Справа № 308/9762/15-ц
02.06.2016 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання - Гайданці Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору банківського обслуговування,-
ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору банківського обслуговування.
Позовні вимоги мотивує тим, що 25.05.2011 р. між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування № BLaЖГА00037601, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 3500,00 гривень, зі сплатою 15 % річних.
Позивач в судове засідання не з'явився, а представник позивача ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Ключик Ю.В. подавав клопотання про розгляд справи без його участі на підставі ст. 158 ЦПК України, посилаючись на відсутність коштів для забезпечення явки представника ПАТ «ВіЕйБі Банк». Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 ст. 169 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти прийняття заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Так, з матеріалів справи встановлено, що 25.05.2011 р. між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського обслуговування № BLaЖГА00037601, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 3500,00 гривень, зі сплатою 15 % річних, а також комісією за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 25 травня 2014 року.
За умовами п. 1.2. розділу 1. Загальної частини договору банківського обслуговування № BLaЖГА00037601 від 25.05.2011 року, банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 3500,00 гривень у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим Договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невід'ємну частину цього Договору.
Згідно з п. 1.3. розділу 1 Загальної частини даного договору, кредит надається позичальнику на поточні потреби.
Пунктом 2.1.1.2. Розділу 2 Загальної частини договору банківського обслуговування № BLaЖГА00037601 від 25.05.2011 року визначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а банк перед укладенням цього договору на виконання вимог Постанови Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.
Відповідно до п. 2.4.2. Розділу 2 Загальної частини договору, проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку № 1 цього Договору.
Згідно з п. 2.5.2. Розділу 2 Загальної частини договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», вказаний в п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом.
Відповідно до п. 4.3. Розділу 4 Загальної частини договору, у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання.
З огляду на вищевикладене та керуючись умовами договору, Боржником порушено умови договору щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим зобов'язання не виконано належним чином та у визначений договором строк, що є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Згідно з частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Водночас, приписами частини 2 ст. 11 ЦК України закріплено виникнення зобов'язань на підставі, зокрема, договорів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання.
В порядку вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити прострочене тіло кредиту та комісію.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У розумінні ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь плати за пропуск платежів - 9785,12 грн. суд контстатує наступне.
Так, у відповідності до договору банківського обслуговування № BLaЖГА00037601 від 25.05.2011 року, зокрема, Спеціальної частини договору, сторони не погоджували такого виду неустойки чи платежу іншої правової природи як «плата за пропуск платежів». З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що нарахування так званої «плати за пропуск платежів» (стовпчик розрахунку 14), та її накопичення (стовпчик розрахунку 16) відбулось у період з 26.08.2012-25.09.2012 рр., 26.04.2015-25.05.2015 рр., 26.05.2015-25.06.2015 рр., 26.06.2015-25.07.2015 рр., 26.07.2015-06.08.2015 рр., з чого випливає, що сторони договору могли або мали узгодити між собою такий вид платежу, як істотну умову договору у відповідності до вимог законодавства. Проте, позивачем по справі жодних законних чи договірних підстав такого нарахування не надано. У матеріалах справи відсутні будь-які документи чи їх копії, з яких вбачалися б правові підстави такого нарахування та з'явлення вимоги про стягнення такого виду платежу, неозначеного у кредитному договорі, у вищеназваному періоді часу. Суд зазначає, що такого виду відповідальності за договором як плата за пропуск платежів не передбачено. Відповідно до п.4.4. розділу 4 Загальної частини договору передбачений такий вид відповідальності позивальника як сплата банку неустойки у вигляді штрафу та пені за невиконання чи неналежне виконання умов договору. З матеріалів справи вбачається, що договором встановлені наступні види відповідальності за невиконання обов'язків за договором: передбачений п.п. 4.2 розділу 4 Загальної частини договору штраф та передбачена п. п. 4.3, 4.4. розділу 4 Загальної частини договору неустойка (штраф, пеня).
Таким чином, заявлена позовна вимога про стягнення «плати за пропуск платежів» в розмірі 9785,12 гривень необумовлена договором, є безпідставною та необґрунтованою, відтак, не може бути задоволена судом до стягнення на користь позивача. Позивачем не надано достатнього обґрунтування суми 9785,12 грн., а з розрахунку банку не зрозуміло, чи є дана сума пенею, чи штрафом, і яким чином нарахована вказана сума. З наданих до позовної заяви документів немає можливості встановити правову природу цього платежу та правильність його нарахування, що унеможливлює задоволення вимоги про його стягнення.
Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» підлягають частковому задоволенню, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 2803,12 грн. заборгованості за договором банківського обслуговування № BLaЖГА00037601 від 25.05.2011 року, а також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати в розмірі 54,25 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 509, 526, 610-612, 625, 627, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 14, 60, 88, 208-209, 212-215, 223, 224-226, 232, 233, 294, 296 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору банківського обслуговування - задовольнити частково.
1675 (одна тисяча шістсот сімдесят п'ять) гривень 34 копійки - прострочена заборгованість за кредитом;
515 (п'ятсот п'ятнадцять) гривень 28 копійок - прострочені відсотки за користування кредитом;
612 (шістсот дванадцять) гривень 50 копійок - комісія за управління кредитом.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) до спеціального фонду Державного бюджету України 54 (п'ятдесят чотири) гривні 25 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик