АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року

в справі за заявою ОСОБА_2 Нуан про скасування рішення Третейського суду при асоціації Українських банків від 15 жовтня 2015 року по справі № 1724/15.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_2 Нуан звернувся в суд з заявою про скасування рішення Третейського суду при асоціації Українських банків від 15 жовтня 2015 року по справі № 1724/15, яким на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно стягнуто з ОСОБА_2 Нуан та ОСОБА_3 Данг заборгованість, в сумі 3046944 грн. 66 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року заяву задоволено, рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 15 жовтня 2015 року, скасовано.

В апеляційній скарзі представник публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі ПАТ «Укрсоцбанк»), посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, необґрунтованість та незаконність ухвали суду першої інстанції, просить скасувати ухвалу районного суду та направити справу для продовження розгляду до того ж суду.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно положень п. 22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію. Для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязку найманого працівника.

Як убачається з матеріалів справи, 08 вересня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 Нуан було укладено кредитний договір №028/719296-KR, відповідно до умов якого ОСОБА_2 Нуан отримав кредитні кошти, в сумі 119908 дол. США, зі строком повернення до 07 вересня 2033 року, на умовах визначених цим договором (а.с.6-15).

ОСОБА_3 Данг зобовязався відповідати за зобовязаннями ОСОБА_2 Нуан відповідно до умов договору поруки №028/719301-РО від 08 вересня 2008 року (а.с.16-18).

Встановлено, що 15 жовтня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовиця В.М. відповідно до третейської угоди винесено рішення, на підставі якого позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 Нуан та ОСОБА_3 Данг про стягнення заборгованості, задоволено частково. На користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто солідарно з ОСОБА_2 Нуан та ОСОБА_3 Данг заборгованість в розмірі 3046944 грн. 66 коп. та третейський збір в розмірі 25500 грн.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначена правова позиція міститься й в постановах Верховного Суду України в справі № 6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року та № 6-2630цс15 від 3 лютого 2016 року.

Отже, на дату винесення рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів.

Зазначені обставини свідчать про те, що постійно діючий третейський суд при Асоціації українських банків розглянув заявлений спір, не підвідомчий третейському суду.

Така правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України по справах № 6-64 цс15, 6-856 цс15.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що на момент укладання договорів у 2008 році Закон України «Про третейські суди» не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, однак, зазначена обставина не спростовує факту, що на момент винесення рішення третейським судом по справі, дана категорія справ вже була виключена з компетенції даного суду.

Отже, ОСОБА_2 Нуан є споживачем банківських послуг, спір виник щодо заборгованості за кредитом, а тому третейському суду в силу положень п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», така справа не підвідомча.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до скасування рішення третейського суду в частині вирішення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 Нуан про стягнення кредитної заборгованості.

Разом з тим, з висновками районного суду щодо скасування рішення в частині вирішення третейським судом вимог банку до ОСОБА_3 Данг погодитися неможливо.

Встановлено, щоОСОБА_3 Данг є поручителем за зобовязаннями ОСОБА_2 Нуан перед банком й не оскаржував рішення третейського суду, а також не уповноважував на вчинення таких дій і ОСОБА_2 Нуан.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Остільки заяву про скасування рішення Третейського суду при асоціації Українських банків від 15 жовтня 2015 року по справі № 1724/15 було подано ОСОБА_2 Нуан, то відповідно, районний суд повинен був перевіряти законність рішення третейського суду лише відносно особи, яка звернулася в суд за захистом своїх прав.

Крім того, районний суд залишив поза увагою, що поручитель, яким є ОСОБА_3 Данг, у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем банківських послуг.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 19 січня 2016 року в справі № 6-2767ц15.

За таких обставин, ухвала районного суду щодо скасування рішення третейського суду в частині вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 Данг про солідарне стягнення заборгованості підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід постановити ухвалу нового змісту про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року в частині скасування рішення третейського суду щодо вимог публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 Данг про солідарне стягнення заборгованості скасувати та постановити в цій частині ухвалу нового змісту про відмову в задоволенні заяви.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/1252/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7078/2016

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_4

Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_5