ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4573/15-ц
провадження № 2/753/349/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"27" жовтня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ГОЛОДЕНКО К.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві

цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " ВТБ БАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " ВТБ БАНК" про визнання недійсним окремого положення кредитного договору, суд

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ "ВТБ БАНК" в особі свого представника Ковтун Н.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за Кредитним договором № R 7В від 19 грудня 2012 року в розмірі 109 486 ( сто дев"ять тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 79 копійок, що складається із:

- 83 871 ( вісімдесят три тисячі вісімсот сімдесят одна) гривень 34 копійки - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв"язку з порушенням зобов"язань щодо повернення кредиту;

- 7 487 ( сім тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок - сума боргу за процентами ( плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв"язку з порушенням зобов"язань щодо сплати процентів та комісії;

- 9 745 ( дев"ять тисяч сімсот сорок п"ять) гривень 05 копійок - сума боргу по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені, нарахованої у зв"язку з порушенням зобов"язань;

- 8 383 ( вісім тисяч триста вісімдесят три) гривні 20 копійок - сума пені, нарахованої у зв"язку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу та судовий збір в розмірі 1 094 ( одна тисяча дев"яносто чотири) гривні 87 копійок.

Відповідачка ОСОБА_3, в особі свого представника ОСОБА_5, яка діє за довіреністю НОМЕР_2 від 06.04. 2015 року ( т.2, а.с.124) в свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ "ВТБ БАНК"про визнання недійсним окремого положення кредитного договору та просила визнати п.3.7 Кредитного договору № R 7В від 19 грудня 2012 року укладеного між нею і Публічним акціонерним товариством " ВТБ БАНК", недійсним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, який діє за довіреністю № 161 від 14.03. 2016 року ( т.3, а.с. 1) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах, щодо заперечень відповідачки та застосування строків позовної давності до вимог в частині стягнення пені, пояснив суду, що відповідно до п.9.7 Кредитного договору № R 7В від 19 грудня 2012 року, на підставі ст. 259 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених цим Договором, встановлюється у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається згідно з чинним законодавством України. Позов ними був поданий до суду 04.03. 2015 року в межах позовної давності, а тому заява відповідачки безпідставна та така яка не підлягає задоволенню. Зустрічний позов не визнав та просив у його задоволенні також відмовити , оскільки Кредитний договір № R 7В від 19 грудня 2012 року, зокрема п.3.7 укладений з відповідачкою з урахуванням вимог законодавства України про захист прав споживачів та інших актів цивільного законодавства, при цьому надав свої письмові заперечення ( т.2, а.с. 249- 251).

Відповідачка ОСОБА_3 належним чином повідомлена, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення судових повісток, в черговий раз в судове засідання не прибула і не направила свого представника, про причини неявки суду не повідомила. будь-яких заяв чи клопотань через загальну канцелярію від останніх не надійшло, а також і заяви про відмову від зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ЦПК України суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов'язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Заслухавши думку представника позивача , суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Не повідомлення представником відповідача суд про причин неявки у судове засідання визнано судом, як не поважну причину неприбуття в судове засідання представника, а відтак, розгляд справи продовжено за відсутності представника відповідача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

Разом з тим, відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 16 .03.2015 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді майже два роки.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Суд розцінює таку поведінку відповідача та його представника, яка мала місце після відновлення провадження у справі від 18.08. 2015 року, після повернення з експертної установи , як зловживання своїми правами та затягування розгляду справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги чергове неприбуття у судове засідання належним чином повідомленого відповідача та його представника, зі згоди представника позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст.169,224 ЦПК України вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача і його представника та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 у якості позичальника, був укладений Кредитний договір № R 7В від 19 грудня 2012 року, згідно якого Банк надав, Позичальнику кредит у розмірі 99 900,00(дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот) гривень, строком повернення до 19.12.2017року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25% (двадцять п'ять відсотків) річних.

Кредитні кошти призначені на споживчі потреби (п. 2.1.Кредитного договору).

Відповідно до п. 3.9.Кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового

перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів № 72у Відділенні «Кредитний центр "Поділ» ПАТ «ВТБ Банк». Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів.

Згідно п.п.3.3., 3.4., 3.5.Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний повертати кредит та сплачувати відсотки щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, рівними частинами (ануїтетними платежами), 28 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 3.7.Кредитного договору, позичальник зобов'язується сплачувати

щомісячно, відповідно до Графіка, комісійні винагороди за управлінням кредитом у розмірі 1,39% ( одна ціла тридцять дев'ять сотих відсотки) від початкової суми кредиту.

Відповідно до п. 4.10. Кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань позичальником за Кредитним договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце), у тому числі відшкодування витрат та збитків Банку, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 5.2.1.Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливої неустойки, комісійної винагороди у випадку порушення Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, невиконання неналежного виконання) зобов'язань щодо сплати платежів, а також комісійної винагороди, неустойки тощо, передбачених умовами Кредитного договору, затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів по кредиту щонайменше на один календарний місяць.

Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені Кредитним договором.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Проте, всупереч вимогам, встановленим ст.ст. 525, 526, 530 629, 1054 Цивільного кодексу України, Відповідач не виконує свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, чим не тільки порушує умови договору, вимоги чинного законодавства України, але й майнові права та інтереси Позивача. Даний факт підтверджується наявністю заборгованості Позичальника за кредитним договором № R7B від 19.12.2012 роту, згідно розрахунку суми заборгованості за Кредитним договором станом на 30.07.2014 року, згідно наданого позивачем розрахунку ( т.1, а.с. 19; 20- 23).

Згідно п. 7.1.Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами Кредитного договору, Позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5%від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення.

Відповідно до п. 9.10.Кредитного договору, Кредитний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку, та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно з цим Договором у повному обсязі.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050Цивільного кодексу України передбачено наступне: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1048Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050Цивільного Кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов "язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, загальна сума, що підлягає до сплати позичальником ОСОБА_3. по Кредитному договору № R7В від 19.12.2012року, становить 109 486 (сто дев'ять тисяч чотириста вісімдесят шість ) гривень, 79 копійок, та складається із:

- 83 871 ( вісімдесят три тисячі вісімсот сімдесят одна) гривень 34 копійки - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв"язку з порушенням зобов"язань щодо повернення кредиту;

- 7 487 ( сім тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок - сума боргу за процентами ( плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв"язку з порушенням зобов"язань щодо сплати процентів та комісії;

- 9 745 ( дев"ять тисяч сімсот сорок п"ять) гривень 05 копійок - сума боргу по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені, нарахованої у зв"язку з порушенням зобов"язань;

- 8 383 ( вісім тисяч триста вісімдесят три) гривні 20 копійок - сума пені, нарахованої у зв"язку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу, відповідно до п. 9.7 Кредитного Договору.

Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що відповідачка порушує свої зобов'язання за договором та не здійснює платежі по заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1 094 ( одна тисяча дев"яносто чотири) гривні 87 копійок.

Що стосується зустрічних позовних вимог позивачка зазначає, що пункт 3.7. Кредитного договору № R7Bвід 19.12.2012 року не відповідає нормам чинного законодавства та порушує права позичальника, як споживача, суд вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Щодо недійсності пункту 3.7 кредитного договору № R7B від 19.12.2012 року, яким передбачено сплату комісійної винагороди за управління Кредитом.

19 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № R7B, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 99 900,00 гривень, а остання зобов'язалася повернути кредит в строк до 19 грудня 2017 року або достроково у випадках, передбаченим Кредитним договором, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25 % річних або іншому розмірі, передбаченому Кредитним договором.

Відповідно до п. 9.10 Кредитного договору. Кредитний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою Банку та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно з Кредитним договором у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.7. Кредитного договору № R7B від 19.12.2012 року, Позичальник зобов'язаний сплачувати щомісячно, відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг , комісійну винагороду за управління Кредитом у розмірі 1,39 (одна ціла тридцять дев'ять сотих) % від початкової суми кредиту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою визнання недійсності правочину, є недотримання в момент його вчинення вимог ст. 203 ЦК України (вимог чинного законодавства на момент вчинення правочину. вільно волевиявлення сторін).

Статтею 204 ЦК України наголошується презумпція правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, п. 3.11. підписаного сторонами Кредитного договору встановлено, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він перед укладенням цього Договору письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження Банку, про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовану сукупну вартість Кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням Процентної ставки за Кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту, укладенням цього договору та оформленням договорів застави та страхування. Тобто, Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Відповідно до ч. З ст. 4 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі зобов'язані перед початком експлуатації товару уважно ознайомитися з правилами експлуатації, викладеними в наданій виробником (продавцем, виконавцем) документації на товар; в разі необхідності роз'яснення умов та правил використання товару - до початку використання товару звернутися за роз'ясненнями до продавця.

Відповідно до ч. 14 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Крім того, пунктом 3.1. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших Фінансових зобов'язань споживача,зазначивши...перелік, розмірі базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Так, перед підписанням Кредитного договору, Позичальнику була надана інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням процентної ставки та вартості всіх послуг пов'язаних з одержанням кредиту, укладанням та виконанням Кредитного договору (копія додається). З детального розпису вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, повідомлення про умови кредитування за програмою кредитування на поточні потреби без забезпечення та попереднього розрахунку за кредитом вбачається, що Позичальник належним чином був повідомлений Банком про умови кредитування, зокрема,сплату банкові щомісячної комісії за управління кредитом, та погодився з ними.

Відтак, підписавши 19.12.2012 року Кредитний договір № R7B, Позичальник підтвердив своє ознайомлення з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним, тобто Банком не були порушені вимоги ст. 203 ЦК України.

Як вбачається з Кредитного договору, то при його укладені Позичальнику були відомі усі суттєві умови договору, про що свідчать її особисті підписи в Кредитному договорі, додатку до Кредитного договору, у Листі з інформацією про умови кредитування та не існувало ніяких інших умов, які б примусили її прийняти умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Крім того вищенаведене узгоджується з правовою позицією ВерховногоСуду України, яка викладена у постанові від 02.12.2015 року у справі №6-1341цс15:

«За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки,валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Отже, у цій справі суди дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору іпотеки, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».»

Відтак, Кредитний договір № R7B від 19.12. 2012 року , зокрема пункт 3.7, укладений між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_3 з урахуванням вимог законодавства України про захист прав споживачів та інших актів цивільного законодавства, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та т.ст. 6, 16, 204, 215, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 611, 612, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України і керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 60, 88 , 209, 213, 215, 218, 224, 225, 294, 360-7 ЦПК України, Закону України "Про захист прав споживачів ", ч. 14 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " ВТБ БАНК" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " ВТБ БАНК" ( Код , код банку 321767, Ідентифікаційний код 14359319, р/р 1 в Головному Управлінні НБУ по м. Києву та Київській області, МФО 321767) заборгованість за Кредитним договором № R 7В від 19 грудня 2012 року в розмірі 109 486 ( сто дев"ять тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 79 копійок, що складається із:

- 83 871 ( вісімдесят три тисячі вісімсот сімдесят одна) гривень 34 копійки - сума боргу за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв"язку з порушенням зобов"язань щодо повернення кредиту;

- 7 487 ( сім тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок - сума боргу за процентами ( плата за користування кредитом) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у зв"язку з порушенням зобов"язань щодо сплати процентів та комісії;

- 9 745 ( дев"ять тисяч сімсот сорок п"ять) гривень 05 копійок - сума боргу по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені, нарахованої у зв"язку з порушенням зобов"язань;

- 8 383 ( вісім тисяч триста вісімдесят три) гривні 20 копійок - сума пені, нарахованої у зв"язку із несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день прострочення платежу.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою у АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " ВТБ БАНК" ( Код , код банку 321767, Ідентифікаційний код 14359319, р/р 1 в Головному Управлінні НБУ по м. Києву та Київській області, МФО 321767) судовий збір в розмірі 1 094 ( одна тисяча дев"яносто чотири) гривні 87 копійок.

У зустрічному позові ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА " ВТБ БАНК" про визнання недійсним окремого положення кредитного договору, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Дарницьким районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення вигтовлено 01 листопада 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК