АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Триголова В.М.

Суддів: Буленко О.О., Дорош А.І.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.,

з участю адвоката ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів по розписці.

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів по розписці.В позові ОСОБА_4 просив : стягнути з ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 11 500 гривень; суму процентів - 1 460 грн.; суму втрат від інфляції - 6221 грн. 50 коп.; суму 3% річних 575 грн. 95 коп., а всього 19757 грн. 45 коп.; стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що 01 серпня 2011 року, він надав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 11 500 грн. Зазначені обставини підтверджуються доданим оригіналом розписки від 01 серпня 2011 року. Згідно розписки відповідач зобов'язується повернути йому ОСОБА_4 позику суми коштів 11500 грн. разом з процентами по 360 гривень щомісячно на протязі трьох років, а всього 12 960 грн. Крім того, витрати від інфляції від суми заборгованості дорівнюють 6221 грн. 50 коп. Сума 3% річних становить 575 грн. 95 коп. До сьогоднішнього часу відповідачка ухиляється від повернення взятого на себе зобовязання, тому він і звертається до суду з даним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 08 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів по розписці задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу у розмірі 18 292 (вісімнадцять тисяч двісті девяносто дві) гривні 45 (сорок пять) копійок та судовий збір у розмірі 494 (чотириста девяносто чотири) гривні 54 (пятдесят чотири) копійки, всього 18786 (вісімнадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 99 (дев»яносто дев»ять) коп.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_5 в розмірі 10 161, 63 грн., що складається з 6460 грн. основного боргу, 3491, 37 грн. інфляційних витрат, 210, 26 грн. 3% річних..

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01 серпня 2011 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_4 кошти в розмірі 11 500 грн., про що написала розписку 01 серпня 2011 року, в якій зазначила, що зобовязується дану суму погасити на протязі трьох років, щомісячно по 360 гривень, проценти, всього 12 960 грн. (а.с.5, 37).

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконала, не повернувши 01 серпня 2014 року кошти на вимогу ОСОБА_4, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу зазначеної розписки (а.с.37).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та стягуючи з ОСОБА_3 суму боргу 18 292, 45 грн. (11500 + 6221, 50 грн. витрати від інфляції + 575, 90 грн. - 3% річних), місцевий суд виходив з того, що строк виконання грошового зобовязання закінчився 01 серпня 2014 року, строк позовної давності спливає 01 серпня 2017 року, через що позивач звернувся до суду без порушення строку.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інтсанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вдповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

Згідно ч.4 ст. 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Як було вірно встановлено судом, 01 серпня 2011 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_4 кошти в розмірі 11 500 грн., про що написала розписку 01 серпня 2011 року, в якій зазначила, що зобовязується дану суму погасити на протязі трьох років, щомісячно по 360 гривень.

Отже, право на позов у позивача виникло після закінчення кінцевого строку для сплати чергового щомісячного платежу, а саме з вересня 2011 року. Однак до суду з даними вимогами ОСОБА_4 звернувся лише в жовтні 2015 року.

У запереченнях проти позову ОСОБА_3 заявляла про застосування строку позовної давності.

З цих підстав суд безпідставно не звернув уваги на вказані обставини та не застосував наслідки сплину строку позовної давності, передбачені ч.4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сума боргу за останні три роки до дня предявлення позову до суду, тобто починаючи з 01.10.2012 року, що складає 6100 грн. (360 х 15 =5400, 11500-5400=6100)

Зі ст. 1050 ЦК України постає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. (в редакції чинній на момент ухвалення рішення).

Оскільки, згідно довідки про індекси інфляції в Україні, протягом протягом cерпня 2011 року до квітня 2014 року, а саме в період коли відповідач зобовязалася сплачувати заборгованість, поріг індексації перевищив 101 % тільки у березні 2014 року (становив 102,2%), то стягненню підлягають інфляційні витрати тільки за даний період в сумі 7,92 грн. (360 грн. -х 102,2/100)

Що стосується стягнення 3% річних, то за листопад і грудень 2012 року підлягає стягненню 21,60 грн., за 2013 рік 129,60 грн. та за 4 місяці 2014 року 43, 20 грн., а всього 194,40 грн.

В частині стягнення відсотків за користування коштами в розмірі 1460 грн., у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_4 також підлягає стягненню 494, 54 грн. судового збору.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення коштів по розписці, та про відмову в задоволенні іншої частини позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 08 грудня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів по розписці задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 6302, 23 грн. боргу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 494, 54 грн.

В іншій частині позову відмовити, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підписи) ОСОБА_6

ОСОБА_7

ВІРНО: