У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків (упущеної вигоди),

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення збитків (упущеної вигоди).

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником автогаражу розташованого по АДРЕСА_1, який складається з декількох боксів.

Протягом тривалого часу гаражним боксом 1-1 автогаражу «А» користувався відповідач, здійснюючи свою підприємницьку діяльність.

Влітку 2014 року він запропонував відповідачу оформити орендні відносини, проте останній відмовився, вважаючи спірне приміщення своєю власністю.

Для врегулювання суперечливої ситуації він 17 червня 2014 року письмово запропонував відповідачу в строк до 29 червня 2014 року укласти договір оренди або звільнити бокс.

Напередодні - 11 червня 2014 року - ТОВ «Хетафа» направило йому пропозицію щодо укладення договору оренди на бокси в тому числі й на спірний, загальною площею 200 кв.м. строком на 5 років з річною оплатою орендної плати 400 грн за 1 кв. м., причому товариство цікавили приміщення саме в зазначеному розмірі.

В зв'язку з відмовою відповідача звільнити приміщення боксу, ТОВ «Хетафа» відкликало свою пропозицію від 11 червня 2014 року.

30 липня 2014 року він звернувся до суду із позовом про виселення відповідача та повернення йому нежитлового приміщення. Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 позов задоволено і на виконання якого ФОП ОСОБА_3 1 грудня 2015 року звільнив спірне приміщення.

Вважає, що з 1 липня 2014 року по 1 грудня 2015 року відповідач чинив йому перешкоди у реалізації права власності, шляхом передачі приміщення в оренду на вигідних для нього умовах, чим завдав йому збитки у вигляді упущеної вигоди, в розмірі 86 812,77 грн, яку просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 9 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, по суті позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

За положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Діяння заподіювача шкоди має містити всі ознаки, передбачені ст. 1166 ЦК України, а саме: вони повинно заподіювати шкоду; бути протиправним; причинно-пов'язаними зі шкодою; винними.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за відсутності порушення його прав.

За вимогами ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору (ст. 641 ЦК України). Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

За положеннями ст. 640, 793 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Запропоновані в листі ТОВ «Хетафа» умови оренди приміщення (строком на п'ять років) і згода позивача на ці умови, могли би вважатися укладеними лише у випадку їх нотаріального посвідчення. Таким чином, лист ТОВ «Хетафа» від 11 червня 2014 року та лист-відповідь позивача від 16 червня 2014 року не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України, а тому не є належними підтвердженнями наміру цих осіб укласти договір оренди приміщень на умовах запропонованих товариством, у зв'язку з чим вказана сума орендної плати (400 грн за 1 кв.м. на рік) не може братися до розрахунку суми збитків (упущеної вигоди) і є припущенням позивача.

Крім того ні позивач, ні ТОВ «Хетафа» незважаючи на безпідставне зайняття відповідачем приміщення гаражу, не були позбавлені можливості укласти в належній формі або договір оренди цього приміщення, або попередній договір.

Отже судами правильно встановлені правовідносини, які склалися між сторонами, надано їм належну правову оцінку, вірно застосовано норми матеріального права, а тому обґрунтовано відмовлено у задоволені позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення збитків (упущеної вигоди), за касаційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 9 лютого 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк