Справа № 347/1542/16
Провадження № 22-ц/779/2285/2016
Головуючий у 1 інстанції Турянський І.Є. І. Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця Косівського РВ ДВС ОСОБА_3 від 16.09.2015 року та її бездіяльність по виконавчому провадженню № 45961681 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду від 29 вересня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що він є стягувачем за виконавчим провадженням № 45961681 про стягнення на його користь з ОСОБА_4 300000,00 гривень авансу. Виконавче провадження відкрите 06.01.2015 року. В серпні 2015 року через свого представника ОСОБА_5 скаржник ознайомився з документами виконавчого провадження, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, та довідався, що фактично виконавчий лист не виконується, виконавчі дії не проводяться, а державний виконавець безпідставно виніс постанову про звернення стягнення в розмірі 300000,00 грн. на пенсію боржниці. Вважає, що це зроблено, щоб він ніколи не отримав стягнутих на його користь грошей. А тому вважає постанову старшого державного виконавця ВДВС Косівського районного управління юстиції ОСОБА_3 від 16.09.2015 року про звернення стягнення на пенсію боржника, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Косівського районного суду від 29 вересня 2016року в задоволенні скарги відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд не розглянув його скаргу по суті, не мотивував з яких підстав відмовив у задоволенні скарги, а розглянув не ті доводи та мотиви, які він вказував у своїй скарзі.

Апелянт також вказує, що він є стягувачем за виконавчим провадженням № 45961681 про стягнення на його користь з ОСОБА_4 300000,00 гривень авансу. Виконавче провадження відкрите 06.01.2015 року. Він звернувся зі скаргою на дії державного виконавця, вважаючи незаконною постанову про звернення стягнення на пенсію боржника.

Так, у відповідності до вимог ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача.

Вважає, що оскільки борг в розмірі 300000грн. не є періодичним платежем та перевищує суму трьох мінімальних зарплат і він не давав згоди на звернення стягнення на пенсію боржниці, то оскаржена постанова державного виконавця є незаконною. Крім цього, боржниця є власницею багатьох обєктів нерухомості за рахунок яких можуть бути погашені його вимоги, як стягувача.

Апелянт наголошує, що після написання ним скарги, він отримав інформацію про те, що державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Однак до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про арешт всього нерухомого майна боржника ОСОБА_4 на підставі постанови державного виконавця не внесені. Вказує, що він оскаржив не відсутність зазначеної постанови державного виконавця про арешт майна боржника, а бездіяльність державного виконавця при її виконанні, оскільки зазначену постанову про арешт майна державний виконавець виніс, а відомості про цей арешт до відповідного державного реєстру не вніс.

На думку апелянта, суд даним обставинам не дав належної оцінки та постановив ухвалу з порушенням вимог закону.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відпали обставини, які були підставою для звернення до суду зі скаргою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з інформації про державну реєстрацію обтяжень, державним виконавцем Титик Г.С. було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.5 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Згідно до абзацу 2 ч.2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Колегія суддів вважає, що оскільки в матеріалах справи містяться письмові докази з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які підтверджують вид обтяження арешт зазначеного нерухомого майна, суд першої інстанції зробив правильний висновок про безпідставність доводів скаржника.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про відсутність підстав для задоволення скарги - є вірним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судом постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Косівського районного суду від 29 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_6