АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3774/16 Головуючий 1 інст. - Якуша Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Пшенічної Л.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Шалімової Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 30 березня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в особі заступника директора Департаменту - начальника Управління служб у справах дітей Малько О.П., третя особа - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення порядку участі батька у її вихованні, -

в с т а н о в и в :

14 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати противоправним та скасувати висновок про визнання місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у її вихованні від 11.12.2014 року № 549.

Визнати дії заступника директора Департаменту праці та соціальної політики - Начальника управління служб у справах дітей Малько О.П. при винесенні висновку про визнання місця проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у її вихованні від 11.12.2014 року № 549 протиправними.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що при отриманні із Дзержинського районного суду м. Харкова матеріалів справи він ознайомився із Висновком про визнання місця проживання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у її вихованні від 11.12.2014 року № 549, який було видано за підписом заступника директора Департаменту праці та соціальної політики - начальником Управління служб у справах дітей О.П. Малько.

Він не згоден зі складеним висновком, оскільки чиновник Малько О.П. позбавив батька дитини та дитини повноцінного спілкування, чим порушив норми чинного законодавства України та міжнародних актів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не встановив належним чином фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи. Зокрема, зазначив, що Висновок є головним доказом при вирішенні справи про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини і його було прийнято з порушенням прав і інтересів не тільки його, але ж і, насамперед, його дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на сьогоднішній день зростає, формується як фізично так і емоційно, формується морально її психічний стан, відношення до людей, речей, поведінка до рідних. Обмеження участі батька у вихованні дитини, грубо впливає на інтереси та розвиток дитини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статей 15, 16 ЦК України, з урахуванням роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі», статей 19, 158, 159 СК України, при цьому вважав, що долучений до матеріалів справи висновок органу опіки і піклування від 11.12.2014 року № 549 є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов'язків у батьків щодо місця проживання дітей, а тому він не порушує прав чи обов'язків жодного з батьків, в тому числі і ОСОБА_1 Правові наслідки для батьків виникають виключно внаслідок прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування. Суд прийшов до висновку, що право позивача на час його звернення до суду не порушено, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

При вирішенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування висновку про визначення місця проживання дитини підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

При цьому, судом має бути встановлено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлення порядку участі батька ОСОБА_1 у її вихованні від 11.12.2014 року № 549, який було видано за підписом заступника директора Департаменту праці та соціальної політики - начальником Управління служб у справах дітей О.П. Малько, не встановлює для позивача будь-яких обов'язків.

Зазначений висновок може бути визнаний судом як доказ під час вирішення іншого спору, зокрема, при заявленому позові про визначення місця проживання малолітньої дитини та встановлення порядку участі батька у її вихованні, при вирішенні якого суд зобов'язаний дати оцінку щодо зробленого висновку органу опіки та піклування.

За приписами частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем був обраний неналежний спосіб захисту своїх прав з огляду на те, що жодним із встановлених чинним законодавством способів не передбачений спосіб захисту своїх прав, що був обраний ОСОБА_1

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 30 березня 2016 року

- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді Л.В. Пшенічна

О.М. Хорошевський