Справа №438/1424/13-ц
Провадження №2/442/256/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

про секретарі - Михавко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позову посилається на те, що 22 вересня 2010 р. на сесії Львівської обласної ради було розглянуто питання про погодження спеціального дозволу на геологічне вивчення, у тому числі дослідно-промислову розробку ділянки джерела №118 підземних мінеральних вод, розташованих у центрі смт. Східниця Львівської ласті, з метою використання в лікувальних цілях та для промислового розливу. На цій сесії голова комісії з питань екології, природних ресурсів та рекреації Львівської обласної ради ОСОБА_3 повідомив, що є позитивне рішення Східницької селищної ради та Бориславської міськради про погодження йому, позивачу по справі - підприємцю ОСОБА_1 дозволу на приватизацію джерела, котре знаходиться на моїй земельній ділянці. На сесії Львівської обласної ради був присутній (як він заявив) заступник голови Асоціації з витку курорту Східниця ОСОБА_2, якому, за згодою депутатів, було надано слово. В своєму виступі ОСОБА_2 поширив щодо нього недостовірну інформацію, яка створила негативний імідж щодо його особи, образила його честь та гідність. Ця інформація не відповідає дійсності, оскільки гідрологічною режимо-експлуатаційною станцією м.Трускавця проводилися роботи на свердловині №2-К по проведенню гідрогеологічного випробування даного водопункту для визначення оптимального режиму водовідбору і встановлення взаємозв'язку з новопроявленим джерелом по вул.Шевченка, 118. За результатами проведених робіт було встановлено, що середня мінералізація води свердловини №2-К дорівнює 6.50 г/дм', а середня мінералізація ново проявленого джерела - 5,84 г/дм гідрологічний взаємозв'язок між свердловиною і ново проявленим джерелом по вул. Шевченка, 118 не прослідковується. Вишенаведене свідчить про те, що джерело №118 за показниками є гіршим за вже існуюче джерело №2-К, і таким чином є іншим, а не унікальним. Також екологічною карткою №7/10 встановлено, що це є саме джерело №118, а не №2с, як стверджував відповідач. У 1998р. його батько приватизував цю ділянку для обслуговування будинку, що підтверджується Планом присадибної ділянки смт.Східниця, вул.Шевченка №118, а в 2003р. подарував йому та його братові. Це підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, де вказано, що він є власником земельної ділянки, яка знаходиться в смт.Східниця, вул.Шевченка,118 на підставі Договору дарування від 24.03.2003р.

Позивач переконаний, що поширення відповідачем зазначеної інформації невизначеному колу осіб мало меті опорочити його честь, гідність та ділову репутацію. Застосовуючи обман відповідач магався переконати значну кількість громадян, депутатів в корисливих, меркантильних та .чистоплотних мотивах його дій, зокрема в тому, що він причетний до якогось законного привласнення землі та її надр з метою збагачення. Крім того, поширена інформація спонукала громадськість до неправильних висновків та суджень, таким чином, себто він веде антигромадський, антисуспільний спосіб життя, нівелюючи та незважаючи на чинне законодавство України. Для погодження спеціального дозволу на геологічне вивчення, у тому числі дослідно- промислову розробку ділянки надр джерела №118 він затратив надзвичайно багато часу та зусиль. Публічний виступ відповідача в якому він поширив щодо нього недостовірну та негативну інформацію спонукав депутатів Львівської обласної ради відмовити йому в погодженні даного дозволу, що завдає додаткового душевного болю та психологічних страждань, зокрема він отримав погодження на отримання спеціального дозволу санітарно-епідеміологічної станції, отримав екологічну картку, отримав дозвіл Східницької селищної ради та Бориславської міської ради на погодження матеріалів для отримання спеціального дозволу на користування надрами, було проведено повний фізико-хімічний аналіз води, проведено дослідження щодо перспектив використання підземних вод джерела №118. Моральну шкоду заподіяну йому відповідачем, він оцінює в розмірі 20000 грн., сума є повністю адекватною, відповідає характеру заподіяних йому збитків, та може компенсувати заподіяну йому моральну шкоду та перенесені хвилювання і страждання. А тому у нього виникла необхідність для захисту своїх прав в суді.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча був своєчасно повідомленим про час та місце судового засідання. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленим про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.10 Європейської Конвенції з прав людини, свобода вираження поглядів становить одну з основних підвалин демократичного суспільства, й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно ч.3 статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого майнового права від протиправних посягань інших осіб.

Частина 1 ст.277 ЦК України визначає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частиною 3 ст.277 ЦК України встановлено презумпцію недостовірності поширюваної негативної інформації про фізичну особу - негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа яка її поширила, не доведе протилежного.

За вимогами ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється собою, яка поширила інформацію.

Крім того, судом взято до уваги і той факт, що при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи необхідно точно і неухильно

Застосувати положення Конституції України ( 254к/96-ВР ), Цивільного кодексу України ( 435-15 ), законів України від 16.11.1992р. за №2782-XII ( 2782-12 ) "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні від 02.10.1992р. за №2657- XII ( 2657-12), «Про інформацію» від 21.12.1993р. №3759-XII (3759-12), "Про телебачення ( у редакції Закону від 12 січня 2006р. №3317- XII (3317-15) від 23.09.1997р. №540-ВР (540/97-ВР), «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту, зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Крім того, судом враховано те, що юридичним складом правопорушення, наявність якого

може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин, як поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим

благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє

особисте немайнове право, оскільки під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у

пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку;

викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням недостовірної та негативної інформації позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка находиться в причинному зв'язку між протиправним діянням відповідача.

Пленум Верховного Суду України в постанові №4 від 31.03.95 р. (з врахуванням наступних змін та доповнень) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди вказує, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Відповідно до п.3 вказаної Постанови: під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, а відтак, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судом враховано роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N4 ( v0004700-95) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) ( v0005700-01 ).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК ( 435-15 ) моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина враховано судом при визначенні розміру

відшкодування моральної шкоди, а тому в користь позивача слід стягнути 20000 гривень моральної шкоди.

Засобом захисту честі і гідності та ділової репутації фізичної або юридичної особи є спростування відомостей, які їх порочать. Порядок спростування відомостей встановлюється законом або судом.

Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

Аналізуючи встановлені обставини у їх сукупності суд, з»ясувавши докази, які підтверджують зазначені факти, дійшов до висновку, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги слід задоволити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст.109,118,122,215 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N4 ( v0004700-95) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) ( v0005700-01 ), ч.3 статтею 32 Конституції України, п.1 ст.10 Європейської Конвенції, постановою Пленуму від 28 вересня 1990 р. № 7, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати інформацію, яка була поширено ОСОБА_2, заступником голови Асоціації розвитку курорту «Східниця» на засідпаннні сесії Львівської обласної ради від 22.09.2010р. недостовірною та такою, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача ОСОБА_1.

Зобов»язати ОСОБА_2 спростувати інформацію, поширену ним на засіданні сесії Львівської обласної ради від 22.09.2010р. та спростувати її протягом місяця у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 20000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 500 грн., понесені ним при поданні позову до суду.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою

заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Гарасимків Л.І.