виховує баба, а відповідач ОСОБА_5 має іншу сім'ю і проживає окремо. Його місце проживання їй не відомо. Про цей факт вона зверталася із заявою до правоохоронних органів (а.с. 129-131 т.2)

Відповідачі ОСОБА_5 та апелянт ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснили, що вони проживають у одній квартирі, дитиною постійно, з народження, опікувалася переважно баба ОСОБА_2, позивач сама привела до них дитину, залишивши на деякий час. Оскільки ОСОБА_5 стало відомо, що позивач залишала дитину із сторонньою особою, тому він прийняв рішення про залишення дитини у себе.

У суді апеляційної інстанції сторони та державний виконавець пояснили, що ОСОБА_4 спілкувалася з дитиною, контакт дитини і матері існує.

З врахуванням встановлених обставин справи, інтересів дитини, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відібрання дитини від баби ОСОБА_2, оскільки батько дитини ОСОБА_5 без згоди матері дитини ОСОБА_4 змінив її місце проживання, дитина проживає у квартирі, яка належить, у тому числі, апелянту, апелянт дитиною опікується. У цьому випадку, в силу ст. 162 СК України, законом передбачено настання наслідків у вигляді відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили, що повернення дитини за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам у матеріалах справи відсутні.

Наявна у матеріалах справи роздруківка телефонної переписки (а.с.68-84 т.1) може стосуватися взаємовідносин подружжя та не є достовірним доказом певного психологічного стану позивача чи наявність у неї будь-якого психіатричного захворювання.

Доводи апелянта про те, що позивач добровільно віддала дитину на виховання батькові спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи, відповідно до яких позивач, застосовуючи усі незаборонені законом способи, намагається повернути дитину до її постійного місця проживання, а проти цього категорично заперечують баба дитини ОСОБА_2 та батько дитини ОСОБА_5

Висновок індивідуально-психологічного обстеження дитини (а.с.207-208 т.2) також не може бути підставою для відмови у позові, оскільки не є беззаперечним доказом того,що передача дитини її матері суперечитиме інтересам дитини.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2015 року відхилити.

Рішення (заочне) Івано-Франківського міського суду від 05 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_12

ОСОБА_13