Справа № 175/3638/15-ц
Провадження № 2/175/1433/15
Рішення

Іменем України

03 червня 2016 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2 та представника відповідача - Хількевич І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю трест «ДНІПРОВОДБУД» Дочірне підприємство пересувної механізованої колони №41, третя особа - Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії щодо надання нової довідки,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, посилаючись на те, що він працюючи водієм 1-го класу на автомобілі «КАМАЗ-5410» в автобазі треста «Дніпроводбуд» з 24 червня по 15 липня 1986 року виконував військові обов'язки та завдання уряду по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з яких 16 днів працював безпосередньо на проммайданчику станції в ЗОНІ №3 радіаційної небезпеки. На цей час органами соцзахисту визначений непрацездатним з безстроковим статусом інвалідом війни 3-ї групи від захворювання пов'язаного з участю в ліквідації наслідків ядерної катастрофи, згідно п.1 ст.14 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вимог п.й ст..7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», про що йому було видано посвідчення та довідки МСЕК.

Однак не погоджуючись з відомостями, які вказані у довідці про заробітну плату та роботу в ЗОНІ №3 відчуження на ЧАЕС в 1986 році, він звернувся до суду з даним позовом у якому просить Визнати бездіяльність Дочірнього підприємства пересувної механізованої колони №41 Публічного акціонерного товариства «Дніпроводбуд» щодо підроблено-складених 19.06.2013 року та 15.07.2013 року ОСОБА_1, з наявно видимими помилками довідку про заробітну плату та роботу в ЗОНІ №3 відчуження на ЧАЕС в 1986 році, та зобов'язати видати нову виправлену довідку з урахуванням всього часу відпрацьованого в радіаційній ЗОНІ №3 відчуження на Чорнобильській АЕС.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги із зазначених в позові підстав та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши про їх безпідставність та необґрунтованість, а також вказавши про те, що ОСОБА_1 всі нарахування були зроблені у відповідності до вимог норм чинного законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Разом з тим, ухвалою суду до справи, як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог залучено Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, представник якого у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши про те, що видача відповідних довідок та всі нарахування по заробітній платі проводилися у відповідності до норм чинного законодавства, а тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення позову ОСОБА_1

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, його представника, представника відповідача, третю особу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1970 року по 1988 рік перебував в трудових відносинах з відповідачем - «ДНІПРОВОДБУД» Дочірне підприємство пересувної механізованої колони №41, працюючи на посаді водія 1-го класу.

У зв'язку з аварією на ЧАЕС в період с 24 червня по 15 липня 1986 року позивача було відряджено на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено копією військового квитка з відповідними відмітками.

В теперішній час позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та органами соцзахисту визначений непрацездатним з безстроковим статусом - інвалідом війни 3-ї групи від захворювання пов'язаного з участю в ліквідації наслідків ядерної катастрофи.

Відповідно до ч.4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями.

Так, в довідці №138 від 15.07.2013 року, яку Товариство з додатковою відповідальністю трест «ДНІПРОВОДБУД» Дочірне підприємство пересувної механізованої колони №41 надало ОСОБА_1 для нарахування пенсії, згідно з порядком складання довідки беруться дні роботи в зоні відчуження, а не весь період зборів. Згідно наданої позивачем довідки центрального архіву міністерства оборони України №51/2006и від 07.04.1994 року дні роботи в зоні зазначені 28-30 в червні 1986 року та 1-13 в липні 1986 року.

Разом з тим, посадовий оклад в розмірі 126 крб. зазначений у особистому рахунку ОСОБА_1, який зберігається в архіві АТБ «Дніпроводбуд», де працював позивач і саме з цієї суми йому була нарахована збережена заробітна плата в період роботи в Чорнобильській зоні, а також нарахована одноразова допомога в розмірі п'ятикратної тарифної ставки в сумі 630 крб. (126 крб. * 5 = 630 крб.), що також відображено у особистому рахунку позивача.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що довідка про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках складається відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 року №207-7, та згідно цієї постанови оплата праці працівників, занятих на роботах в 3,2,1 зонах небезпеки, проводиться відповідно у 4-х,3-х,2-х кратному розмірах тарифної ставки за основним місцем роботи. Таким чином, у випадку з позивачем, так як згідно довідки центрального архіву міністерства оборони України №51/2006 від 07.04.1994 року, він працював в зоні №3, то відповідачем притінено, згідно законодавства, кратність 4, чім збільшили тарифну ставку позивача в чотири рази, проте ОСОБА_1 у своїх обґрунтуваннях до позову пропонує таку ставку збільшити усього в 2 рази на підставі старої, вже не діючої постанови ЦК КПРС №524-156 від 07.05.1986 року, яка у свою чергу немає ніякого відношення до довідки про пенсію, що суд вважає недоцільним.

За змістом ч.1 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Із 01 січня 2012 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Указаним нормативним актом проведено перерахунок пенсії за інвалідністю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Пунктом 7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (позивач була призвана на військові збори як військовозобов'язана) та працювала у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди; за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4,1 - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Згідно із п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженогопостановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (в попередній редакції цього Порядку - п.17), довідки про заробітну плату видаються на підставі первинних документів: особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою, організацією де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Первинними є ті документи, що складені в період роботи в зоні відчуження.

Первинними обліковими документами для розрахунку заробітної плати працівника є наказ про прийняття на роботу, табель обліку використання робочого часу, протоколи балансової комісії про нарахування премії за виконання планових завдань у відповідності до колективного договору та положення про оплату праці. Первинні облікові документи один до одного, тобто без будь-яких змін використовуються для формування «особового рахунка працівника», який помісячно розраховується і роздруковується в двох екземплярах, один з яких вручається працівнику і є підставою для видачі чистої (без відрахувань) оплати праці готівкою. Згідно ст.315 Наказу Головного архівного управління при КМУ від 20.07.1998р. №41 «Перелік типових документів, що створюються у діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій і підприємств, із зазначенням термінів зберігання документів» термін зберігання первинних облікових документів (табелів обліку використання робочого часу, протоколів балансової комісії) становить чотири роки.

Таким чином підставою для перерахунку пенсії є довідка, видана підприємством, установою, організацією, де працювала особа, яка була призвана на військові збори, а підставою для проведення розрахунку заробітної плати за період роботи в зоні відчуження є первинні документи про нараховану та виплачену заробітну плату, періоду та фактичної тривалості робочого дня і місяця її виконання.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача про збільшення заробітної плати на розмір премії, який складає 630 крб., суд вважає їх також необґрунтованими виходячи з наступного.

Підпунктом 4 пункту 1 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 установлено робітникам підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС граничний розмір премій до 60% тарифної ставки (окладу) на місяць.

Міністерством праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року №03-3/1652-018-12 роз'яснено, що відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня1986 року №153/10-43 премія за роботу працівника в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Таким чином, якщо до призову на військові збори премія працівнику нараховувалась систематично, за період виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, премія також повинна була бути нарахована в тих же розмірах, як і працівникам підприємства, які не приймали участь в ліквідації аварії на ЧАЕС, тобто у відповідності з діючим положенням про преміювання.

Як встановлено у судовому засіданні, 630 крб. , які позивач зазначає у якості недоплаченої премії є одноразовою винагородою у розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (довідка, центрального архіву міністерства оборони України), а згідно чинного законодавств одноразові виплати не враховується в заробіток, із якого обчислюється пенсія, тому відповідно не включається в довідку про заробітну плату (Постанова КМУ 697 від 18.05.1998 року п 19).

Крім того, такий вид оплати праці має заохочувальний характер і премія виплачувалася відповідно до діючого на підприємстві положення про преміювання, наказів про залучення до роботи в понадурочний час і може бути підтверджена документами первинного бухгалтерського обліку щодо конкретної особи працівника.

Виходячи із положень вищевказаних нормативно-правових актів керівники підприємств, установ, організацій мали право, а не обов'язок нараховувати та здійснювати дані виплати.

Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що відповідачем була надана спочатку довідка у яку вони включили одноразову винагороду і порахували не тільки дні прибування у зоні, а всі прибування ОСОБА_1 на зборах. Проте, після проведення на підприємстві пенсійним фондом Дніпропетровського району перевірки, за результатами якої відповідачу було вказано на помилки у складенні довідки та порекомендовано відізвати попередню довідку і надати нову складену згідно діючого законодавства, що представниками відповідача і було зроблено, оскільки підприємство несе кримінальну відповідальність за неправдивість заповнення довідки. Тому відповідач відізвав, після перевірки стару довідку і надав нову складену з урахуванням зауважень, що підтверджено у судовому засіданні представником пенсійного фонду.

З наведеного слідує, що у супереч з вимогами ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України позивач не надала належних і допустимих засобів доказування на підтвердження обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

За таких умов суд не може визнати право позивача, за захистом якого вона звернулася до суду, порушеним.

Так, згідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну його підставу. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову.

У частині 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням даних обставин, змісту позовних вимог, суд приходить до висновку що дії відповідача при видачі оспорюваної довідки «Про заробітну плату та роботу в ЗОНІ №3 відчуження на ЧАЕС в 1986 році» відповідали вимогам закону.

Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок Держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 57, 58, 59, 60, 62, 64, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю трест «ДНІПРОВОДБУД» Дочірне підприємство пересувної механізованої колони №41, третя особа - Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії щодо надання нової довідки - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров