Справа №467/1919/15-ц 16.02.2016 16.02.2016 16.02.2016
Провадження №22-ц/784/510/16
Суддя по 1 інстанції Кологрива Т.М.
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю:

-представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

-представника відповідача АГ «Вісла» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла»

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 4 січня 2016 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим,

встановила :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2, діючи через свого представника, звернулася з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі АГ «Вісла») про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим.

В обґрунтування позову зазначала, що 25 вересня 2005 року передала у платне користування відповідача належну їй земельну ділянку товарного сільськогосподарського призначення, площею 7,12 га, уклавши в цей же день договір оренди строком на 10 років, який 16 січня 2008 року зареєстрований у Миколаївській регіональній філії Держкомзему.

Будь-яких домовленостей щодо продовження строку оренди між ними не було, договір припинив свою дію 25 вересня 2015 року. Маючи намір самостійно обробляти земельну ділянку, позивачка 12 жовтня 2015 року звернулася до відповідача з відповідною заявою, проте відповіді не отримала, а усно їй було відмовлено.

Посилаючись на викладені обставини, представник позивачки просив про задоволення прозову.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що дія договору припиняється лише 16 січня 2018 року, тобто через 10 років після його державної реєстрації.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 4 січня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано припиненим договір оренди земельної ділянки, укладений між сторонами 25 вересня 2005 року та зареєстрований у відділі Держкомзему 16 січня 2008 року за № 18. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник АГ «Вісла», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що договір оренди припинив свою дію після закінчення десятирічного строку, який розпочався з моменту його укладення, а не з моменту його державної реєстрації, оскільки державна реєстрація вказує на чинність договору і не може змінювати момент його укладення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивачці на підставі державного акту на право власності, виданого 13 листопада 2006 року Арбузинською райдержадміністрацією Миколаївської області на підставі розпорядження цієї ж райдержадміністрації від 24 листопада 2004 року № 773, належить земельна ділянка, площею 7,12 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Новоселівської сільської ради Арбузинського району.

Згідно із договором оренди земельної ділянки, укладеного 25 вересня 2005 року, позивачка передала вказану земельну ділянку в оренду АГ «Вісла» строком на десять років, 16 січня 2008 року договір зареєстрований у Арбузинському відділі Держкомзему за № 18 (а.с. 4-5).

У п. 37 договору сторони зазначили, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 43 визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що в день укладення договору земельна ділянка була передана у користування орендаря, що підтверджується актом приймання - передачі від 25 вересня 2005 року (а.с. 6). Починаючи з 2006 року ( а не з 2008 року) позивачка отримує орендну плату.

За такого, в момент підписання договору сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, зокрема й щодо строку оренди.

Вважаючи, що договір оренди припинений з 25 вересня 2015 року, позивачка 12 жовтня 2015 року подала відповідачу заяву про те, що строк оренди закінчився і вона бажає самостійно обробляти земельну ділянку, тому просить її не засівати (а.с. 7).

Не отримавши відповіді від відповідача, у листопаді 2015 року вона звернулася з позовом про визнання договору оренди припиненим.

Відповідно до вимог ст. ст. 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається у письмовій формі та набирає чинності з моменту його державної реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи цій згоді встановленої форми.

Разом з тим, цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладанні договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відвідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верхового суду України у справах № 6-127 від 18 грудня 2013 року, № 6- 162цс/13 від 19 лютого 2014 року, який є обовязковим для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

За такого, доводи відповідача в апеляційній скарзі про помилковість висновку суду першої інстанції, є безпідставними.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 4 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: