Ухвала іменем україни 02 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Котовське лісове господарство», третя особа - ОСОБА_4, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою державного підприємства «Котовське лісове господарство» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Котовське лісове господарство» (далі - ДП «Котовське лісове господарство»), третя особа - ОСОБА_4, який уточнив у процесі розгляду справи, і остаточно просив:

- визнати незаконними та скасувати наказ від 08 травня 2012 року

№ 136, наказ від 18 червня 2012 року № 153, наказ від 20 серпня 2012 року

№ 208, наказ від 18 березня 2013 року № 41-К;

- поновити його на посаді майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство»;

- стягнути з відповідачів на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2013 року по день ухвалення рішення.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2013 року його було поновлено на посаді майстром лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство» та 07 лютого 2013 року було видано наказ № 18-к про поновлення на роботі. Позивач вказував, що з

15 лютого 2013 року перебував щоденно на роботі та виконував свої обов'язки, але керівництво не вживало жодних заходів, щоб забезпечити йому належні умови роботи, а саме: передати службове житлове приміщення. Також зазначив, що 13 березня 2013 року відбулося засідання профспілкового комітету, на якому були розглянуті усі накази про притягнення позивача до відповідальності, проте питання про надання службового житла не вирішувалось, пояснення від нього ніхто не вимагав;

17 квітня 2013 року на його адресу надійшов наказ № 41-к про його звільнення з посади з 18 березня 2013 року за п. п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України, який вважає прийнятим з порушенням трудового законодавства, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від

09 вересня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання наказу від 18 березня 2013 року № 41-к незаконним, поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул відмовлено.

Додатковим рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання наказів від 08 травня 2012 року № 136, від 18 червня 2012 року № 153, від 20 серпня 2012 року № 208 незаконними було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його адвокатом ОСОБА_5, відхилено, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від

09 вересня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року скасовано рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від

02 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 18 березня 2013 року № 41 про звільнення ОСОБА_3 з посади майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство».

Поновлено ОСОБА_3 на посаді майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство» з 18 березня 2013 року.

Стягнуто з ДП «Котовське лісове господарство» на користь ОСОБА_3 60 167 грн 90 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 18 березня 2013 року до 02 грудня 2015 року та 2 000 грн судових витрат за надання правової допомоги, всього 62 167 грн 90 коп.

Покладено на ОСОБА_4 обов'язок відшкодувати ДП «Котовське лісове господарство» заподіяну шкоду, завдану незаконним звільненням ОСОБА_3 із займаної посади майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство» на підставі ст. 237 КЗпП України.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2016 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року в частині зобов'язання третьої особи ОСОБА_4 відшкодувати підприємству заподіяну шкоду та стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ДП «Котовське лісове господарство», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 02 березня 2016 року в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 60 167 грн 90 коп., ухвалити в цій частині нове рішення, яким скасувати наказ від 18 березня 2013 року № 41-к в частині звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржується, а тому не підлягає перегляду в касаційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із поданими запереченнями, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_3 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулось на підставі тих ж самих наказів та за ті ж самі дисциплінарні проступки, які вже були підставою для звільнення та за яким у подальшому ОСОБА_3 було поновлено на посаді. При цьому встановивши незаконність звільнення з роботи ОСОБА_3 суд першої інстанції на підставі ст. 237 КЗпП України дійшов висновку про зобов'язання

ОСОБА_4 відшкодувати ДП «Котовське лісове господарство» заподіяну шкоду незаконним звільненням ОСОБА_3 із займаної посади.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо визнання незаконним та скасування наказу № 41 від 18 березня 2013 року про звільнення позивача та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. В частині вирішення позовних вимог про зобов'язання третьої особи ОСОБА_4 відшкодувати підприємству заподіяну шкоду та стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог з огляду на їх недоведеність.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2013 року ОСОБА_3 поновлено на посаді майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва ДП «Котовське лісове господарство».

Наказом від 07 лютого 2013 року № 18-к ОСОБА_3 поновлено на посаді майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва з 07 лютого 2013 року.

Акт приймання-передачі лісового масиву обходу № 1 урочища «Капріон» станом на 15 лютого 2013 року з 01 до 08 кварталів площею 452 га ОСОБА_3 не підписав, зазначивши у ньому 18 лютого 2013 року причину неприйняття лісового масиву - ненадання йому житла.

22 лютого 2013 року лісничим Красноокнянського лісництва

ОСОБА_6 було складено рапорт про відсутність позивача на роботі з 18 до 22 лютого 2013 року.

Згідно із щоденником № 10 про приймання робіт із заготівлі (вивезення) лісопродукції з 10 до 29 березня 2013 року посадові обов'язки ОСОБА_3 з 15 березня 2013 року виконував ОСОБА_7, що вбачається з табеля обліку робочого часу.

Згідно з протоколом засідання профкому ДП «Котовське лісове господарство» від 13 березня 2013 року № 2 надано згоду адміністрації

ДП «Котовське лісове господарство» на звільнення ОСОБА_3 із займаної посади майстра лісу обходу № 1 Красноокнянського лісництва з 18 березня 2013 року за п. п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України.

Наказом від 18 березня 2013 року № 41-к ОСОБА_3 було звільнено із займаної посади за зазначеними нормами КЗпП України - неналежне невиконання виконання своїх обов'язків та прогул.

20 березня 2013 року складено акт про відмову ОСОБА_3 ознайомитись з наказом про звільнення від 18 березня 2013 року № 41-к під підпис, який позивач забрав із собою з метою отримання поради адвоката. Також було складено акт про відмову ОСОБА_3 від отримання трудової книжки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього вже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений термін, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його дії можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадку прогулу, тобто відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення: догана або звільнення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 12 вересня 2012 року позивача вже звільняли за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі тих самих наказів: від 08 травня 2012 року

№ 136 та від 18 червня 2012 року № 153. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2013 року ОСОБА_3 було поновлено на роботі на цій же посаді.

Частиною 2 ст. 149 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, тому звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі тих ж самих наказів та за ті ж самі дисциплінарні проступки, які вже були підставою для звільнення та за якими у подальшому ОСОБА_3 було поновлено на посаді, неможливо вважати обґрунтованим та законним.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про визнання оскаржуваного наказу незаконним та поновлення позивача на роботі, оскільки відповідач порушив норми КЗпП України, звільнивши ОСОБА_3 за двома пунктами ст. 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, та за прогул.

При цьому висновок суду щодо стягнення із відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, при поновленні ОСОБА_3 на роботі, відповідає вимогам ч. 2 ст. 235 КЗпП України та доводами касаційної скарги не спростовується.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства «Котовське лісове господарство» відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від

02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від

02 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Кафідова

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович