Справа № 202/647/15-ц
Провадження № 2/2020/106/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 травня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Котулі А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що він був власником квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на підставі права власності. 22 грудня 2006 року між ним та його прийомною донькою - відповідачем по справі ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_2 прийняла на себе обов'язок повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечувати його щоденним триразовим харчуванням, доглядом, виконувати прибирання помешкання один раз на тиждень, проводити за необхідності ремонті роботи в квартирі та інше. На виконання зазначеного договору він передав у власність ОСОБА_2 зазначену квартиру. Проте після укладання договору відповідач відмовляється виконувати умови укладеного договору, не виконує обов'язку щодо його утримання, забезпеченням харчуванням, догляду, медикаментами та не надає можливості користуватись квартирою, замінила замок та не впускає до квартири. За захистом своїх прав він неодноразово звертався до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором довічного утримання, а він потребує постійного догляду, він змушений звернутись до суду. Просить суд посилаючись на ст. ст. 744, 755, 756 ЦК України розірвати договір довічного утримання, укладений між ним та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу 22 грудня 2006 року; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та вселити його до зазначеної квартири.

В судові засідання з'являвся позивач та його представник, які підтвердили викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник також з'являлись в судові засідання, заперечували щодо задоволення позовних вимог. Зазначили, що позивач дійсно разом з відповідачем не проживає, однак за своїм бажанням. З приводу квартири була домовленість про її дарування, однак нотаріус їм порадив оформити саме договір довічного утримання, на що вона і погодилась. В судове засідання, призначене на 26 травня 2016 року відповідач та її представник не з'явились, повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Свідок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснювали, що їм відомо про укладання договору довічного утримання та його невиконання відповідачем. Також їм відомо, що відповідач перешкоджає позивачу проживати у квартирі, та не виконує умови договору.

Допитана ОСОБА_5 в судовому засіданні стверджувала, що була свідком, коли відповідач не відкривала позивачу двері, не впускала в квартиру, що в подальшому стало підставою для звернення позивача до правоохоронних органів. Також їй відомо, що відповідач не надає будь-якої допомоги позивачу, хоча він її потребує.

ОСОБА_6 допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснювала, що позивач завжди проживав окремо. Коли його дружина померла, він почав проживати з іншою жінкою по вул. Пулковській в м. Дніпропетровську. Разом з цим, йому ніхто не перешкоджав користуватись квартирою.

Свідок ОСОБА_7 зазначала, що позивача ОСОБА_1 вона знає з 2002 року, та відносини у ОСОБА_1 з відповідачем були завжди добрі. Хоча він і не проживав в квартирі, він часто приходив в гості до відповідача, приносив продукти харчування. Стверджувала, що користуватись квартирою відповідач позивачу не перешкоджала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Згідно матеріалів справи 22 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатаю О., реєстраційний номер 3-8165.

Зазначена квартира належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 вересня 2004 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 1-5717, зареєстрованого 28 жовтня 2004 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 54п за реєстровим № 28 та на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04 червня 1993 року трестом «Дніпроважбуд» згідно розпорядженням № 20, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 54п за реєстровим № 28, в електронному реєстрі прав власності на нерухому майно за № 7398540.

Згідно з п. 3 договору довічного утримання ОСОБА_2, прийняла на себе обов'язком повністю утримувати ОСОБА_1, забезпечувати його щоденним триразовим харчуванням, доглядом, виконувати прибирання помешкання - один раз на тиждень, проводити за необхідністю ремонтні роботи в квартирі, забезпечувати й разі необхідності медикаментами, залишив в його довічному безкоштовному користуванні вказану квартиру.

Згідно з пунктом 11 договору довічного утримання, договір може бути розірвано за згодою сторін, а разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не виконувала, передбачені договором довічного утримання обов'язки, що підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Факт здійснення перешкод відповідачем позивачу в користуванні квартирою АДРЕСА_1 підтверджується заявами ОСОБА_1 до правоохоронних органів.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 звертався до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 12 жовтня 2014 року (матеріали ЖЕО № 12464) та 12 листопада 2014 року (матеріали ЖЕО № 13781).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що договір довічного утримання, укладений 22 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем підлягає розірванню.

Оскільки позивачем було доведено здійснення перешкод відповідачем в користуванні спірною квартирою, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вселення його у квартиру АДРЕСА_1 суд також вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Виходячи із зазначених вище положень Цивільного кодексу України, позовні вимоги в частині визнання права власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та скасування запису реєстрації права власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру, реєстраційний номер 7398540 від 24.01.2007 року також підлягають задоволенню.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що при укладенні з позивачем ОСОБА_1 договору довічного утримання вони мали на увазі договір дарування не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами під час розгляду справи та спростовуються положеннями договору довічного утримання, який вони підписали, а значить погодилися з його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, сплачений судовий збір позивачем підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори 22 грудня 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 3-8169 та скасувати запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 730 (сімсот тридцять) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: Г.В. Бєсєда