Справа № 661/4793/15-ц
Провадження № 2/661/103/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року

Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:

Головуючої судді : Сапронової Л.В.

При секретарі: Шашликовій Т.В.

За участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Каховка, Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 лютого 2012 року, між нею та ОСОБА_4, укладено договір позики шляхом його підписання, відповідно до п.1 умов якого позикодавець передав у власність грошові кошти в сумі 200 000,00 грн., а позичальник прийняв їх з зобов'язанням повернути позику у визначений цим договором строк. Відповідно до п.8 вищезазначеного договору підписання договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Згідно додаткової угоди від 31.10.2012 року до п. 5 умов Договору були внесені відповідні зміни щодо зобов'язань позичальника повернути позику в строк до 01.12.2012 року шляхом безпосередньої передачі грошей позикодавцю. На день подачі позову відповідачка частково виконала свої зобов'язання, шляхом поповнення готівкою через відділення ПриватБанку карткового рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_1, а саме: 16.05.2013 року в сумі 5000,00 грн., 28.03.2013 року в сумі 5004,85 грн., 16.01.2013 року в сумі 19 800,00 грн., 25.12.2012 року в сумі 19 998,99 грн., 07.12.2012 року в сумі 40000,95 грн., а також переданням грошових коштів готівкою, а саме: 18.03.2014 року - 400 грн., 10.06.2014 року - 1700 грн., 13.06.2014 року - 1300 грн.; всього 93 204,79 грн. На момент подачі позову до суду відповідачкою грошові кошти в повному обсязі не повернуті, що свідчить про її ухилення від взятих на себе зобов'язань. Просила суд стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики в сумі 106 795,21 грн.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві; подала до суду письмову заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики в сумі 106 795, 21 гривень, інфляційні витрати в розмірі 88 460,42 грн. та 3 % річних в сумі 10551,93 грн., а всього 205807,53 грн. та судові витрати.

Представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з тих же підстав.

Відповідачка ОСОБА_4, представник відповідачки ОСОБА_5 в судове засідання повторно не зявилися з невідомих причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; ОСОБА_4 подала до суду заперечення проти позову, в яких зазначила, що ОСОБА_1 відмовлялася прийняти від неї грошові кошти за договором позики, тому вважається кредитором, що прострочив; просила відмовити у задоволенні позовних вимог по стягненню інфляційних збитків та 3% річних.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлені строки.

Згідно із ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей.

Згідно із ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 15.02.2012 року позивачка уклала з відповідачкою ОСОБА_4 договір позики на суму 200 000,00 грн., які остання зобовязувалася повернути ОСОБА_1 до 01.12.2012 року, про що зазначено в додатковій угоді до договору позики від 31.10.2012 року.

Відповідачка, на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом зобовязання за договором позики виконала частково, шляхом поповнення готівкою карткового рахунку, відкритого на імя ОСОБА_1В у відділенні «Приват Банк», а саме - 07.12.2012 року в сумі 40000,95 грн, 25.12.2012 року в сумі 19 998,99 грн., 16.01.2013 року в сумі 19 800,00 грн., 28.03.2013 року в сумі 5004,85 грн., 16.05.2013 року були перераховані кошти в сумі 5000,00 грн, а також переданням грошових коштів готівкою 18.03.2014р 400 грн, 10.06.2014р 1700 грн, 13.06.2014р 1300 грн, всього в сумі 93 204, 79 грн., проте в строк, зазначений в договорі позики, суму боргу повністю не повернула, заборгованість за договором позики на час звернення до суду з позовом становить 106 795,21 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу і відкриття виконавчого провадження.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постановах від 20 грудня 2010 року у справі № 3-57гс10, від 04 липня 2011 року у справі № 3-65гс11, а також від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, які відповідно до ст. 111-28 ГПК України та ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судового рішення Верховного Суду України.

Наданий позивачем розрахунок збитків від інфляції зроблений не у відповідності до листа Верховного Суду України №62-97 р. від 03.04.97 р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», в якому зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Строк виконання зобовязань за договором позики сторони визначили до 01.12.2012р, виходячи з сплачених в грудні 2012року 59999,94 грн. сума інфляційних втрат повинна розраховуватись, виходячи з розміру фактично непогашеної заборгованості станом на кожен місяць, індексу інфляції у ньому та різниці між сумою боргу з урахуванням індексу інфляції мінус фактичну суму боргу. Сума боргу станом на січень 2013 року складала 140 000 грн. 81 коп., індекс інфляції у січні 2013р - 102,2%, проіндексована сума боргу за січень 2013р складає 140280,81=280,81 грн. - сума, на яку збільшилась заборгованість у січні 2013 року, сума боргу станом на лютий 2013р складала 120 200 грн., індекс інфляції у лютому 2013 р складає 99,9 % (дефляція сума боргу не індексується), сума боргу за березень, квітень 2013р також не індексується оскільки за березень-квітень 2013р індекс інфляції був менше одиниці, станом на травень 2013р заборгованість складає 115195,21 індекс інфляції у травні 2013 р становив 100,1%, проіндексована сума боргу за травень 2013р складає - 115 310,41 грн =115,20 грн. сума, на яку збільшилась заборгованість у травні 2013 року, сума боргу станом на червень 2013р складає 110195,21 грн, яка не змінювалась по березень 2014р, загальний індекс інфляції за період з червня 2013р по березень 2014р включно становив -102,7%, проіндексована сума боргу становить 113170,48 грн, = 2975,27 грн сума, на яку збільшилась заборгованість за період з червня 2013р по березень 2014р включно; сума боргу станом на квітень 2014р становить 109795,21 грн індекс інфляції за квітень 2014р становив -103,3%, проіндексована сума боргу становить 113418,45 грн = 3623,24 грн сума, на яку збільшилась заборгованість за квітень 2014р; сума боргу за травень 2014р становить 109795,21 грн, індекс інфляції у травні 2014р - 103,8%, проіндексована сума боргу за травень 2014р складає 113967,42 = 4172,21 грн. сума, на яку збільшилась заборгованість у травні 2014 року; сума боргу за червень 2014р становить 109795,21 грн, індекс інфляції у червні 2014р - 101,0%, проіндексована сума боргу за червень 2014р складає 110893,16 грн = 1097,95 грн. сума, на яку збільшилась заборгованість у червні 2014 року; сума боргу за липень 2014р становить 106795,21 грн, індекс інфляції у липні 2014р - 100,4%, проіндексована сума боргу за липень 2014р складає 107222,39 грн = 427,18 грн сума, на яку збільшилась заборгованість у липні 2014 року; за період з серпня 2014р по грудень 2015р сума боргу не змінювалась і становить 106795,21 грн, індекс інфляції за період з серпня 2014р по грудень 2015р включно становить 159,6% , проіндексована сума боргу становить 170445,15 грн =63649,94 грн сума, на яку збільшилась заборгованість за період з серпня 2014р по грудень 2015р, за січень 2016р індекс інфляції Державним комітетом статистики України на час винесення рішення не визначений, тому суд за січень 2016р суму заборгованості не індексує. Загальна сума інфляційних збитків за період з січня 2013р по грудень 2015р включно становить 76341,80 грн.

Що стосується вимоги по стягненню 3% річних, то наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних розраховано, відповідно до діючого законодавства, тому суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком 3 % річних, загальна сума якого складає: за період з 01.12.2012 - 07.12.2012 року = 98,64 грн., з 07.12.2012 25.12.2012 року = 236,70 грн., з 25.12.2012 16.01.2013 року = 253,00 грн., з 16.01.2013 28.03.2013 року = 701,48 грн., з 28.03.2013 16.05.2013 року = 464,03 грн., з 16.05.2013 18.03.2014 року = 2769,30 грн., з 18.03.2014 10.06.2014 року = 757,68 грн., з 10.06.2014 13.06.2014 року = 26,64 грн., з 13.06.2014 01.02.2016 року 5244,46 грн., загальна сума 3 % річних складає - 10551,93 грн.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки, про те, що ОСОБА_1 відмовлялася прийняти в неї грошові кошти за договором позики, оскільки відповідачкою не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин, окрім того, у ПАТ КБ «ПриватБанк» відкритий картковий рахунок на імя ОСОБА_1, про що відповідачці достовірно відомо, так як остання частину боргу за договором позики перераховувала саме на цей картковий рахунок.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати, тобто підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1936,89 грн.

На підставі ст.ст. 526, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1051 ЦК України; керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 106 795,21 грн., інфляційні збитки в розмірі 76341,80 грн., 3 % річних в сумі 10551,93 грн., а всього 193688,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1936,89 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Новокаховський міський суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Сапронова