Провадження № 2/761/5199/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 761/16009/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Національного музею історії України, треті особи Міністерство культури України, Первинна профспілкова організація Національного музею історії України про визнання звільнення незаконним, стягнення заробітної плати, укладення трудового договору, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Національного музею історії України, треті особи Міністерство культури України, Первинна профспілкова організація Національного музею історії України про визнання звільнення незаконним, стягнення заробітної плати, укладення трудового договору.

Позивач зазначила, що вона працювала на різних посадах у відповідача починаючи з 01.10.2012 року. Згідно із наказом № 113-к від 04.10.2013 року зайняла посаду завідувача відділу обліку господарської діяльності Національного музею історії України на умовах строкового договору до повернення із відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

У відповідності із наказом від 24.03.2016 року була переведена на посаду заступника головного бухгалтера (завідувача відділу бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності Національного музею історії України (надалі - НМІУ) на умовах строкового трудового договору до повернення з відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

Наказом від 07.04.2016 року № 71/1-к позивачка була звільнена з займаної посади за п. 2 ст. 36 КЗпПУ.

Позивач вважає, що її було звільнено незаконно, так як на декретну посаду завідувача відділу обліку господарської діяльності, що обіймала ОСОБА_2, яка перебувала у декретній відпустці, мала вийти на роботу 30.07.2016 року її переведено за її згодою згідно наказу № 113-к від 04.10.2013 року, проте не попереджено відповідачем, що ОСОБА_2, має повернутися на посаду.

Після звільнення, позивачем було подану заяву до Національного музею історії України про прийняття її на роботу з 08.04.2016 року на вакантну станом на 07.04.2016 року посаду заступника генерального директора (з утримання з урахуванням уточнення назви посади відповідно до штатного розпису в заяві від 11.04.2016 року).

За результатом розгляду заяви від 11.04.2016 року листом від 14 квітня 2016 року № 336 їй запропоновані інші посади виключно у відділі бухгалтерського обліку, фінансування та звітності, що є значно нижчими за оплатою.

Позивач вважає, що їй безпідставно відмовлено в укладенні безстрокового трудового договору на посади заступника директора з господарських питань або заступника директора з адміністративних питань, оскільки її освітній та кваліфікаційних рівень відповідає вимогам для роботи на таких посадах.

А також, вона зазначила, що у зв'язку із її належністю до первинної профспілкової організації НМІУ, члени якої зазнають тиск з боку адміністрації, якою надаються переваги в укладенні трудових договорів та преміювання членів іншої ППО «Новий час», що створена після призначення генеральним директором ОСОБА_3 та є підконтрольною їй.

В уточненнях до позовної заяви посилається на незаконність звільнення за п.2 ст36 КЗпП України стверджуючи, що наказом від 26 березня 2016 року її, позивача було переведено на посаду заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділу) відділу бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності, у зв'язку із змінами у штатному розписі змінена назва посади завідувача відділу господарської діяльності, яку обіймала ОСОБА_2 (яка мала вийти на роботу 30.07.2016 року). Тобто, припинення строку договору за п.2 ст.36 КЗпП незаконно, оскільки з нею укладено трудовий договір на змінену посаду, хоча відповідачем всупереч вимогам трудового законодавства трудовий контракт з нею не було укладено.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на її право на забезпечення роботою у відповідача, як матері двох неповнолітніх дітей, з чоловіком шлюб розірвано, позивачка просила:

- визнати звільнення ОСОБА_1 незаконним;

- стягнути з Національного музею історії України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середню заробітну плату за три місяці за період з 08.04.2016 року по 08.07.2016 року;

- зобов'язати Національний музей історії України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 2) укласти з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) трудовий договір на посаду заступника генерального директора з господарчих питань.

У запереченнях проти позову представник відповідача зазначив, що при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1 25.01.2016 р. попереджено про зміни у структурі та штатному розписі Національного музею історії України (далі - НМІУ ) та відповідною зміною істотних умов праці. Позивачу було запропоновано обрати посаду відповідно до її досвіду та кваліфікації, при цьому попередження містило перелік з 4-х вакантних посад. Серед посад, що були запропоновані позивачу були наявні, як постійні посади, так і посади вакантні на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною - «декретні» посади.

Наказом №38/2-1 ОСОБА_1 з 24.03.2016 р. на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника призначено на обрану нею самостійно посаду заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділом бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності).

У зв'язку із перериванням відпустки по догляду за дитиною основного працівника наказом №71/1-к 07.04.2016 року та відповідно із закінченням строкового трудового договору ОСОБА_1 її звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗПП. При ознайомленні із даним наказом позивачем зроблено письмове зауваження щодо її статусу «одинокої мати». Однак, п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що одинока мати - жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Приймаючи до уваги зміст позовної заяви та доданих до неї документів позивачем може бути підтверджено лише факт розлучення із чоловіком - ОСОБА_4, в той же час у свідоцтві про народження доньки позивача - ОСОБА_5, д.н. ІНФОРМАЦІЯ_2, наявний запис про батька, яким є колишній чоловік позивача.

Водночас, позивачу було запропоновано обрати посаду, яка найбільше відповідає її освіті та досвіду роботи та надано на її вибір 5 вакантних посад у відділі бухгалтерського обліку, фінансування та звітності НМІУ, адже саме в цьому відділі, протягом останнього часу, працювала позивач. Щодо заяв позивача від 07.04.2016 р. та 11.04.2016 р. до Генерального директора НМІУ із проханням прийняти її на посаду заступника Генерального директора з господарчих питань, то у відповідь на заяви її письмово було повідомлено про невідповідність поданих заяв ст.24 КЗПП, відсутність документів на підтвердження відповідності ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам до кандидата на посаду заступника Генерального директора з господарчих питань та запропоновано їй надати такі документи.

З огляду на наведені обставини позовні вимоги до НМІУ про укладання з нею трудового договору на посаду заступника Генерального директора з господарчих питань відповідач вважає такими, що не підлягають задоволенню за відсутності у позивача будь-яких законних підстав вимагати їх задоволення.

Додатково зазначено, що згідно з відомостями НМІУ - ОСОБА_1 не є членом Первинної профспілкової організації Національного музею історії України, що зокрема підтверджується списком членів даної організації (копія додається) та бухгалтерською довідкою №1652 від 03.02.2016 р. (додається), згідно з якою за час роботи ОСОБА_1 у НМІУ профспілкові внески з неї не утримувались.

Посилаючись на те, що при звільненні позивача було дотримано вимоги трудового законодавства, представник відповідача просив відмовити у позові.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, додатково зазначивши, що вона не була завчасно повідомлена про її звільнення, вона працювала тимчасово на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2 на посаді, яку остання займала, а також підтвердила доводи, викладені у її позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення відповідача проти позову, посилаючись на викладені у письмових запереченнях його, як представника відповідача, обставини, додатково просив прийняти до уваги, що позивач була повідомлена про те, що її перевід на посаду тимчасовий до виходу з декретної відпустки працівника, що підтверджується письмовою згодою на це у заяві позивачки.

Третя особа Міністерство культури України в судові засідання свого представника не направило.

Суд, заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, пояснення представника третьої особи Первинної профспілкової організації Національного музею історії України, дослідивши матеріали цивільної справи № 761/16009/16-ц, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, зокрема, копії трудової книжки (а.с. 7) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.10.1993 року працювала за спеціальністю повара, менеджера до 31.08.2001 року. Починаючи з 08.09.2003 року вона прийнята на посаду головного спеціаліста відділу торгівлі Оболонської районної у м. Києві державна адміністрація, 10.10.2003 року їй присвоєно 15 ранг державного службовця. Розпорядженням від 30.12.2010 року призначена на посаду заступника начальника відділу контролю за благоустроєм. Розпорядженням від 26.06.2012 року звільнена з роботи за згодою сторін.

Наказом від 05.09.2012 року ОСОБА_1 прийнята на посаду завідувача каси відділу обліку господарської діяльності Національного музею історії України. Наказом від 12 жовтня 2012 року вона переведена на посаду провідного спеціаліста того ж відділу, переведена на посаду головного бухгалтера у цьому ж відділі 01.10.2012 року.

Наказом № 113-к від 04.10.2013 року на підставі заяви ОСОБА_1 та згоди головного бухгалтера її переведено завідувачем відділу обліку господарської діяльності Національного музею історії України на умовах строкового договору до повернення із відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2, яка займала цю посаду і мала вийти на роботу 30.07.2016 року.

Згідно із попередженням Генерального директор НМІУ від 02 січня 2016 року у зв'язку із змінами у структурі у штатному розписі на підставі наказів від 31.12.2015 року, яке позивач отримала за її підписом 25 січня, їй були запропоновані відділом кадрів посади відповідно до її досвіду та кваліфікації, зокрема за переліком з 4-х вакантних посад, у тому числі посаду, що залишалась вакантною на час перебування основного працівника ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною.

Позивачем, яка займала посаду завідувача відділу обліку господарської діяльності до закінчення декретної відпустки ОСОБА_2, яка цю посаду займала до відпустки, було подано 29 січня 2016 року заяву на заміщення посади заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділу) відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності, тобто на ту ж посаду завідувача відділу (із зміненою назвою відділу), яку позивач займала на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника ОСОБА_2 (а.с. 14)

Наказом № 38/2-к від 01.02.2016 року на підставі заяви позивача від 29.01.2016 року ОСОБА_1, її переведено з 26 березня 2016 року на посаду заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділу) відділу бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності Національного музею історії України на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років.

Наказом № 71/1-к від 07.04.2016 року звільнено ОСОБА_1, заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділу) відділу бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років основного працівника ОСОБА_2 по закінченню строкового трудового договору ОСОБА_1 за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв'язку із перериванням відпустки основного працівника ОСОБА_2

Як пояснив представник відповідача серед посад, що були запропоновані позивачу були наявні, як постійні посади, так і посади вакантні на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною - «декретні» посади.

У той же день позивач звернулась із письмовою заявою до Генерального директора про прийняття її на вакантну посаду заступника генерального директора з утримання, посилаючись на першочергове право заняття посади.(а.с. 17). Додатково вона подала заяву від 11.04.2016 року на прийняття на роботу на одну із посад заступника генерального директора з інших питань, які були вакантними. Позивач посилалась на те, що вона утримує дітей без участі їх батька.

Листами від 08.04.2016 року та 14.01.2016 року Гендиректор їй повідомила на її заяву від 07.04.2016 року про відсутність у штатному розписі посади заступника Гендиректора з утримання, при цьому запропонувала їй зайняття однієї з вакантних посад відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності, у якому вона, позивач працювала. Щодо другої заяви позивача було зазначено перелік посад вакантних у відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності та роз'яснено до кого слід звернутись з приводу прийняття на роботу та ознайомлення з інструкціями щодо вакантних посад (а.с. 21).

Оспорюючи звільнення та відмову у наданні вакантної посади, яку вона обрала (заступника директора) у первісній позовній заяві, позивач в уточненнях до позовної заяви посилалась також на незаконність звільнення за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП з тих підстав, що наказом від 26 березня 2016 року її, позивача було переведено на посаду заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділу) відділу бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності у зв'язку із змінами у штатному розписі.

Посади завідувача відділу господарської діяльності, яку обіймала ОСОБА_2 (яка мала вийти на роботу 30.07.2016 року) не було за новим штатним розписом, тому вважає цей договір не був строковим підстав звільнення за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП не було, хоча відповідачем всупереч вимогам трудового законодавства трудовий контракт з нею не було укладено.

Водночас позивачем було долучено копію попередження від 02.01.2016 року із переліком вакантних посад, у якому під №1 вказана на заміщення посада заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділу) відділу бухгалтерського обліку, фінансування та звітності, де чітко виписано «на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років ОСОБА_2», тобто основного працівника. (а.с. 14)

За змістом наказу № 38/2-к від 01.02.2016 року на підставі заяви позивача від 29.01.2016 року ОСОБА_1, переведено з 26 березня 2016 року на посаду заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділу) відділу бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності Національного музею історії України на час відпустки по догляду за дитиною до 3-х років.

Як вказала позивач у позовній заяві після звільнення, нею було подану заяву до Національного музею історії України про прийом на роботу з 08.04.2016 року на вакантну станом на 07.04.2016 року посаду заступника генерального директора (з утримання з урахуванням уточнення назви посади відповідно до штатного розпису в заяві від 11.04.2016 року). За результатом розгляду заяви від 11.04.2016 року листом від 14 квітня 2016 року № 336 їй запропоновані інші посади виключно у відділі бухгалтерського обліку, фінансування та звітності, що є значно нижчими за оплатою. Вважає, що їй безпідставно відмовлено в укладенні безстрокового трудового договору на посаду заступника директора з господарських питань або заступника директора з адміністративних питань, оскільки вважає, що її освітній та кваліфікаційних рівень відповідає вимогам для роботи на таких посадах та враховуючи обов'язок роботодавця працевлаштувати її відповідно до вимог ч.3 ст. 184 КЗпП України.

На підставі викладених обставин суд дійшов висновку, що позивачем самостійно було зроблено вибір «декретної» посади (незважаючи на наявність запропонованих постійних посад), при цьому про наслідки закінчення відпустки основного працівника, що пов'язані із закінченням її строкового трудового договору позивач була попереджена, зокрема про це зазначено у наказі про призначення на посаду та у трудовій книжці позивача.

Таким чином, судом встановлено правомірність дій відповідача, щодо прийняття наказу № 38/2-1, згідно із яким ОСОБА_1 з 24.03.2016 р. на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника призначено на обрану нею самостійно посаду заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділом бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності).

07.04.2016 р. наказом №71/1-к в зв'язку із перериванням відпустки по догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_2, та відповідно із закінченням строкового трудового договору ОСОБА_1 її звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗПП.

Наказом від 07.04.2016 року № 71/1-к ОСОБА_1 було звільнено 05.10.2016 р. з посади заступника головного бухгалтера (заступника завідувача відділом бухгалтерського обліку, фінансування та статистичної звітності) за п. 2 ст. 36 КЗпП України, по закінченню строку трудового договору.

Доводи позивача про порушення при її звільненні ч.3 ст. 184 КЗпП України, згідно із якою звільнення, зокрема, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, перевірені судом. Натомість за відсутності документів на підтвердження статусу ОСОБА_1 як одинокої мати, приймаючи до уваги, що у дітей є батько, який має надавати допомогу або сплачувати аліменти. Між тим з цього питання позивачем окрім посилання на розірвання шлюбу будь-яких інших доказів не надано.

У відповідності із ст. 23 КЗпП України передбачено укладення трудового договору, зокрема на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Тобто такий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення строкового трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і З статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно із п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», в якій зазначено: «При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною).»

Як зазначено відповідачем та підтверджено матеріалами справи ОСОБА_2, яка обіймала посаду заступника головного бухгалтера та знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, виявила бажання припинити цю відпустку та приступити до роботи.

Відпустка для догляду за дитиною є соціальною відпусткою згідно ст. 18 Закону України «Про відпустки», яка надається жінці повністю або частково протягом строку до досягнення дитиною віку трьох років (ст. 20 Закону України «Про відпустки»). При цьому жінка може на свій розсуд у будь-який час припинити цю відпустку, а потім знову піти в таку відпустку (лист Мінсоцполітики від 16.05.2012 № 158/13/133-12).

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача укласти з нею трудовий договір на посаду заступника генерального директора з господарчих питань, то згідно із ч.1 ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як зазначено у запереченнях представника відповідача, який виступає за довіреністю керівника Національного музею історії України, ОСОБА_1 не відповідає кваліфікаційним вимогам до кандидата на посаду заступника Генерального директора з господарчих питань, які встановлені посадовою інструкцією. До того ж у позивача відсутні підстав вимагати від НМІУ укладання з нею трудового договору на вказану посаду.

Стосовно посилання позивача на дискримінацію її як члена профспілки з боку директора, то за повідомленням відповідача позивач не є членом Первинної профспілкової організації Національного музею історії України.

З огляду на вищенаведені обставини, встановлені судом та підтверджені поясненнями сторін та матеріалами справи, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання незаконним її звільнення за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, по закінченню строку трудового договору у відповідності із вимогами трудового законодавства, а отже у задоволенні решти позовних вимог також відмовлено.

З огляду на викладене та підставі ст.ст. 23, 24, 36, 40, 231, 232 КЗпП України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Національного музею історії України, треті особи Міністерство культури України, Первинна профспілкова організація Національного музею історії України про визнання звільнення незаконним, стягнення заробітної плати, укладення трудового договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційному суду м. Києва через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: О.Ф. Малинников.