АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року,

встановила:

25.04.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.02.2013 року у розмірі 18 669,99 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до умов укладеного договору №б/н від 26.02.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП -2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір.

Оскільки банк виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, надав відповідачу кредит, проте остання не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 29.02.2016 р. виникла заборгованість у розмірі 18 669,99 грн., що складається з заборгованості за кредитом у сумі 2195,96 грн., заборгованості про процентам за користування кредитом у сумі 12 308,79 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2800 грн., та штрафами відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у сумі 500 грн.(фіксована частина) і 865,24 грн. (процентна складова).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 17 304,75 грн. та судовий збір в сумі 1277 грн. 23 коп. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що матеріали справи не містять доказів укладення кредитного договору; в анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відсутня інформація про волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору; в анкеті - заяві не зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/Gold; відсутні докази надання ОСОБА_1 коштів у розмірі 2 200 грн.; наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не є доказом заборгованості відповідача. На підтвердження заборгованості відповідача позивач повинен був надати банківські виписки, або інший платіжний документ, що засвідчує отримання відповідачем суми кредиту.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Хитрова Л.В. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, 11 жовтня 2016 року на адресу суду надіслала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.75).

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 2 200 грн., які не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підтверджується відповідним розрахунком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.02. 2013 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПрвиатБанку, відповідно до якої вона висловила бажання оформити на своє ім'я платіжну картку кредитка «Універсальна» та погодилась, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг .

Таким чином, подавши анкету-заяву від 27.02.2013 р. ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Вказані дії не суперечать положенням вищевказаних норм матеріального права, суду не надано доказів, що відповідач не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції Умови та Правила не є тими документами, з якими була ознайомлена відповідач під час укладання кредитного договору.

За таких підстав доводи апеляційної скарги про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору є необґрунтованими.

На спростування доводів апеляційної скарги в частині відсутності інформації щодо зазначеного бажаного кредитного ліміту, відповідачем надано довідки про те, що ОСОБА_1 було видано кредитну картку №561926, зі встановленням 27.02.2013 р. кредитного ліміту 300 грн. та його збільшенням 27.02.2013 р. до 2200 грн. ( а.с.86, 87)

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 29.02.2016 р. у відповідача існує заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 2 195,96 грн., заборгованості про процентам за користування кредитом у сумі 12 308,79 грн., заборгованості за пенею - 2800 грн., а також штрафів.

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідач суду не надала.

На підтвердження факту укладення кредитного договору, отримання платіжної картки та користування нею за допомогою банкоматів, терміналів самообслуговування, терміналів для розрахунку в різноманітних торгівельних мережах та часткової сплати заборгованості по кредитному ліміту на платіжну картку позивачем надано виписку по картковому рахунку відповідача (а.с. 91-103).

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/12800/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.