Справа № 461/3055/11 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/783/2197/16 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Штефаніци Ю. Г., Мельничук О. Я.

при секретарі Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника Заставної Ольги Василівни на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу Кривицького Сергія Юрійовича, третя особа - орган опіки та піклування Галицького району м. Львова, про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано іпотечний договір № 13/112/І01/07-С від 11.10.2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю. - недійсним.

Зобов'язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кривицького С.Ю. скасувати реєстраційний запис № 3181 від 11.10.2007 року щодо реєстрації в Державному реєстрі іпотек, іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний № 10242461, та скасувати реєстраційний запис № 3182 від 11.10.2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження квартири за цією ж адресою - АДРЕСА_1, реєстраційний № 10242461.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк».

ОСОБА_2 вважає рішення суду необгрунтованим та незаконним.

Зокрема, зазначає, що кредитний договір № 06/112-07-С від 11.10.2007 року не відповідає вимогам частинам 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», і саме на ці обставини не звернув увагу районний суд.

Просить рішення суду в частині відмови у задоволені вимог про визнання кредитного договору недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити.

ПАТ «Дельта Банк» вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, зазначає, що згоди органу опіки та піклування при укладені іпотечного договору не було потрібно, оскільки на час його укладення в квартирі, яка є предметом іпотеки, неповнолітня дитина не була зареєстрованою, одноособовим власником квартири була іпотекодавець-боржник. Крім того, апелянт зазначає, що ним була подана заява про застосування строку позовної давності, однак суд залишив це поза увагою.

Просить рішення районного суду в частині задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте повністю зазначеним вимогам рішення районного суду не відповідає.

Встановлено, що в травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, та з урахуванням подальших змін та уточнень своїх вимог, просила визнати недійсними кредитний договір № 06/112-07-С від 11.10.2007 року та іпотечний договір № 13/112/І01/07-С від 11.10.2007 року, що зареєстрований у реєстрі за № 3181 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю., зобов'язати приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кривицького С.Ю. скасувати реєстраційний запис № 3181 від 11.10.2007 року щодо реєстрації в Державному реєстрі іпотек, договору іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер 10242461 та скасувати реєстраційний запис № 3182 від 11.10.2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо заборони відчуження квартири.

На обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що ПАТ «Кредитпромбанк» не мав права видавати кредит в іноземній валюті; банком у кредитному договорі не вказано, що має індивідуальну ліцензію на видачу валютних кредитів; укладаючи договір кредиту банк в порушення вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» не зазначив усіх даних, що стосується сукупної вартості кредиту, порушив її право споживача на необхідну, доступну та достовірну інформацію про кредит, не надав у письмовій формі інформації про проценти та переплату по кредиту, інформації про умови кредитування; на укладення іпотечного договору банк не мав дозволу органу опіки та піклування, а останній суперечить правам та інтересам її малолітньої дитини.

Посилаючись на викладене просила задовольнити її вимоги.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Встановлено, що 11 жовтня 2007 року між позивачкою та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» укладено кредитний договір № 06/112/07-С (а.с. 11-17 т.1).

Відповідно до умов кредитного договору банк надав позивачу кредит в сумі 25 000 доларів США на споживчі цілі строком по 10 жовтня 2017 року включно, з процентною ставкою за користування кредитними коштами в розмірі 13,55 % річних; забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором є іпотека квартири загальною площею 32,9 кв. м., житловою площею 17,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 згідно з іпотечним договором; порядок погашення кредиту - у розмірі 209 доларів США щомісячно у період з 01-го по 10-е число місяця.

В той же день, 11.10.2007 р. між зазначеними сторонами укладено іпотечний договір № 13/112/І01/07-С, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.18-19 т.1).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і до ОСОБА_2 за вищевказаними кредитним та іпотечним договорами (а.с.5-13, т.2), внаслідок чого ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2015 року замінено відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» (а.с.96-97 т.2).

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( у редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються серед іншого детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови кредиту; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012року, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умовами чинності кредитних договорів є досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист пав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов»язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю,виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець,виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення,що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо. Судам слід з»ясовувати: чи спірний кредитний договір підписаний сторонами; чи досягли сторони згоди з усіх істотних умов договору; чи мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; чи позивач на момент укладення договору заявляв про додаткові умови договору ; чи виконувалися в подальшому умови договору; чи надавав банк позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, в тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; чи підписував позивач додатки до кредитного договору, де міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на момент укладення договору не заявляла про додаткові умови договору, оскільки докази цього у матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору кредиту , районний суд вірно виходив з того, що позивач ОСОБА_2 самостійно звернулася до ПАТ «Кредитпромбанк» із заявою про отримання кредитних коштів, що свідчить про її волевиявлення на укладенення договору. Перед укладенням договору мала змогу в повному обсязі ознайомитися з умовами договору та право відмовитися від одержання кредитних коштів, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, як це передбачено ст.1056 ЦК України. Однак, таким правом не скористалася, а натомість певний час регулярно та систематично виконувала взяті на себе зобов»язання, передбачені кредитним договором та вносила кошти як по оплаті тіла кредиту, так і відсотків за користування кредитними коштами, а тому визнала умови договору та виконувала їх.

Вірними також є висновки суду щодо того, що Закон України «Про захист прав споживачів» на час укладення кредитного договору не забороняв надання й отримання на території України споживчих кредитів в іноземній валюті , а згідно ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Встановлено, що предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Державним нотаріусом Першої Львівської дернотконтори ОСОБА_5 та зареєстрованої у обласному Комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», реєстраційний № 10242461 та підтверджується витягом про реєстрацію права власності № 8547501 від 05.10.2005 року.

Таким чином, єдиним власником квартири, яка перебуває в іпотеці є ОСОБА_2

Матеріалами справи підтверджується, зокрема довідками з місця проживання про склад сім'ї, що на час укладення іпотечного договору в квартирі зареєстрованих осіб не було. Позивачка та її дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, були зареєстровані у зазначеній квартирі лише 26.06.2009 року, тобто після укладення іпотечного договору (а.с. 66, 67 т.1).

Згідно фотокопії паспорта позивачки, остання на час укладення іпотечного договору (з 13.07.1995 р.) була зареєстрованою в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.104 т.1), а її чоловік - ОСОБА_7 - в квартирі АДРЕСА_4 (а.с.135-136 т.1). Дитина проживала з позивачкою за місцем реєстрації позивачки.

На час укладення оскаржуваного договору іпотеки ОСОБА_2 дала позикодавцю заяву-гарантію, що зобов'язується не реєструвати в квартирі, яка є предметом іпотеки, малолітніх, неповнолітніх дітей (а.с.134 т.1).

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, як зазначено в ч.6 ст.203 ЦК, у протилежному випадку такий правочин є нікчемним.

Таким чином, єдиним власником квартири на час укладення спірного іпотечного договору була ОСОБА_2, вона та дитина не були зареєстровані в спірній квартирі, відтак майнові права неповнолітньої дитини на спірну квартиру відсутні.

За таких обставин передача квартири в іпотеку банку відбулася без порушень вимог чинного законодавства, а тому рішення суду в частині визнання недійсним договору ігреки підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 червня 2015 року в частині відмови у визнання недійсним договору іпотеки скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору іпотеки № 13/112/І 101/07-С від 11.10.2007 року, укладеного між ВАТ» Кредитпромбанк» та ОСОБА_2, відмовити.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Штефаніца Ю. Г.

Мельничук О. Я.