АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Марцинкевич В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири,-

В С Т А Н О В И Л А

У жовтні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди квартири.

У мотивування вимог посилалася на те, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

12 вересня 2014 року між відповідачем та ОСОБА_5, який діяв від імені та в її інтересах, укладено Договір оренди квартири.

Відповідно до п. 4.1 Договору термін оренди з 12.09.2014 року по 12.09.2015 року.

Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків за Договором, а саме: не сплачує орендну плату, ухиляється від оплати комунальних послуг, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг та орендної плати в розмірі 25 038,57 грн, в тому числі, заборгованість за орендну плату - 19 000 грн, за водопостачання - 811,03 грн, за утримання будинків і прибудинкових територій - 1 274,06 грн, за централізоване опалення - 2 540,49 грн, за природний газ - 456,83 грн, за електропостачання - 956,16 грн.

З урахуванням наведеного просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість у розмірі 25 038,57 грн та витрати по сплаті судового збору.

Під час розгляду справи позивач подала заяву про збільшення позовних вимог в якій вказала, що незважаючи на зобов'язання звільнити приміщення 12.09.2015 року, відповідач разом з родиною продовжували використовувати квартиру до 05.10.2015 року (згідно розписки від 01.10.2015 року).

Таким чином, у відповідача виникла додаткова заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 2 760 грн.

Просила суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33 694,04 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди квартири задоволено.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість у сумі 33 694,04 грн.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у справі в сумі 610 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано необхідність допиту свідків у справі та не розглянуто клопотання про їх виклик.

Вказує, що ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 чинили перешкоди відповідачу в користуванні квартирою та неодноразово намагалися виселити орендаря з квартири.

У зв'язку з вчиненими перешкодами та після заміни замків вона більше не проживала у спірній квартирі, не користувалася нею, а тому немає обов'язків сплачувати орендну плату.

Крім того, в оскаржуваному рішенні судом не здійснено розрахунку заборгованості, що стягнута, а надані позивачем квитанції про наявну заборгованість по сплаті за комунальні послуги не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі, оскільки вказана в квитанціях заборгованість могла виникнути і до підписання Договору.

До того ж, в Акті прийому-передачі квартири від 12.09.2014 року дані лічильників за газ, водопостачання не вказані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Договором дарування квартири від 06.04.1994 року, посвідченим державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Васильченко Л.А., та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 11-13)

12 вересня 2014 року між ОСОБА_5, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_4, та ОСОБА_2 укладено Договір оренди квартири. (а.с. 7-9)

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець здає, а орендар приймає у тимчасове користування квартиру АДРЕСА_1.

Разом з орендарем у квартирі проживають чоловік ОСОБА_8 та син ОСОБА_6 (п. 2.2 Договору).

За п. 4.1 Договору строк оренди з 12.09.2014 року по 12.09.2015 року.

Пунктами п. 5.1, 5.2 5.3 Договору визначено, що орендна плата за користування квартирою та майном становить 3800 грн у місяць. Орендна плата сплачується з 10 по 15 поточного числа кожного місяця. Послуги щодо квартири сплачуються (послуги ЖЕКа, домофон, холодна вода, електроенергія, телевізійна антена, інтернет, газ) орендарем ОСОБА_2

Згідно із п. 3.2 Договору після закінчення строку оренди чи дострокового розірвання договору орендар зобов'язується в домовлений час виїхати з квартири, забрати все своє майно, передати квартиру і майно орендодавцю в нормальному стані.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 зазначала, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків за Договором, а саме: не сплачує орендну плату, ухиляється від оплати комунальних послуг, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг та орендної плати в розмірі 25 038,57 грн, в тому числі, заборгованість за орендну плату - 19 000 грн, за водопостачання - 811,03 грн, за утримання будинків і прибудинкових територій - 1 274,06 грн, за централізоване опалення - 2 540,49 грн, за природний газ - 456,83 грн, за електропостачання - 956,16 грн.

Крім того, незважаючи на зобов'язання звільнити приміщення 12.09.2015 року, відповідач разом з родиною продовжували використовувати квартиру до 05.10.2015 року (згідно розписки від 01.10.2015 року), а тому у відповідача виникла додаткова заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 2 760 грн. Отже, загальна заборгованість становить 33 694,04 грн.

У суді апеляційної інстанції представник позивача уточнила, що з урахуванням сплаченої орендарем суми за наданими суду актами, заборгованість нарахована позивачем за період з 12 квітня 2015 року по 5 жовтня 2015 року, тобто по час фактичного звільнення квартири

За ч. 1 ст. 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму (ч. 3 ст. 815 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 820 ЦК передбачає, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

В апеляційній скарзі представник апелянта зазначає, що ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 чинили перешкоди відповідачу в користуванні квартирою та неодноразово намагалися виселити орендаря з квартири. У зв'язку з вчиненими перешкодами та після заміни замків відповідач більше не проживала у спірній квартирі, не користувалася нею, а тому немає обов'язків сплачувати орендну плату.

Однак, такі доводи апелянта спростовуються розпискою від 01.10.2015 року, що міститься в матеріалах справи. (а.с. 71)

Так, згідно вказаної розписки, написаної чоловіком відповідача ОСОБА_8, останній зобов'язався звільнити квартиру з особистими речами, а також із його знайомими, які спільно проживають з ним ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 05.10.2015 року до 12:00 год.

Дана розписка підтверджує той факт, що відповідач разом з родиною проживала у квартирі АДРЕСА_1 після закінчення визначеного сторонами строку дії договору, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_2 користувалася даною квартирою, а тому повинна була сплачувати оренду плату та комунальні-послуги до моменту звільнення квартири.

Судом апеляційної інстанції допитаний в якості свідка ОСОБА_8, чоловік орендаря ОСОБА_2, показав, що за актом прийому передачі, як те передбачено умовами договору, квартира орендодавцю ними не передавалася. Фактично квартиру вони передали в суборенду своєму знайомому ОСОБА_9, який і проживав у квартирі до 5 жовтня 2015 року.

Плату за договором оренди квартири вони передали ОСОБА_4 лише за перший та останній місяць оренди відповідно до умов договору (а.с.8). Інших платежів не вносили.

Допитаний колегією суддів свідок ОСОБА_9 показав, що він дійсно в кінці грудня 2014 року з дозволу своїх знайомих ОСОБА_2 поселився в спірну квартиру і проживав у ній до 5 жовтня 2015 року без внесення будь-якої плати за проживання.

З цієї квартири пропали його речі і чоловік по імені ОСОБА_9 дозволив йому проживати в квартирі.

Жодних доказів, які б свідчили про домовленість між ним та власником квартири ОСОБА_4 на безоплатне проживання в квартирі він не має.

Оцінюючи покази допитаних свідків, колегія суддів приходить до висновку, що допитані судом свідки підтвердили факт невиконання умов договору оренди квартири, укладеного сторонами.

З наданої апеляційному суду відповіді Дніпровського управління поліції вбачається, що по факту викрадення 27.12.2014 року майна зі спірної квартири з заявою звертався лише ОСОБА_8 Дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Наведе спростовує доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 поміняла замки у вхідних дверях квартири і позбавила орендарів права користування орендованою квартирою.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що в оскаржуваному рішенні судом не здійснено розрахунку заборгованості, що стягнута, а надані позивачем квитанції про наявну заборгованість по сплаті за комунальні послуги не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі, оскільки вказана в квитанціях заборгованість могла виникнути і до підписання Договору. До того ж, в Акті прийому-передачі квартири від 12.09.2014 року дані лічильників за газ, водопостачання не вказано.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_4 на підтвердження наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги надано копії рахунків на сплату без відмітки про їх сплату. (а.с. 15-18, 72-76)

Однак, за умовами Договору оренди квартири саме відповідач ОСОБА_2 повинна була сплачувати житлово-комунальні послуги.

Проте, жодних доказів сплати житлово-комунальних послуг відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_8 цей факт також підтвердив.

В Акті приймання-передачі квартири від 12.09.2014 року зазначено, що показники електроенергії - 32 791, біля показників лічильника гарячої та холодної води стоїть прочерк. (а.с. 10)

Як вбачається із рахунків на сплату за газ, сума необхідна до сплати нараховувалася за тарифом «без лічильника» на одну зареєстровану особу.

Аналогічно нараховувалася сума за централізоване постачання холодної води та водовідведення.

Оскільки послуги з постачання газу, холодної води та водовідведення надавалися без лічильників, відтак Акт приймання-передачі квартири від 12.09.2014 року не містить показників лічильників.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на можливу попередню заборгованість з огляду на те, що в акті передачі квартири сторони не зазначили наявної заборгованості, а лише покази електролічильника (а.с.10).

Також, колегія суддів відхиляє доводи представника апелянта, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано необхідність допиту свідків у справі та не розглянуто клопотання про їх виклик, оскільки з журналу судового засідання від 25.03.2016 року вбачається, що вказане клопотання було розглянуто судом і в його задоволенні було відмовлено.

Колегія суддів задовольнила клопотання про допит свідків і допитала їх.

Розмір заборгованість, яку просила стягнути позивач складається з орендної плати за період з 12 квітня 2015 року по 5 жовтня 2015 року в розмірі 19 000 грн; за водопостачання - 811,03 грн; за утримання будинків і прибудинкових територій - 1 274,06 грн; за централізоване опалення - 2 540,49 грн; за природний газ - 456,83 грн; за електропостачання - 956,16 грн.

На спростування цих розрахунків відповідачем не наданого жодного доказу.

Як у суду першої інстанції, так і в апеляційному суді, представник ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_4 важко хворіла і перебувала довгий час на лікуванні за кордоном. Орендарям було відомо, що право опікуватись її квартирою вона залишила особам, які вказані в її довіреності.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідач на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 33 694,04 грн, оскільки обов'язок по сплаті орендної плати та житлово-комунальних послуг за Договором оренди квартири покладений на орендаря ОСОБА_2, якою вказана заборгованість не спростована.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва