Справа № 456/3580/15-ц
Провадження № 2/456/235/2016
РІШЕННЯ

іменем України

01 червня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Карпа З.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 12960,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він із дружиною ОСОБА_3 проживають в АДРЕСА_1 і їх сусідами є відповідач по справі ОСОБА_2, з яким у них склалися недобросусідські відносини. 30 травня 2015 року відповідач цілий день скандалив із ОСОБА_3, ображав її нецензурними словами, погрожував вбивством, та облив його шість вуликів дизельним паливом, за що Стрийський міськрайонний суд визнав його винним та призначив адміністративне стягнення за ст. 173 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100,00 грн. В судовому засіданні ОСОБА_2 свою вину визнав та пояснив, що бджоли літають та кусають його дітей і внуків, тому він вирішив налякати сусіда і облив вулики водою. Однак, міліцією було встановлено, що вулики були облиті не водою, а дизельним паливом. Позивач, інвалід другої групи трудового каліцтва, має пошкоджену ногу, яка не заживає, тому він утримує вулики, щоб мати прополіс для лікування. Вулики утримує в саду, який межує з городом відповідача і на достатній відстані від його будинку. Через дорогу вулики утримують ще двоє сусідів, але ніхто до них претензій немає. Пошкодивши шість вуликів відповідач завдав йому матеріальної шкоди. Втратою вуликів отримав також моральну шкоду, оскільки не має можливості отримати прополіс для лікування ноги, рана на нозі не заживає і він зазнає моральних страждань від болю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник ОСОБА_3, адвокат позивача ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що вулики позивача він облив дощовою водою для того щоб запобігти укусам бджіл, не спричинивши при цьому ніякої шкоди ні позивачу, ні вуликам з бджолами. Дані вулики розміщені на віддалі 3-4 м від межі між господарствами ОСОБА_1 та його матері, вони не обгороджені глухою огорожею, що дає можливість бджолам літати на низькій висоті. З довідок Стрийської ЦРЛ вбачається, що він та його дочка ОСОБА_6 зверталися до лікарні з приводу укусів бджолами. Таким чином, ним не заподіяно ніякої шкоди позивачу, а навпаки неправильним утриманням пасіки було заподіяно шкоду здоров'ю його сім'ї.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини та згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.07.2015 року відповідача ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 грн. за те, що він 30.05.2015 року близько 11 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 Львівської області ображав нецензурними словами ОСОБА_3 та пошкодив шість вуликів обливши їх дизельним паливом. Дана постанова набрала законної сили 03.08.2015 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_1 пояснив, що вулики у батька на городі раніше належали йому, а зараз це власність батька ОСОБА_1

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 пояснили, що неодноразово бджоли з вуликів ОСОБА_1 нападали на людей.

Суд не бере до уваги покази свідка ОСОБА_10, оскільки вона в судовому засіданні заявила, що перебуває із ОСОБА_1 в неприязних стосунках.

За змістом п., п. 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право на повагу його особистого життя, житла, держава не має права втручатися в реалізацію цього права не інакше як відповідно до закону і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вищенаведеним нормам закону позивачем не надано жодного доказу, що внаслідок протиправних дій відповідача було знищено шість вуликів, 90 рамок з бджолами та шість кілограмів меду, відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

Загальновідомо, що для настання деліктної відповідальності за заподіяну шкоду необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність самої шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача.

За таких підстав, суд оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, дійшов висновку, що між неправомірними діями відповідача та завданою позивачу шкодою є безпосередній причинний зв'язок і є вина відповідача, а тому останній повинен відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач своїми протиправними діями порушив право позивача та внаслідок порушення цього права заподіяв останньому моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду позивачу, стану здоров'я позивача, характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних страждань позивача, ступеня вини відповідача, майнового стану останнього, та з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди. Ця сума, враховуючи характер дій відповідача, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст., ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1000,00 (одна тисяча) гривень заподіяної моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя І. М. Микитчин