АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

08 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Слободянюк С.В.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє СокуренкоНаталія Вікторівна,

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 15 444,18 грн., посилаючись на те, що відповідачка не виконувала взятих на себе зобов'язань у договірних відносинах.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» через свого представника Сокуренко Н.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права, не оцінив належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Рішення суду не мотивоване висновками щодо факту не прийняття доказів наданих стороною позивача на підтвердження своїх вимог, а висновок суду щодо відсутності доказів укладання між Банком та ОСОБА_2 кредитного договору є необґрунтованим.

Вказував на те, що суд безпідставно не застосував норми матеріального права до правовідносин, які склалися між сторонами, а саме положення ст. 204, 509, 526, 527, 626, 629, 638, 1054 ЦК України.

Посилаючись на те, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення справи, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача - Стадніков Д.В. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила залишити рішення без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.05.2012 ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terims/pages/70/, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terims/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Зазначав про те, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, цим самим порушив умови договору.

Разом з цим, звертаючись до суду з позовом позивач в обґрунтування своїх позовних вимог надав копію Анкети-заяви від 12.05.2012, в якій зазначено позичальником ОСОБА_5, яка не є стороною у справі. Доказів на підтвердження укладання договору з ОСОБА_2 стороною позивача до суду першої інстанції не надано.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, у зв'язку з чим дійшов висновку про не доведення позивачем укладання кредитного договору зі ОСОБА_2 та відповідного розрахунку по ньому.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними, враховуючи наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано до суду Анкету-заяву про видачу кредиту на ім'я ОСОБА_5

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» діє через своїх представників, зокрема в Банку існує відповідний Департамент, який здійснює представництво Банку в суді.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - начальник юридичного Департаменту СафірФ.О., звертаючись до суду з позовом, подав одночасно клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, клопотання та заяви зі сторони Банку відсутні.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції, порушуючи вимоги цивільного процесуального права, не відкликав розгляд та не витребував належних доказів, оскільки представник позивача, який діє від імені Банку, скористався своїм правом на власний розсуд і не бажав надавати докази, зазначивши про це у клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник позивача посилався на те, що судом ухвалено необґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову та не досліджено належним чином докази надані стороною позивача.

Разом з цим, оскаржуючи рішення Банком не заявлено до суду апеляційної інстанції клопотань про дослідження та залучення нових доказів: первинних документів на підтвердження своїх позовних вимог, які не були ним подані до суду першої інстанції з поважних причин.

Вищенаведене свідчить, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо не доведення позивачем обставин укладення договору кредиту з ОСОБА_2

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Матеріали справи не містять клопотань чи заяв зі сторони позивача щодо надання до суду доказів на підтвердження укладення договору кредиту з відповідачем, а також первинних документів, які підтверджують видачу кредиту. Також в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження тієї обставини, що такі докази не подані стороною позивача з поважних причин або досліджені судом першої інстанції з порушенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України колегія суддів, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, в судовому засіданні роз'яснила особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередила про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню прав позивача задовольнила клопотання останнього про оголошення перерви та надання можливості надати суду належні докази.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявив клопотання про долученння до матеріалів справи копії анкети-заяви на підтвердження укладання договору кредиту з відповідачем ОСОБА_2 Разом з цим, первинних документів, які підтверджують видачу кредиту ОСОБА_2 на суму 15 000 грн. позивачем не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості, долученого представником позивача до позовної заяви, станом на 31 травня 2015 року у ОСОБА_2 існує заборгованість у розмірі 15 444,18 грн., з яких: 13 852,13 грн. - заборгованість за кредитом; 380,42 - заборгованість за процентами; 1 211,63 грн. - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 4-5).

З даного розрахунку вбачається, що сальдо поточної заборгованості за кредитом у період з 23.07.2013 по 22.10.2013 становить 0,00 грн. В період з 26.10.2013 по 10.12.2013 сальдо поточної заборгованості нараховувалось та станом на 10.12.2013 становило 8 356,84 грн. В подальшому з 12.12.2013 по 24.01.2014 включно сальдо становило 0,00 грн. З 26 січня 2014 року сальдо поточної заборгованості нараховувалось та станом на 31.05.2015 становило 13 852,13 грн.

З розрахунку також вбачається, що у період з 23.07.2013 по 29.08.2014 включно відсоткова ставка поточної та простроченої заборгованості становила 27,60%; з 01.09.2014 по 31.03.2015 відсоткова ставка поточної та простроченої заборгованості становила 32,40%; з 01.04.2015 по 31.05.2015 - 42%.

Ставка пені у період з 23.07.2013 по 31.10.2013 включно становила 0,00%; з 01.11.2013 по 31.05.2015 2,00%.

Крім цього, в розрахунку, а саме в графі «Сума погашення за наданим кредитом» зазначено суми, які періодично вносилися ОСОБА_2 на погашення заборгованості.

Матеріали справи не містять доказів про інформування Банком позичальника про зміну відсоткової ставки відповідно до умов договору, а саме пункту 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг.

В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечувала укладення між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору про надання кредиту та пояснила, що в період з 23.07.2013 по 31.05.2015 вона внесла 43 124,85 грн. на погашення заборгованості за наданим кредитом. Більш того, грошові кошти у сумі 800 грн. та 860 грн., які нараховані їй в якості соціальної допомоги по безробіттю 09.04.2015 та 20.05.2015 відповідно, були списані Банком в якості погашення боргу без її погодження.

Представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити, коли виникла заборгованість і скільки позичальником внесено коштів в рахунок погашення заборгованості, а також порядок зарахування коштів та зміну розміру відсоткової ставки і пені.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Банком не доведено належними доказами існування у ОСОБА_2 перед Банком заборгованості.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Враховуючи, що звертаючись до суду з позовом Банк зазначив, що сума заборгованості за тілом кредитом становить 13 852,13 грн., а матеріалами справи підтверджується, щоОСОБА_2 на погашення суми заборгованості внесено кошти на суму 43 124,85 грн., колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову справедливим.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє СокуренкоНаталія Вікторівна, - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/8552/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13118/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.