Категорія 42 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Денишенко Т.О., Колоса С.С.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «РІА», товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА», ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року,

встановила:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 серпня 2015 року і 13 вересня 2015 року в мережі Інтернет на веб-сайті Kazatin.com ( http//kazatin.com/), який входить до складу ОСОБА_4 корпорації РІА і адміністратором - головним редактором якого на момент публікації була ОСОБА_3, було розміщено статті під назвою: « Мафія там де нема влади. Є імітатори влади» та « Мафія-там, де кругова порука в Козятині», у яких відносно позивача були використані образливі вирази, які були висловлені в брутальній та принизливій для нього формі, його зобразили як особу, яка порушує закон, принципи моралі та загальновизнані правил співжиття. Просив, з урахуванням поданої його представником ОСОБА_4 заяви від 23.03.2016 року (а.с.96), ухвалити рішення, яким визнати дану інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, а також стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «Видавництво «РІА», ТОВ «Медіа-група «РІА», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану йому моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та понесені ним судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену 18 серпня 2015 року в статті « Мафія - там, де кругова порука в Козятині» та 13 вересня 2015 року в статті під назвою «Мафія там, де немає влади. Імітатори влади» на веб-сайті Kazatin.com ( http//kazatin.com/) в мережі інтернет.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА» на користь ОСОБА_2 30 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 1949 гривень 60 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «РІА», ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2016 року виправлено описку допущену у вступній частині рішення Вінницького міського суду вінницької області від 23.03.2016 року, та у вступній частині рішення суду зазначено правильно відповідача «Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА» замість «Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕДІА ДІМ «РІА».

В апеляційній скарзі відповідач у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА» просить рішення суду першої інстанції від 23.03.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому апеляційному перегляду не підлягає.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника відповідача у справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА» - ОСОБА_5 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представник позивача у справі ОСОБА_2 ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив рішення залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду апеляційної інстанції не зявилися, тому відповідно до вимог ст. 74. ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено належність відповідачу ТОВ «Медіа-група «РІА» нематеріального активу - сайту Kazatin.com ( http//kazatin.com/), факт передачі власником ТОВ «Видавництво «РІА» вказаного сайту у користування ( договір на а.с. 52, 56). Договором не передбачено відповідальність користувача в разі порушення законодавства України, прав і свобод інших осіб.

Відповідач ОСОБА_3 згідно договору про надання послуг № 846 від 31.12.2014 року, укладеного з ТОВ « Видавництво «РІА», прийняла на себе зобовязання управління (адміністрування) сайтом Kazatin.com (договір на а.с. 84). Умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання обовязків, порушення законодавства України, порушення прав інших осіб.

Представник відповідача ТОВ «Медіа-група «РІА» - ОСОБА_5 визнав факт розміщення на сайті Kazatin.com ( http//kazatin.com/) 18 серпня 2015 року та 13 вересня 2015 року статей, про які зазначає позивач у своєму позові, вказуючи на те, що дані статті носять оціночні судження і автором розміщених статей є особа, яка зареєструвалася на сайті як ОСОБА_6, тому вважає, що позов предявлено до неналежних відповідачів.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що статті на які посилається позивач носять інформацію про фактичні дані, крім того суб'єктивну думку автора висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Дана інформація є недостовірною, тобто не основаною на правдивих доказах і підтвердженнях, як такого громадського інтересу немає, автор статей порушив професійні норми щодо викладення інформації, тому існують підстави покладення на відповідача ТОВ «Медіа-група «РІА» обов'язку відшкодувати позивачу моральну шкоду. При цьому, судом відхилене посилання представника відповідача щодо відсутності доказів добропорядності позивача. Суд вважає, що представник відповідача не надав доказів відповідності інформації, розміщеної на сайті 18 серпня і 13 вересня 2015 року в статтях « Мафія там де нема влади. Є імітатори влади» та « Мафія-там, де кругова порука в Козятині».

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди в сумі 30 000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що цей розмір буде достатнім для відшкодування цієї шкоди.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Перелік способів захисту цивільних справ та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає з огляду на зазначене.

Судом установлено, що в мережі інтернет на веб-сайті Kazatin.com (http//kazatin.com/) 18 серпня 2015 року від читача ОСОБА_6 було розміщено статтю під назвою «Мафія - там, де кругова порука в Козятині», що підтверджується роздруківкою тексту статті з вказаного сайту.

Також в мережі інтернет на веб-сайті Kazatin.com (http//kazatin.com/) 13 вересня 2015 року від читача ОСОБА_6 було розміщено статтю під назвою - статтю під назвою: «Мафія там де нема влади. Є імітатори влади», що підтверджується роздруківкою тексту статті з вказаного сайту.

Позивач вважає, що вказані статті містять однакову негативну інформацію про нього, а саме: « ... системно на протязі десяти років діє організоване злочинне угрупування що грубо порушує чинне законодавство ОСОБА_2 ...

Воюють ... проти усілякої наволочі, яка ... сховала голову в нечистоти і чекала. ... Одним з таких героїв гнилої вічності є «МАФІК». Це таким імям на Козятинщині кличуть ОСОБА_2. ...

Але коли одна людина отруює життя інших і придбала усе це за кров простих людей, тоді мовчати немає змоги...

Багато можна писати про даного персонажа, ... ця істота...».

Судом встановлено належність відповідачу ТОВ «Медіа-група «РІА» нематеріального активу - сайту Kazatin.com (http//kazatin.com/), факт передачі власником ТОВ «Видавництво «РІА» вказаного сайту у користування (договір на а.с. 52, 56). Договором не передбачено відповідальність користувача в разі порушення законодавства України, прав і свобод інших осіб.

Відповідач ОСОБА_3 згідно договору про надання послуг № 846 від 31.12.2014 року, укладеного з ТОВ « Видавництво «РІА» прийняла на себе зобовязання управління (адміністрування) сайтом Kazatin.com (договір на а.с. 84). Умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання обовязків, порушення законодавства України, порушення прав інших осіб.

В свою чергу представник відповідача ТОВ «Медіа-група «РІА» - ОСОБА_5 визнав факт розміщення на сайті Kazatin.com (http//kazatin.com/) 18 серпня 2015 року та 13 вересня 2015 року зазначених статей, про які зазначає позивач у своєму позові, вказуючи на те, що дані статті носять оціночні судження і автором розміщених статей є особа, яка зареєструвалася на сайті як ОСОБА_6, а тому вважає, що позов предявлено до неналежних відповідачів.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно із ч. 1, 2, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"(далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Крім того, із роз'яснень, викладених в п. 16 зазначеної Постанови, вбачається, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Також як роз'яснено у п. 19 зазначеної Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до вимог статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Згідно з ч. 2 п. 24 зазначеної Постанови, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушено права.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про інформаційні агентства» громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростування розповсюджених про них відомостей, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про інформаційні агентства» інформаційне агентство, суб'єкти діяльності інформаційних агентств не несуть відповідальності за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.

У Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 у справі про поширення відомостей наголошується на тому, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Крім того, як роз'яснено в п. 12 Постанови, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначати в позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України обставини справи встановив неповно, у достатньому обсязі не з'ясував характер розповсюдженої відносно позивача інформації, не визначився, яка інформація щодо позивача ОСОБА_2 містить фактичні дані, що не відповідають дійсності, а яка інформація є оціночними судженнями, що не підлягають спростуванню; не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні роздруківки статей від 18 серпня 2015 року та 13 вересня 2015 року в яких міститься інформація про позивача на яку він посилається у своєму позові, а суд у своєму рішенні. Крім того, в матеріалах справи відсутній 4 аркуш позовної заяви ОСОБА_2 В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не зазначив належні та допустимі докази розміщення такої інформації; не зазначив, яка саме інформація, що міститься у даних публікаціях є недостовірною та порушує права позивача. Крім цього, суд не звернув увагу на те, що у публікаціях від 18.08.2015 року та від 13.09.2015 року зазначено, що: «Читач написав на сайт: Голові Вінницької облдержадміністрації, прокурору Вінницької області, Голові Вінницької обласної ради, Начальнику УМВС у Вінницькій області, Начальнику фіскальної служби у Вінницькій області, Президенту України ОСОБА_7». «Вимога покарати згідно чинного законодавства ОСОБА_2», тобто є звернення з вимогою перевірити викладені факти порушення законів. Судом не зясовано чи були такі публікації предметом такої перевірки та які рішення по них прийняті, не враховано, що у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

У своєму позові позивач наводить цитати з опублікованих статей, посилаючись на визначення поняття недостовірної інформації, при цьому не надає жодних доказів на підтвердження того, що опублікована інформація є недостовірною.

Встановлено, що веб-сайт Kazatin.com (http//kazatin.com/) є ресурсом з відкритим доступом, де будь-яка особа (попередньо зареєструвавшись та погодившись з договором про правила користування сайтом) може опублікувати статтю на будь-яку тему. При цьому, як передбачено п. 1 5.2. договору про правила користування сайтом: адміністрація не здійснює обовязкової перевірки матеріалів, що розмішується Користувачем на ОСОБА_8. В функціональні обовязки відповідачів, зазначених у позовній заяві, не входить перевіряти опубліковану користувачами інформацію.

Позивачем не надано доказів звернення до відповідача зі скаргами на контент розміщений на сайті, видалення цієї інформації та спростування, у разі якщо буде встановлено, що такий контент не відповідає вимогам викладеним у Договорі.

Крім того, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди в сумі 30 000 гривень, який вважає буде достатнім для відшкодування цієї шкоди, не навів належних та допустимих доказів такої шкоди та обґрунтування такого розміру.

Таким чином, перевіряючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів переконана, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущено порушення вимог як матеріального так і процесуального закону, належним чином не перевірено доводи позову, не наведено достатніх мотивів прийнятого ним рішення, а тому суд дійшов неправильного висновку про часткове задоволення даного позову.

Відповідно до ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування матеріального або процесуального права.

Зазначені в сукупності обставини, свідчать про неповне зясування судом обставин по справі, неналежну оцінку судом усіх наявних у матеріалах справи доказів, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Оскільки додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «РІА», ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовлено, рішення в цій частині сторонами не оскаржується, а тому колегія суддів вважає, що в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «РІА», товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа-група «РІА», ОСОБА_3 про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності і ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_9

Судді : /підпис/ ОСОБА_10

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: