_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/1968/16-ц
Провадження № 2/520/2200/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, суд, -

в с т а н о в и в :

17.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні ? квартири АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 із вказаної квартири. При цьому позивач посилається на те, що їй за рішенням суду від 11.09.2013 року належить ? частини спірної квартири. Однак, відповідач самовільно та одноособово зайняла квартиру, у зв'язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовну заяву підтримали та просять їх задовольнити. При цьому пояснили, що відповідач не являється співвласником спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. При цьому вказала, що має право на проживання у квартирі, однак її право власності на квартиру не зареєстроване.

Вислухавши сторін та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення суду № 520/4105/13-ц від 11.09.2013 року на праві спільної часткової власності належить ? частин квартири АДРЕСА_1, що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2014 року /а.с. 8-9/.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/4105/13-ц від 11.09.2013 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.10.2013 року, вирішувався позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Рішенням встановлено, що частина ОСОБА_1 у спадковій квартирі складає 3/4, а ОСОБА_2 - ? /а.с. 5-7/.

В ході розгляду справи № 520/4105/13-ц судом не вирішувалося питання щодо права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, так як нею не заявлялися відповідні вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, у даному судовому провадженні не підлягають доказуванню обставини, встановлені рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/4105/13-ц від 11.09.2013 року, а тому судом встановлено, що на наданий час позивач ОСОБА_1 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1, якій належить ? частин вказаної квартири.

Згідно довідки /виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію/ № 2535 від 19.11.2015 року слідує, що у квартирі АДРЕСА_1 особовий рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_1, яка не зареєстрована в квартирі. З даної довідки також слідує, що відповідач ОСОБА_2 не зареєстрована в спірній квартирі /а.с. 13/.

Судом досліджено лист ОСОБА_1, адресований 10.12.2015 року ОСОБА_2, з вимогою добровільного звільнення квартири та повернення правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1. Повідомлено, що у випадку не виконання вимог, ОСОБА_1 має намір звернутися до суду. Вказаний лист ОСОБА_2 отримано 07.12.2015 року /а.с. 10/.

Факт одноособового проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актами про проживання у квартирі від 20.04.2016 року та 27.04.2016 року. Окрім того, в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не оспорювала, що вона одноособово проживає у даній квартирі. Відповідач також пояснила, що вона зареєстрована в приватному будинку, однак не проживає в ньому понад 15 років, приватний будинок займають її сини, які привели його в незадовільний стан, на цей час її сім'я планує продати вказаний будинок та вона має намір виплатити позивачу вартість її частки - 3/4 спірної квартири. Відповідач стверджувала, що вона зараз займається оформленням її права власності на частку спірної квратири, однак належних письмових доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надала. Відповідач повідомила суд, що на цей час в провадженні суду її позовної заяви про визнання за нею права власності на 1/4 частку спірної квартири не перебуває.

Таким чином, з пояснень відповідача, які підтверджені дослідженими письмовими доказами, судом достеменно встановлено, що з часу відкриття спадщини до складу якої входила спірна квартира, а саме: після смерті спадкодавців ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, та смерті ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач ОСОБА_2 не здійснила будь-яких дій стосовно реєстрації спадкових прав.

Згідно вимог чинного законодавства, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Доводи позивача стосовно того, що відповідач ОСОБА_2, проживаючи в спірній квартирі без належних правових підстав, користуючись комунальними послугами та не сплачуючи за отримані послуги кошти, спричиняє позивачу додаткові незручності, підтверджені дослідженою довідкою, з якої вбачається, що по квартирі АДРЕСА_1 наявна заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг /а.с. 11-12/.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, встановивши, що відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1, самовільно та одноособово зайняла квартиру, проживає в ній без належної правової підстави, суд приходить до висновку, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні власністю, у зв'язку із чим, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому, відповідач не оспорювала того факту, що вона має інше житло, а саме - приватний будинок за адресою: АДРЕСА_2, де відповідач є зареєстрованою особою. Суд вважає за необхідне також зазначити, що в разі належної реєстрації права власності відповідача на частку в спірній квартирі, вона набуде законних підстав для перебування в спірній квартирі та користування нею.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, ст. 116 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні ? частинами квартири АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.