Справа № 520/9544/14-ц
Провадження № 2/520/1191/16
Рішення

іменем України

05 січня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі судового засідання Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову, позивачі зазначали, що 14 жовтня 2011 року помер дід позивачів по справі, ОСОБА_8, у звязку з чим відкрилася спадщина на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та грошові кошти, що перебувають на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» на загальну суму 72356,12 грн.

Як зазначають позивачі, вони вважали, що єдиним спадкоємцем майна після смерті їх діда є дружина померлого ОСОБА_9, однак у наступному вони дізналися, що на спадщину претендує їх брат, ОСОБА_5, так як він нібито мав зареєстроване місце проживання спільно з дідом та бабусею на час їх смерті та вважає себе таким, що прийняв спадщину за вказаних обставин.

На думку позивачів, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_9, а також позивачі та відповідачі по справі.

26 грудня 2014 року померла ОСОБА_9, після якої, за поясненнями позивачів, відкрилася спадщина на 5/8 часток квартири АДРЕСА_1, 1/4 частку грошових коштів, що перебувають на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя ОСОБА_8, власні грошові кошти ОСОБА_9, що перебувають на рахунках у ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 46158,01 грн. Позивачі зазначили, що спадкоємцями майна померлої ОСОБА_9 є позивачі та відповідачі по справі.

У звязку з неможливістю оформити спадкові права в нотаріальному порядку, позивачі по справі звернулися до суду та просили вирішити виниклий між сторонами цивільно-правовий спір, задовольнивши їх позовні вимоги: так, позивачі просили суд визнати за ними право власності на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як таке, що набуто ними к порядку спадкування за законом.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_5 зазначив, що за його переконанням, після смерті ОСОБА_8, спадщину, що відкрилася після нього, прийняли, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, - його дружина, ОСОБА_9, як спадкоємець першої черги за законом, та він, позивач за зустрічним позовом, як спадкоємець за законом, за правом представлення, так як його матір, ОСОБА_10, дочка ОСОБА_8 та ОСОБА_9, померла до відкриття спадщини.

При цьому факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 позивачами за первинним позовом ОСОБА_5 заперечував, вказував, що вказаних осіб слід вважати такими, що спадщину після смерті ОСОБА_8 не прийняли, та такими, що не визнають право позивача за зустрічним позовом на належну йому 1/2 частку спадкового майна, що залишилось після смерті вказаної особи, а також такими, що не визнають його прав на спадщину після смерті ОСОБА_9, а тому просив суд захистити його право на спадщину шляхом визнання за ним прав власності на відповідні частки у спадковому майні вказаних померлих осіб.

Позивачі за первинним позовом в судових засіданнях заявлені вимоги підтримали з наведених у позові підстав, просили такий позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. У судове засідання 05.01.2016 року не зявилися, однак від них надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності, наполягали на задоволення їх позовних вимог, заперечували проти задоволення зустрічного позову.

Відповідач за первинним позовом, та позивач за зустрічним ОСОБА_5 а також його представник в судових засіданнях заявлені у зустрічному позові вимоги підтримали з наведених у ньому підстав, просили такий позов задовольнити, а у задоволенні первинного позову відмовити. У судове засідання 05.01.2016 року не зявилися, однак від них надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти задоволення первинного позову, у його вимогах просили відмовити. Вимоги зустрічного позову ОСОБА_5 вказані відповідачі визнали та проти їх задоволення не заперечували. У судове засідання 05.01.2016 року вказані особи не зявилися, однак від них надійшли заяви, в яких вони просили розглянути справу за їх відсутності.

Третя особа, Третя одеська державна нотаріальна контора, у судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву, якою просила розглянути справу за відсутності представника третьої особи.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11, повідомила суду відомі їй обставини справи, та зазначила, що нині померлі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за життя, з 1972 року були її сусідами, та за час, поки свідок була знайома з вказаними особами останні вели обособлений образ життя, та до проживання разом з ними родичів ставились критично. Вказала, що бачила як ОСОБА_12 приносив до квартири ОСОБА_9 продукти. Пояснити, наскільки часто ОСОБА_12 бував у спірній квартирі та чи проживав він там не змогла.

Допитаний у судовому засіданні в якості Свідка ОСОБА_13, повідомив суду, що знайомий з подружжям ОСОБА_9 з 2007 року, та вказав, що останні не любили, коли у них збиралось багато родичів, зауважив про те, що позивач за зустрічним позовом фактично проживав разом зі своєю дружиною у квартирі по вул.. Бочарова, а ОСОБА_9 лише відвідував. Вказав, що ОСОБА_12, у свої візити до ОСОБА_9 купував їм продукти харчування, іноді за своєю ініціативою, іноді за їх дорученням.

Додатково, на питання представника позивача, ОСОБА_2 вказав, що наскільки йому відомо, після смерті ОСОБА_8 питання про спадкування належного йому майна сторонами по справі не порушувалось.

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків та перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази вважає встановленими наступні фактичні та юридичні обставини справи.

Щодо родинних відносин між учасниками справи.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за життя були подружжям, свідоцтво про шлюб від 24.11.1961 року серії ІІ-ПА 350120, та за життя мали трьох дітей:

- сина ОСОБА_4 (відповідач по справі, свідоцтво про народження серії ІІ-ЩЗ №009506).

- доньку ОСОБА_10, свідоцтво про народження серії І-ШЗ №035879, яка померла 04.08.2007 року (свідоцтво про смерть від 04.07.2014 року 1-ЖД №384079). В свою чергу, дітьми ОСОБА_10 є: ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серії IV-ЖД 339813 від 20.08.1986 року), ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії IV-ЖД 339813 від 20.08.1986 року), ОСОБА_6 (свідоцтво про народження серії ІІІ-ЖД 388047 від 26.11.1982 року) та ОСОБА_7 (свідоцтво про народження серії IV-ЖД 339812 від 20.08.1986 року).

- доньку ОСОБА_14, свідоцтво про народження серії І-ЩЗ №025698 від 24.01.1959 року, свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №214301 (видане повторно 25.06.2014 року, та з якого вбачається зокрема зміна прізвища з «Вільдяєва» на «Бабіна»), яка померла 16.03.2002 року, (свідоцтво про смерть від 25.06.2014 року 1-ЖД №384053). Дітьми ОСОБА_14 є ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №226065, прізвище якої було змінено з «Бабіна» в зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_2, 17.04.2010 року, що вбачається з штампу Міського відділу РАЦС м. Одеси на 10 арк. паспорту громадянина України серії) та ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №2110884 від 03.07.2004 року, видане повторно).

Таким чином ОСОБА_1, ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_15, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є онуками ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Вказані родинні звязку між наведеними особами сторонами визнаються, та в силу ч.1 ст. 61 додаткового доказування не потребують.

Щодо підстав та обставин спадкування.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2011 року помер ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть від 15.10.2011 року 1-ЖД №280607).

На час смерті ОСОБА_8, останній, його дружина ОСОБА_9 (свідоцтво про шлюб від 24.11.1961 року) та відповідач за первинним позовом, онук померлого, син ОСОБА_10, яка померла 04.08.2007 року та була донькою ОСОБА_16, ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії ІІІ-ЖД №388047), проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_8 була заведена 31 травня 2013 року за р.н. 509/2013.

ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом (заява від 07 жовтня 2014 року №2644), з тих підстав, що він на час смерті спадкодавця проживав разом з ним та фактично прийняв спадщину, за правом представлення, після смерті матері.

У видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 було відмовлено у звязку з перебуванням спадкового спору на вирішення суду (постанова від 30.10.2014 року).

Крім ОСОБА_5 за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого ОСОБА_8 звернулась ОСОБА_9. Підставою її вимог також було зазначено фактичне прийняття спадщини за фактом спільного проживання.

Свідоцтво про право на спадщину за законом до майна ОСОБА_8, ОСОБА_9 не отримала, оскільки померла 26 грудня 2013 року.

Позивачі за первинним позовом, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, також звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 однак нотаріус, через неможливість заявників надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів та через пропуск ними шестимісячного строку на подання заяв про прийняття спадщини, - відмовила останнім у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Згідно змісту Постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.07.2014 року, ухваленої в рамках спадкової справи №509/2013, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 14.10.2011 року, лише 01.07.2014 року, тобто більше ніж через два роки, 8 місяців.

В звязку зі смертю ОСОБА_9, померлої 26 грудня 2013 року (свідоцтво про смерть від 27.12.2013 року 1-ЖД №357763), до приналежного їй майна, 12 квітня 2014 року, Нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №349/2014.

За прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_9 звернулись

- ОСОБА_4, який відмовився від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 (відповідач);

- ОСОБА_5 (позивач за зустрічним позовом);

- ОСОБА_6, який відмовився від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 (відповідач);

- ОСОБА_7, яка відмовилася від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 (відповідач);

- ОСОБА_1 (позивач за первісним позовом);

- ОСОБА_2 (позивач за первісним позовом);

- ОСОБА_3 (позивач за первісним позовом).

При цьому з викладеного вище ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за правом представлення, у звязку з тим, що їх мати та донька спадкодавці, ОСОБА_10, померла 04.08.2007 року.

Свідоцтв про право власності на спадщину за законом спадкоємцям ОСОБА_9, згідно наданих на ухвалу суду копій матеріалів спадкової справи №349/2014, нотаріусом видано не було.

Щодо обсягу спадкового майна.

За життя ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 належало на праві власності:

- 1/2 частина квартири №35, що розташована в корпусі №5 будинку 16 по вул. Фонтанська Дорога в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.06.1997 року за №0446, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, та зареєстровано комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі №226 на стор. 26 р.№69. Копія відповідного документу долучена до матеріалів справи.

- Грошові вклади на загальну суму 72356,12 грн. у ПАТ «Державний ощадний банк України» на імя ОСОБА_8, а саме рахунки:

№915510977 із залишком 10364,95 грн.;

№915510793 із залишком 2045,40 грн.;

№0770001 із залишком 6,45 грн.;

№9615 із залишком 29939,32 грн.;

№4415 із залишком 30000,00 грн.;

що підтверджується наявною серед матеріалів спадкової справи №509/2013 від 31.05.2013 року довідкою (листом) від 07.08.2013 року №14-68/5-43БТ/206Бт, що була надана Одеським обласним управлінням ПАТ «Державний ощадний банк України.

ОСОБА_9 за життя, окрім того майна, що було нею прийнято у спадщину від ОСОБА_8, належала 1/2 частина квартири №35, що розташована в корпусі №5 будинку 16 по вул. Фонтанська Дорога в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.06.1997 року за №0446, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, та зареєстровано комунальним підприємством Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі №226 на стор. 26 р.№69.

Щодо прав учасників справи на спадщину.

Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а можливими спадкоємцями за законом визначено фізичних осіб, які є живими на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкування за законом відбувається у порядку черговості, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

При цьому відповідно до положень ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно приписів ст. 1267 ЦК України розмір частки у спадщині спадкоємців за законом є рівними, однак у випадку, якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Так, в силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України)

При цьому незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З викладених вище фактичних обставин справи вбачається, що позивачі за первинним позовом звернулись до нотаріуса за прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_8 із пропущенням строку на прийняття спадщини після його смерті, що вбачається з календарного розрахунку та змісту постанови Нотаріуса, якою позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При цьому відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається, зокрема, у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;

Натомість позивачі за первинним позовом питання про поновлення строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 не порушують, та разом з тим у своїх поясненнях єдиною, як на їх думку, поважною причиною наголошують на тому, що вказаний строк було пропущено через невизначеність між спадкоємцями щодо того, хто прийматиме спадщину після смерті вказаної особи, та через те, що вважали ОСОБА_9 єдиною належною спадкоємицею усього майна ОСОБА_8

Однак суд, надаючи оцінку таким поясненням позивачів вказує на те, що у листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду Цивільних і Кримінальних справ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (надалі лист №24-753/0/4-13), було прямо вказано на те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивачів щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність осіб про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

З аналізу наведених обставин, щодо того, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 із пропуском строку на подання заяв про прийняття спадщини, та щодо того, що особи, які пропустили строк на прийняття спадщини вважаються такими, що не прийняти спадщину, вбачається, що з контексту положень ст. 1268 ЦК України, позивачам жодного спадкового майна після смерті ОСОБА_8 не належить.

Натомість право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто таке право підлягає захисту за правилами ст. 392 ЦК України.

Положення ст. 392 ЦК України у контексті спадкових правовідносин, та зокрема положень ст. 1268-1270 не поширюють свою дію на вимоги спадкоємців, які не прийняли спадщину.

Кореспондуючу правову думку викладено у п. 3.1 Листа №24-753/0/4-13, за якою вказано, що позивачем у спорах про визнання права власності на спадкове майно може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

З викладеного суд зазначає про те, що вимоги первинного позову в частині визнання за позивачами права власності на спадщину після смерті ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Разом з тим спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином спадкоємець, що постійно проживав з спадкодавцем у всіх випадках вважається таким, який прийняв спадщину, окрім випадку, коли він прямо заявив про відмову від неї.

Видача свідоцтва про право на спадщину та факт прийняття спадщини на є тотожними поняттями, та таким чином спадкоємець, що прийняв спадщину у встановленому законом порядку може отримати свідоцтво про право на спадщину у будь-який час, після сплину встановленого на прийняття спадщини строку, якщо на таке немає передбачених законом перешкод (зокрема спадкового спору).

Так, згідно наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Факт проживання ОСОБА_5 із ОСОБА_8 запечувався позивачами за первинним позовом, та з такого приводу суд зазначає про наступне.

Показання свідків, що були допитані за клопотанням сторони позивачів за первісним позовом, та витребувані судом документи, у тому числі матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДС за №0006712, відкритого за фактом смерті спадкодавця ОСОБА_9, на думку суду не спростовують доводів позивача за зустрічним позовом.

Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 встановлено, що доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Та з такого вбачається що вимоги зустрічного позову ОСОБА_5 в частині визнання за ним права на спадщину за законом, за правом представлення, після смерті ОСОБА_8 підлягають задоволенню.

Кореспондуючим висновком є й те, що ОСОБА_9 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8

Відповідно до зазначених правових приписів, частки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 у спадщині, що була відкрита після смерті ОСОБА_8 є рівними, та з такого, зважаючи на те, що позивачами за первинним позовом право власності ОСОБА_5 на спадщину після смерті ОСОБА_8 не визнається та оскаржується, вбачається обґрунтованим висновок суду про те, що за позивачем за зустрічним позовом, ОСОБА_17 слід визнати право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,0 кв.м., жилою площею 47,7 кв.м., та на 1/2 частину Грошових вкладів у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 36178,06 грн., а саме: №915510977 із залишком 5182,48 грн.; №915510793 із залишком 1022,70 грн.; №0770001 із залишком 3,22 грн.; №9615 із залишком 14969,66 грн.; №4415 із залишком 15000,00 грн.;

Аналогічну частку майна після смерті ОСОБА_8 успадкувала і ОСОБА_9, та таке майно має бути включено у спадщину, що відкрилась після її смерті.

Додатково за наведеним вище, ОСОБА_9 належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,0 кв.м., жилою площею 47,7 кв.м.

Таким чином спадщина, що має бути розподілена після смерті вказаної особи складає 3/4 частин зазначеної квартири та кошти грошових вкладів у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 36178,06 грн. пропорційно до вказаних вище рахунків.

Відповідно до аналізу спадкової справи 349/2014, заведеної до майна померлої ОСОБА_9, у передбачений законом на прийняття спадщини строк до нотаріуса звернулись ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_7 ОСОБА_18 (ОСОБА_3) ОСОБА_19 та ОСОБА_3.

Зважаючи на досліджені та викладені вище родинні зв`язки вказаних осіб, на те, що всі вони є спадкоємцями першої черги спадкування за законом та на передбачені законом розміри та пропорції часток спадкоємців у спадщині у тому числі із врахуванням визначених для спадкування за правом представлення особливостей, суд вказує, що:

-Частка ОСОБА_4 у спадщині складає 1/3 частину.

-Частка, яку в рівних частинах спадкують ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за правом представлення після смерті ОСОБА_10 складає 1/3 частину (тобто по 1/12 кожний);

-Частка яку в рівних частинах спадкують ОСОБА_2 та ОСОБА_3,за правом представлення після смерті ОСОБА_14 1/3 частину (тобто по 1/6 кожний);

Зважаючи на те, що частина спадкоємців, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відломились від спадщини на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5, частки спадкоємців у спадщині після смерті ОСОБА_9 перерозподілились наступним чином:

ОСОБА_5 7/12 часток (1/12 власна + 1/12 від ОСОБА_6 + 1/12 від ОСОБА_7 + 1/3 від ОСОБА_4М.);

ОСОБА_2 1/6 частка;

ОСОБА_3 1/6 частка;

ОСОБА_1 1/12 частка.

Відповідно до наведених часток спадкоємців вбачається, що вказані особи успадкували відповідно до загального обсягу спадкового майна:

ОСОБА_5: 7/16 частин квартири АДРЕСА_1; та грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 21103,87 грн., а саме: №915510977 із залишком 3023,11 грн.; №915510793 із залишком 596,58 грн.; №0770001 із залишком 1,88 грн.; №9615 із залишком 8732,30 грн.; №4415 із залишком 8750,00 грн.;

ОСОБА_2: 2/16 частин квартири АДРЕСА_1; та грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 6029,68 грн., а саме: №915510977 із залишком 863,75 грн.; №915510793 із залишком 170,45 грн.; №0770001 із залишком 0,54 грн.; №9615 із залишком 2494,94 грн.; №4415 із залишком 2500,00 грн.;

ОСОБА_3:2/16 частин квартири АДРЕСА_1; та грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 6029,68 грн., а саме: №915510977 із залишком 863,75 грн.; №915510793 із залишком 170,45 грн.; №0770001 із залишком 0,54 грн.; №9615 із залишком 2494,94 грн.; №4415 із залишком 2500,00 грн.;

ОСОБА_1 1/16 частина квартири АДРЕСА_1; та грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 3014,84 грн., а саме: №915510977 із залишком 431,87 грн.; №915510793 із залишком 80,23 грн.; №0770001 із залишком 0,27 грн.; №9615 із залишком 1247,47 грн.; №4415 із залишком 1250,00 грн.;

У зв`язку з викладеними фактичними та юридичними обставинами справи, суд зазначає наступне.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З огляду на вищевикладене суд приходиться до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний повному.

Відповідно до викладеного суд, в силу положень ст. 88 ЦПК України розподіляє судові витрати.

Так, сторонами було пронесено витрати, повязані зі сплатою судового збору.

З такого, враховуючи, що первинний позов було задоволено частково в частині визнання за позивачами права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, та відмовлено у аналогічних вимогах щодо спадщини після смерті ОСОБА_20, та зважаючи на те, що зустрічний позов було задоволено повністю, враховуючи, що Законом не передбачено можливості взаємного зарахування судових витрат між сторонами, та суд має їх розподілити у повному обсязі, вбачається, що з відповідачів на користь позивачів (за первинним позовом) підлягає стягненню, у рівних частинах загальна сума компенсації у розмірі 3654,00/2, тобто 1827,00 гривень, на користь кожного з позивачів, пропорційно до задоволених вимог.

Так, у загальному обсязі задоволених вимог первинного позову частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 складають по 2/5 частин, з чого сума судового збору, яка має бути компенсована їм за рахунок відповідачів складає по 730,80 грн., тобто до сплати кожним з відповідачів на користь кожного з вказаних позивачів належить по 182,70 грн.

Частка ОСОБА_1 у задоволених вимогах складає 1/5, та з такого на її користь з відповідачів має бути стягнуто 365,4 грн., тобто до сплати кожним з відповідачів на користь такого позивача належить по 91,35 грн.

Такий розрахунок кореспондує наступним доводам: позивачі звернулись до суду з вимогами про визнання спадщини після смерті ОСОБА_20 та ОСОБА_9, та оскільки визначити дійсну вартість спадкового майна можливим не вбачалося - розмір судового збору було визначено на рівні 3654,00 грн. У наступному у задоволенні вимог про визнання прав власності на спадщину після смерті ОСОБА_20 відповідачам було відмовлено (тобто було відмовлено у половині позовних вимог, а тому 1/2 частина від 3654,00 грн. = 1827,00 грн. компенсації не підлягає), а вимоги про визнання права власності на спадщину після смерті ОСОБА_9 були задоволені (тобто половина вимог була задоволена), з такого, зважаючи на те, що обов`язок по сплаті судових витрат є персональним, кожний з позивачів має право на отримання компенсації відповідної частки судового збору.

З відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягненню вся сума судових витрат, що була понесена таким позивачем 3654,00 грн., в рівних частинах по 609,00 грн., оскільки вимоги зустрічного позову задоволені у повному обсязі.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 328, 392, 1217, 1218, 1261, 1266, 1268, 1270, 1272, 1276 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 58, 59, 60, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, як таке, що набуто у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 26 грудня 2013 року, право власності на:

-2/16 частин квартири АДРЕСА_1;

-грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 6029,68 грн., що розміщені на банківських рахунках: №915510977 у розмірі 863,75 грн.; №915510793 у розмірі 170,45 грн.; №0770001 у розмірі 0,54 грн.; №9615 у розмірі 2494,94 грн.; №4415 у розмірі 2500,00 грн.;

Визнати за ОСОБА_3, як таке, що набуто у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 26 грудня 2013 року, право власності на:

-2/16 частин квартири АДРЕСА_1;

-грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 6029,68 грн., що розміщені на банківських рахунках: №915510977 у розмірі 863,75 грн.; №915510793 у розмірі 170,45 грн.; №0770001 у розмірі 0,54 грн.; №9615 у розмірі 2494,94 грн.; №4415 у розмірі 2500,00 грн.;

Визнати за ОСОБА_1, як таке, що набуто у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 26 грудня 2013 року, право власності на:

-1/16 частину квартири АДРЕСА_1;

-грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 3014,84 грн., що розміщені на банківських рахунках: №915510977 у розмірі 431,87 грн.; №915510793 у розмірі 80,23 грн.; №0770001 у розмірі 0,27 грн.; №9615 у розмірі 1247,47 грн.; №4415 у розмірі 1250,00 грн.;

В задоволенні інших вимог первинного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, як таке, що набуто у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, померлого 14 жовтня 2011 року, право власності на:

-1/4 квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,0 кв.м., жилою площею 47,7 кв.м.,

-грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 36178,06 грн., що розміщені на банківських рахунках: №915510977 у розмірі 5182,48 грн.; №915510793 у розмірі 1022,70 грн.; №0770001 у розмірі 3,22 грн.; №9615 у розмірі 14969,66 грн.; №4415 у розмірі 15000,00 грн.;

Визнати за ОСОБА_5, як таке, що набуто у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 26 грудня 2013 року, право власності на:

-7/16 частин квартири АДРЕСА_1;

-грошові кошти на у ПАТ «Державний ощадний банк України», у загальній сумі 21103,87 грн., що розміщені на банківських рахунках: №915510977 у розмірі 3023,11 грн.; №915510793 у розмірі 596,58 грн.; №0770001 у розмірі 1,88 грн.; №9615 у розмірі 8732,30 грн.; №4415 у розмірі 8750,00 грн.;

Розподілити судові витрати:

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 компенсацію понесених нею судових витрат, по 91,35 грн., з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 компенсацію понесених нею судових витрат, по 182,70 грн., з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 компенсацію понесених ним судових витрат, по 182,70 грн., з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, на користь ОСОБА_5 компенсацію понесених ним судових витрат, по 609,00 грн., з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні при його проголошенні, протягом десяти днів з для отримання повного тексту рішення.

Суддя П. А. Прохоров