Номер провадження: 22-ц/785/6895/16
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 та представника відповідача, ДП «Адміністрація морських портів України» в особі ЮФ ДП «АМПУ», - Нечитайло О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 10 серпня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

18 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що згідно наказу №8-ос від 13 червня 2013 року вона була прийнята на роботу черговим відділу господарського забезпечення управління Южненської філії ДП «Адміністрація морських портів України» в порядку переводу з ДП «МТП «Южний». 13 березня 2015 року згідно наказу №82-ос від 12 березня 2015 року вона була звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вона вважає, що звільнена з роботи незаконно з наступних підстав. Скорочення штату та чисельності працівників проводилось на підставі наказу начальника адміністрації морського порту «Южний» від 23 грудня 2014 року №853 за попередньою згодою профспілкового комітету ПП ЮФ ДП «Адміністрація морських портів України» від 22 грудня 2014 року №30. Згідно довідки МСЕК від 16 листопада 2009 року вона є інвалідом дитинства третьої групи безстроково. В порушення ч. 1 ст. 42 КЗпП України, ч. 3 ст. 17, ч. 3 ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» та індивідуальних програм реабілітації інваліда їй було запропоновано посади в філіях м. Ізмаїла, м. Маріуполя, м. Скадовська та м. Рені. Переважне право на залишенні на роботі у зв'язку з скороченням штату повинно було б бути надано їй, але роботодавець залишив на робочих місцях пенсіонерів за віком. Тому її повинні поновити на попередній роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 березня 2015 року. Порушенням трудових прав їй завдано морально шкоду, яку вона оцінює у 10000 грн. Строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору пропущений з поважних причин.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 233, 235, 237-1 КЗпП України, позивачка ОСОБА_3 просила суд поновити пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору до суду, поновити на посаді чергового відділу господарського забезпечення ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії ДП «Адміністрація морських портів України», стягнути з ДП «Адміністрація морських портів України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 березня 2015 року по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (а.с. 1-6).

Представник відповідача, ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрації МП «Южний»), проти позову заперечувала і в своїх пояснення зазначала, що позивачка ОСОБА_3 звільнена з посади чергової відділу господарського забезпечення на законних підставах та з врахуванням переважного права на залишенні на роботі як передбачено ст. 42 КЗпП України. При цьому було враховано, що позивачка ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи з дитинства, їй показана робота без навантаження органу слуху, подалі від неточного випромінювання, вона має чоловіка (40років), який працює, сина 19 років. По відношенню до інших чергових ВГЗ вона має найменший безперервний (загальний) стаж роботи, а саме, в ДП «МТП «Южний» - 2 роки 11 місяців, та в ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрації МП «Южний») на момент звільнення - 1 рік 6 місяців, та має найменшу продуктивність праці. З 14 осіб, які перебували на посаді чергового ВГЗ, 8 осіб являються інвалідами ІІІ групи, 5 осіб являються інвалідами ІІ групи, 1 особа є пенсіонером за віком, яка також звільнена у зв'язку з скороченням штату. Крім того, позивачка ОСОБА_3 пропустила строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору (а.с. 106-112).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 275-278).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме, судом не враховано, що вона має переважне право на залишенні на роботі у зв'язку з скороченням штату як інвалід ІІІ групи з дитинства, але роботодавець залишив на робочих місцях пенсіонерів за віком (а.с. 286-288).

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача ДП «Адміністрація морських портів України» в особі ЮФ ДП «АМПУ», - Нечитайло О.Є., просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 та представника відповідача, ДП «Адміністрація морських портів України» в особі ЮФ ДП «АМПУ», - Нечитайло О.Є., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

Згідно із ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_3 згідно наказу №8-ос від 13.06.2013 року прийнята на посаду чергового відділу господарського забезпечення (далі ВГЗ) управління філії в порядку переведення з ДП «МТП «Южний», що підтверджується копією трудовою книжки (а.с.23).

Згідно довідки МСЕК №035303 від 16.11.2009 року та посвідчення ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства ІІІ групи безстроково (а.с.27-28).

На виконання п. 9 наказу Голови ДП «АМПУ» «Про зміни в організації виробництва та праці» від 22.08.2014 року № 260-п, яким начальника ЮФ ДП «АМПУ» зобов'язано здійснити заходи з оптимізації структури управління, винесено наказ начальника Адміністрації «Про зміни в організації виробництва праці» від 28.08.2014 року № 585, яким зобов'язано заступників начальника філії, головного інженеру, капітана порту та керівників структурних підрозділів, служб і відділів надати пропозиції щодо оптимізації штатної чисельності у підпорядкованих підрозділах (а.с. 113-115).

На виконання вищевказаних наказів та на підставі рапорту начальника відділу господарського забезпечення, яким здійснено аналіз обсягу завантаженості посади чергового відділу господарського забезпечення, визначено необхідність скорочення 6 штатних одиниць чергових ВГЗ із загальної чисельності 14 штатних одиниць.

А також, з метою забезпечення ефективного та раціонального використання трудових ресурсів відділу господарського забезпечення Адміністрації, в частині відповідності чисельності працівників, яка необхідна для виконання функціональних обов'язків покладених на відділ, наказом начальника ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрації МП «Южний») від 04.12.2014 року № 791 скорочено 05.03.2015 року посаду чергового ВГЗ в кількості 6 штатних одиниць, з яким ознайомлена позивачка під особистий підпис (а.с.116-117).

У подальшому, ЮФ ДП «АМПУ» до Профспілкового комітету Южненської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» направлено лист від 04.12.2014 року № 6615/01/103-14 щодо повідомлення про необхідність скорочення надлишкової чисельності працівників відділу господарського забезпечення (а.с.118-119).

Згідно виписки з Протоколу №30 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету профспілки працівників Южненської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний») від 22.12.2014 року, вирішено надати наказ про скорочення штату та чисельності працівників, попередити вивільнення у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників з 04.03.2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_8

Враховуючи, що посада чергового ВГЗ належить до розділу «найпростіші професії», при розгляді питання щодо наявності у працівників переважного права на залишення на роботі, врахована продуктивність праці кожного із 14 чергових ВГЗ (протокол спільного засідання Адміністрації та ПП ЮФ ДП «АМПУ» (АМП «Южний») від 22.12.2014 року № 30 (а.с.120-124)).

Щодо продуктивності праці ОСОБА_3 надана характеристика, що вона роботу виконує, але, при організації тимчасового посту чергування, змінювати умови праці відмовилась, у зв'язку з чим використовувати її трудовий потенціал в повній мірі неможливо. Впродовж 2014 року на лікарняному перебувала 6 днів, отримала 1 календарний день відпустки без збереження заробітної плати.

За додатковою інформацією, яка також була врахована, позивачка ОСОБА_3 є інвалідом III групи (з дитинства) - показана робота без навантаження органу слуху, подалі від неточного випромінювання, має чоловіка (40 років), який працює, та сина (19 років).

При розгляді питання щодо наявності у працівників переважного права на залишення на роботі, врахований стаж роботи кожного із 14 чергових ВГЗ. Позивачка по відношенню до інших чергових ВГЗ мала найменший безперервний (загальний) стаж роботи, а саме в ДП «МТП «Южний» - 2 роки 11 місяців та в ЮФ ДП «АМПУ» (адміністрації МП «Южний») на момент звільнення - 1 рік 6 місяців.

Начальником адміністрації морського порту «Южний» видано наказ №853 від 23.12.2014 року про скорочення штату та чисельності працівників, згідно якого позивача попереджено про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників з 04.03.2015 року, з зазначеним наказом позивач ознайомлена під особистий підпис (а.с.30, 125-126).

На виконання вищевказаного наказу та приписів ст. 49-2 КЗпП України 26.12.2014 року позивачка ОСОБА_3 під особистий підпис попереджена про скорочення посади чергового ВГЗ 05.03.2015 року, у зв'язку з чим повідомлено, що фактичне вивільнення її з вказаної посади відбудеться 04.03.2015 року, а також запропоновано вакантні в Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» посади, з переліком яких позивач ознайомилась під особистий підпис, однак від переведення її на запропоновані посади вона відмовилась (а.с.32, 127).

Адміністрацією повторно запропоновано позивачці ОСОБА_3 вакантні посади Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з якими вона ознайомилась 15.01.2015 року, однак відмовилась від підпису, про що був складений акт «Щодо підтвердження відмови ОСОБА_3 від переведення на запропоновані вакансії» від 15.01.2015 року № 2 (а.с.128-129).

Адміністрацією було знову запропоновано позивачці ОСОБА_3 вакантні посади Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з якими вона ознайомилась 24.02.2015 року, однак відмовилась від підпису, про що був складений акт «Щодо підтвердження відмови ОСОБА_3 від переведення на запропоновані вакансії» від 24.02.2015 року № 8 (а.с.130-131).

Позивачка персонально попереджалась про наступне вивільнення за два місяці, їй 26.12.2014 року, 15.01.2015 року та 24.02.2015 року пропонувались вакантні посади на ДП «АМПУ».

На вимогу ст.43 КЗпП України, Профспілковим комітетом надана згода на розірвання трудового договору з у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується протоколом засідання ПП ЮФ ДП «АМПУ» (АМП «Южний») від 14.02.2015 року № 3/1 (а.с.133-135).

12.03.2015 року згідно наказу №82-ос ОСОБА_3 звільнена з посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, з яким вона ознайомлена 13.03.2015 року (а.с.24, 137).

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи трудовий спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачка ОСОБА_3 була звільнена з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників на законних підставах та у встановленому законом порядку, тому її трудові права не були порушені відповідачем й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України її право не підлягає захисту судом.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Твердження позивачки ОСОБА_3, в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, а саме, судом не враховано, що вона має переважне право на залишенні на роботі у зв'язку з скороченням штату як інвалід ІІІ групи з дитинства, але роботодавець залишив на робочих місцях пенсіонерів за віком, не приймаються до уваги, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи і спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року, викладених у пп. 19 постанови № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка ОСОБА_3 була зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, а саме, порушення вимог трудового законодавства при її звільненні з роботи за скороченням чисельності та штату працівників.

Судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що при звільненні позивачки ОСОБА_3 було враховано, що вона є інвалідом ІІІ групи з дитинства та те, що із 14 осіб, які перебували на посаді чергового ВГЗ, 8 осіб являлися інвалідами III групи, 5 осіб являлися інвалідами II групи, 1 особа являлася пенсіонером за віком та також була звільнена у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, даний факт не заперечувався сторонами в судовому засіданні.

Отже, з урахуванням приписів ст. 42 КЗпП України, на спільному засіданні Адміністрації та ПП ЮФ ДП «АМПУ» (АМП «Южний») були визначені критерії щодо переважного права на залишення на роботі позивача та вони були враховані при розгляді даного питання.

Відповідно до ч.2 ст.42 КЗпП України та діючого законодавства позивач не мала жодної умови при якій надається переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності та штату працівників.

Згідно довідки від 09.08.2016 року і списків вакантних постійних посад ДП «АМПУ» вакантні посади у період з 24.12.2014 року по 16.03.2015 року в Южненській філії ДП «АМПУ» відсутні (а.с.210-270).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясував всебічно та повно обставини, що мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що законних підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі відповідача доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Южного міського суду Одеської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік