Номер провадження: 22-ц/785/5327/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків,-

встановила:

У грудні 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду з зазначеним позовом, в якому просило стягнути з ТОВ «Постман» та ОСОБА_3 заборгованість по лізинговим платежам та відшкодування збитків за договором фінансового лізингу № 00006874 від 13 березня 2013 року в розмірі 183709,73 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 березня 2013 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг № 00006874, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI, 2012 року виробництва, строком на 60 місяців, а відповідач ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору.

Відповідач ОСОБА_3А виступив поручителем ТОВ «Постман» згідно Умов поруки, який є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг № 00006874 від 13 березня 2013 року.

Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання за договором не виконує, то виникла заборгованість у загальній сумі 183709,73 грн., яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Постман» та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за договором про фінансовий лізинг № 00006874 від 13 березня 2013 року у розмірі 183709,73 грн..

Стягнуто в рівних частинах з ТОВ «Постман» та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму судового збору у загальному розмірі 2755,66 грн., тобто по 1377,83 грн. з кожного.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року апеляційна скарга представника ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року була задоволена частково, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.03.2016 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Постман» про стягнення заборгованості по лізинговим платежам скасовано та в цій частині провадження закрито.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суду не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що позивач ТОВ «Порше Лізинг Україна» свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконав в повному обсязі, однак відповідач ТОВ «Постман» встановлені договором фінансового лізингу умови не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» уклало з ТОВ «Постман» договір про фінансовий лізинг № 00006874 від 13 березня 2013 року, відповідно до якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI, шасі № WV1ZZZ2КZDХ060511, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2012, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язався прийняти та користуватися автомобілем, сплачувати позивачу встановлені договором платежі та повернути автомобіль позивачу відповідно до умов договору. (а.с.18-27).

Відповідач ОСОБА_3А виступив поручителем ТОВ «Постман» згідно Умов поруки, які є невід'ємною частиною Договору про фінансовий лізинг № 00006874 від 13 березня 2013 року. (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААЕ 065810, транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI, шасі №WV1ZZZ2КZDХ060511, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2012, належить ТОВ «Порше Лізинг Україна» (а.с.41).

Відповідно до акту прийому передачі від 20.03.2013 року, ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав ТОВ «Постман» транспортний засіб типу VW CaddyGP Kasten 1.2 І TSI, шасі №WV1ZZZ2КZDХ060511, двигун № НОМЕР_1, рік виробництва 2012. (а.с.38).

ТОВ «Порше Лізинг Україна» свої зобов'язання за договором фінансового лізингу виконав в повному обсязі, але відповідач ТОВ «Постман» встановлені договором фінансового лізингу умови не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 183709,73 грн., яка складається з:

- 59725, 98 грн. заборгованість по лізинговим платежам;

- 5241,11 грн. пеня;

- 1572, 32 грн. 3 % річних;

- 20432, 80 грн. інфляційні втрати;

- 12716, 90 грн. відсотки за користування чужими коштами;

- 84020, 62 грн. збитки.

03.10.2014 року, 16.10.2014 року, 04.11.2014 року, 17.11.2014 року 03.04.2015 року, 20.04.2015 року, 05.05.2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило ТОВ «Постман» нагадування про несплату заборгованості за договором фінансового лізингу (а.с.49-53).

Задовольняючі позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» та стягуючи у солідарному порядку з ТОВ «Постман» та ОСОБА_3 заборгованість за договором про фінансовий лізинг, суд виходив з солідарного обовязку боржника та поручителя перед позивачем, але суд першої інстанції не прийняв до уваги наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Отже, зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя.

В справі яка розглядається за умови укладеного між сторонами договору лізингу боржник зобовязаний здійснювати певні платежі щомісячно, і кожен з цих платежів, а також в цілому виконання лізингового договору забезпечено поручителем відповідачем по справі.

Але , колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що повідомлення про несплату заборгованості (чергового платежу) разом з вимогою її погасити надсилалося ОСОБА_3, як поручителю за вказаним договором.

При визначенні обовязків довірителя з точки зору чинності договору поруки в контексті вказаної ст. 559 ЦК України слід враховувати наступне.

Як зазначено в п. 12.13 додатку до договору про фінансовий лізинг № 00006874 від 13.03.2013 року, а саме в загальних комерційних умовах внутрішнього фінансового лізингу, Контракт вважається розірваним на 10 робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої сторони (а.с.35).

Таке письмове повідомлення було надіслано ТОВ «Порше лізинг Україна» до ТОВ «Постман» 05.05.2015 року (а.с.44).

Таким чином, Контракт припинив свою дію 15.05.2015 року. Вказана обставина позивачем не заперечується, про що свідчить розрахунок позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).

Так як строк виконання основного зобовязання визначений десятиденним строком з дня розірвання Договору, а саме 15.05.2015 року, то шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України закінчується 15.11.2015 року.

Між тим, позивач звернувся до суду з пропущенням строку, встановленого ЦК України, оскільки позовна заява датована 24.11.2015 роком та зареєстрована в суді лише 04.12.2015 року (а.с.2). Таким чином, порука припинилась, а тому законні підстави для стягнення грошових коштів з поручителя відсутні.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, то колегія суддів на підставі ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог до поручителя.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2016 року за позовними вимогами Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків відмовити.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_5

ОСОБА_2

ОСОБА_6