АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7610/16 Справа № 199/3328/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Богун О. О. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Дніпро

07 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Красвітної Т.П., Деркач Н.М.,

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказував, що 09 липня 2008 між ТОВ «ПростоФінанс», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1, відповідно до умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в розмірі 23 852,40 грн.

Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, станом на 03 квітня 2015 виникла заборгованість в розмірі 54 672,17 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача разом з судовими витратами.

Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1 від 09 липня 2008, станом на 03 квітня 2015 року та складається з: 209 136,39 грн. - заборгованість за кредитом; 5972,05 грн. - заборгованість по відсоткам; 25 452,03 грн. - заборгованість по комісії; 3 111,70 грн. - штраф, а всього 54 672 (п'ятдесят чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 17 коп.

Стягнуто судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 546 грн. 72 коп.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з правонаступництва та установленості того, що 09 липня 2008 між ТОВ «ПростоФінанс», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір №1, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 23 852,40 грн.

За ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України згідно кредитного договору банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

В порушення умов договору, відповідач зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, внаслідок чого станом на 03 квітня 2015 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 54 672,17 грн., яка складається з наступного: 209 136,39 грн. - заборгованість за кредитом; 5972,05 грн. - заборгованість по відсоткам; 25 452,03 грн. - заборгованість по комісії; 3111,70 грн. - штраф, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Відповідачем не спростовано вказану заборгованість.

Рішення суд обгрунтовував посиланням на ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, які регулюють зобов'язальні правовідносини, що витікають із кредитних договорів.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення.

Як слідує із матеріалів справи згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Простофінанс» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю" Кредитні ініціативи» прийняло право вимоги за Кредитним договором № 1 від 09 липня 2008 року, укладеним між ТОВ «ПростоФінанс» та відповідачем.

Вказаним договором , зокрема, визначені права, які перейшли до покупця стосовно сплати основного боргу, процентів, комісії, штрафних санкцій.

Стягнення заборгованості по кредиту в сумі 209136,03 грн, при загальній заборгованості 54672,17 грн.судом не мотивоване.

На боржника, у випадках передбачених законом, умовами договору, можуть бути покладені додаткові обов'язки, як заходи цивільно-правової відповідальності, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Складовою заявленого позову про стягнення кредитної заборгованості є стягнення штрафу, однак правові підстави, стороки позовної давності такого стягнення, суд не перевірив.

В скарзі апелянт зазначає, що не був належним чином повідомленим про слухання справи. Розглянувши справу в заочному провадженні, суд порушив вимоги ч.4 ст.169 ЦК України яка надає право розгляду справи належно повідомленого відповідача в разі повторної неявки до суду. Всупереч вказаній нормі суд розглянув справу в першому судовому засіданні.

Крім того судом не зазначено період за який стягнуто штраф.

Апелянт вказує, що звертався до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення де звертав увагу суду на порушення позивачем правових підстав (наявність договору факторінгу) заявлених вимог, строку позовної давності. В задоволенні заяви йому відмовлено.

Апелянт просить про застосування до заявлених вимог строку позовної давності апеляційною інстанцією.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 10, 213-215 ЦПК України зобов'язаний вжити передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки і сприяти у здійсненні цих прав, перевірити і оцінити поряд з іншими доказами пояснення сторін, обґрунтовуючи рішення відповідними доказами, дослідженими в судовому засіданні, навести докази, на підставі яких ті чи інші докази були відхилені за кожною із заявлених вимог.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом належно не встановлено правові підстави заявлених вимог( кредитні, факторінгові правовідносини). Розглянувши справу в заочному провадженні, з порушенням вимог ч.4 ст.169 ЦК України та відмовивши в перегляді постановленого рішення, суд першої інстанції позбавив відповідача права на заявлення вимог про застосування стоку позовної давності.

Тобто суд, не надавши сторонам спору необхідних роз'яснень, не виконав вимоги передбачені ч.4 ст.10 ЦПК України.

Колегія дійшла висновку, що, постановлюючи рішення, суд не встановив фактичні обставини по справі, порушив норми процесуального та матеріального закону, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового- відмови у задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - скасувати, в позовних вимогах- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: В.О. Тамакулова

С у д д і Н.М. Деркач

Т.П. Красвітна