ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2397/16-ц
Провадження № 2-о/210/70/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"03" червня 2016 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Скотар Р.Є.,

за участю секретаря - Лейбенко В.В.,

заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради про встановлення факту постійного проживання в житловому приміщенні, -

ВСТАНОВИВ :

Заявник звернувся 22.04.2016 року до суду з вищезгаданою заявою, в який просить встановити факт постійного проживання з квітня 1997 року по березень 2002 року у квартири АДРЕСА_1 без прописки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що є наймачем квартири АДРЕСА_1. Маючи намір приватизувати зазначену вище квартиру, звернулася до органу приватизації - виконкому Дзержинської районної у місті ради - з заявою про приватизацію зазначеної квартири, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що його місце мешкання за період з квітня 1997 року по березень 2002 року підтверджується лише актом від 13.01.2016 р. про фактичне проживання та не надано документу про невикористання житлових чеків для приватизації житла, у зв'язку з чим він звернувся до суду.

В судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в заяві, просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови пленуму Верховного суду України « про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року( із змінами та доповненнями) , роз'яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що є наймачем квартири АДРЕСА_1, що вбачається з рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04.12.2015 року, яке набрало законної сили 22.12.2015 року ( а.с.4-6).

Заявник, як наймач вищезазначеної квартири, звернувся до органу приватизації - виконкому Дзержинської районної у місті ради - з заявою про приватизацію зазначеної квартири, однак рішенням виконкому Дзержинської районної у місті ради №122 від 16.03.2016 року йому було відмовлено у зв'язку з тим, що місце мешкання ОСОБА_2 за період з квітня 1997 року по березень 2002 року підтверджується лише актом від 13.01.2016 р. про фактичне проживання та не надано документу про невикористання житлових чеків для приватизації житла (а.с.8).

Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду-це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до стаття 4 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Номінальна вартість житлового чеку визначається відновною вартістю наявного державного житлового фонду з урахуванням загального індексу зростання вартості майна - 10, прийнятого для розрахунків в Державній програмі приватизації державного майна (606 млрд. крб. за станом на 1 липня 1992 року), з розрахунку на кожного громадянина України - 12 тис. карбованців. Ця сума підлягає періодичній індексації відповідно до рішень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч.5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 "Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" (далі - Положення) громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Відповідно п.20 Положення документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Згідно довідки КП «ЖЄО№8» № 3335 від 29.12.2015 року ОСОБА_2 1989 р.н. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований з 26.03.2002 року по по теперішній час. Участі у приватизації даного житла не приймав (а.с.10).

З акту мешканців будинку АДРЕСА_1, посвідченого ТОВ «СІТІ-СЕРВІС КР» вбачається, що заявник з квітня 1997 року по березень 2002 року мешкав за адресою : АДРЕСА_1 без прописки ( а.с.17).

Прописка станом на 1997 рік проводилась у відповідності із постановою Ради Міністрів СРСР "Про деякі правила прописки громадян" під 28 серпня 1974 року N 678 підрозділами паспортної служби органів внутрішніх справ, які здійснювали свої повноваження на підставі Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 1994 року N 700.

Таким чином, документальне підтвердження перед органом приватизації факту проживання у житловому приміщенні в період з 1997 року по 2002 рік, має відповідати вказаним нормативно-правовим актам. За відсутності такого підтвердження, факт проживання у житловому приміщенні без прописки може підтверджуватись лише судовим рішенням на підставі доказів, що відповідають вимогам належності та допустимості.

Свідок ОСОБА_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що ОСОБА_2 постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з часу народження, раніше жив разом із матір'ю, після її смерті - один.

Свідок ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що ОСОБА_2 постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з 1996 року, раніше жив разом із матір'ю, після її смерті - один.

Покази свідків надані під присягою, є логічними та послідовними і не викликають у суду сумнів, оскільки узгоджуються між собою та не спростовуються матеріалами справи.

З показів свідків вбачається, що ОСОБА_2 постійно мешкав за за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, заявником надано належні та допустимі докази щодо постійного проживання без прописки за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 1997 року по березень 2002 року. Встановлення даного факту породжує юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, тому суд задовольняє вимоги заявника.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.10,11, 60, 235, 256, 214, 294 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Виконавчий комітет Дзержинської районної у місті ради про встановлення факту постійного проживання в житловому приміщенні - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 з квітня 1997 року по березень 2002 року у квартирі АДРЕСА_1 без прописки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Р. Є. Скотар