Справа № 369/8449/14-ц
Провадження № 2/369/615/16
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2014 року позивач товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до районного суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір кредиту. Кредитний договір складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, згідно з п. 1 частини № 1 кредитного договору. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 150 000,00 дол. США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Дата остаточного повернення кредиту 23 червня 2023 року. Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитної заявки позичальника від 23 червня 2008 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку. В свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором (зокрема, в п. 2 частини № 1 кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені кредитним договором. Погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись позичальником щомісяця у розмірі та в строки визначені у Графіку платежів, який є невід'ємним Додатком № 1 до кредитного договору. Станом на серпень 2014 року у позичальника за кредитним договором від 23 червня 2008 року існує заборгованість перед позивачем в сумі 171 148, 51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 6 693 520,22 гривень пені, що складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 148 576, 02 доларів США; суми несплачених відсотків за користування кредитом 22 572, 49 доларів США; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 8 190 125, 80 гривень.

В зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, позивачем на підставі п. 1.9. частини № 2 кредитного договору було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. А саме, у травні 2014 року позичальнику було відправлено поштою рекомендованим листом з описом вкладення вимоги № 200131882 від 29 травня 2014 та №200131753 від 28 травня 2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором. Зазначені вимоги підлягали виконанню протягом 30 календарних днів з дати їх одержання позичальником. Станом на дату подання цієї заяви зазначена вимога позичальником не виконана та відповідні суми позивачу не сплачені, хоча відповідно до п. 1.9. частини № 2 кредитного договору вимога дострокового виконання позичальником його зобов'язань була подана належним чином, а саме відправлена рекомендованим листом з описом вкладення за місцезнаходженням позичальника. Невиконання позичальником умов кредитного договору на підставі п. 1.9.1. кредитного договору дає право банку достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у позичальника. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 червня 2008 року було укладено договір поруки № SR-006/2060/2008 між банком та ОСОБА_2 За умовами договору поруки, а саме: п. 1.1., поручитель зобов'язався відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням ОСОБА_1, що виникають з умов кредитного договору. У випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань перед банком за кредитним договором, відповідно до п. 3.2. договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання здійснити виконання боргових зобов'язань в повному обсязі, заявленому банком, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. На адресу ОСОБА_2 28 травня 2014 року було відправлено поштою рекомендованим листом з описом вкладення досудову вимогу №200131754. На сьогоднішній день зазначена вимога поручителем не виконана та відповідні суми позивачу не сплачені, хоча відповідно до п. 3.4. договору поруки вимога була надіслана за адресою, вказаною у цьому договорі поруки. Відповідно до п. 8.1. договору поруки поручитель зобов'язаний повідомити банк про зміну своєї адреси проживання, проте на даний час такого повідомлення від поручителя не надходило, тому вимогу направлено за належною адресою. При розгляді справи представник позивача уточнював позовні вимоги. Остаточно просив суд стягнути солідарно з відповідачів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за кредитним договором № ML - 006/2060/2008 від 23 червня 2008 року у розмірі 171 148,51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 гривень за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 6 693 520,22 гривень пені, що разом складає 10 433 995,89 грн, а також стягнути з відповідачів солідарно витрати по оплаті судового збору в розмірі 3654,00 гривень.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову. Просив суд відмовити у його задоволенні.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

При розгляді справи судом встановлено, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № ML 006/2060/2008. Відповідно до умов частини першої кредитного договору банк надав позичальнику, а позичальник прийняв кредит в сумі 150 000,00 доларів США, для оплати комісії банку та на споживчі цілі, зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 5,49% річних та FIDR (процента ставка по строковим депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк до 23 червня 2023 року.

Для забезпечення повернення наданих коштів, між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2, було укладено договір поруки № № SR-006/2060/2008 від 23 червня 2008 року.

За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися крім іншого порукою.

Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 1 договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» (а.с.25-26).

В подальшому, 20 липня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього договору), а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду. Згідно з Витягу з Додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло права вимоги по кредитному договору № ML 006/2060/2008 від 23 червня 2008 року та договору поруки № SR-006/2060/2008 від 23 червня 2008 року(а.с. 30-36).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим в частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз обставин переходу до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прав кредитора від ПАТ «ОТП Банк» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 20 липня 2011 року вказує на правомірність набуття позивачем цих прав в обсязі і на умовах, визначених кредитним договором № ML 006/2060/2008 від 23 червня2008 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст.533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, позичальником порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв'язку з чим, станом на 22 вересня 2015 року сума заборгованості позичальника за кредитним договором № ML 006/2060/2008 від 23 червня 2008 року складає - 171 148, 51 доларів США, що еквівалентно 3 740 475,67 грн за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та 13 652 736,18 грн пені, що складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 148 576, 02 доларів США; суми несплачених відсотків за користування кредитом 22 572, 49 доларів США; пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 13 652 736,18 гривень.

За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема:

1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2. зміна умов зобов'язання;

3. сплата неустойки;

4. відшкодування збитків та моральної шкоди.

За умовами п.п.1.9 п.1 частини №2 кредитного договору № ML 006/2060/2008 від 23 червня 2008 Банку надається право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов`язань за цим договором.

Виходячи з вищезазначених приписів Закону та наявних вищенаведених у справі доказів, обставини справи вказують на порушення зобов'язання по поверненню кредиту, відсотків з боку позичальника, та позивач правомірно вимагає дострокового виконання зобов`язань відповідачем.

Відповідно до п. п. 4.1.1 п. 4 частини № 2 кредитного договору № ML 006/2060/2008 від 23 червня 2008, за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов'язання за кожен день прострочки виконання. (ч.1 і 2 ст. 549 Цивільного кодексу України)

Право на неустойку виникає незалежно він наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. (ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України)

Разом з тим, положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків,та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, за рішенням суду розмір неустойки може бути зменшений за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення, питання про які вирішується на підставі аналізу обставин, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причини невиконання або неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною особою порушення та його наслідків.

Виходячи з наданого Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг" розрахунку заборгованості за період дії кредитного договору, позивачем нарахована пеня за прострочення погашення основного боргу за кредитом, в сумі 13 652 736,18 грн. У прохальній частині уточненої позовної заяви позивач просить стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 пеню в розмірі 6 693 520, 22 грн.

Разом з тим, з урахування норм чинного законодавства, яке регулює питання застосування заходів цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку про наявність підстав застосування положень ч. 3 ст. 551 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим, заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів пені підлягають задоволенню частково, тому суд присуджує стягнути з відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, як боржників, нараховану позивачем пеню в сумі 3 740 475,67 грн., оскільки сума нарахованої пені визначена позивачем в сумі 6 693 520, 22 грн., значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, тому підлягає зменшенню до розміру загальної суми заборгованості по основному боргу.

Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2014 року позивачем на адресу відповідачів ОСОБА_1І, та ОСОБА_2 було направлено досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-006/2060/2008 від 23 червня 2008 року. Разом з тим, дані вимоги не були взяті до уваги відповідачами та заборгованість погашена не була.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідачів кредитної заборгованості, відсотків та пені, підлягає судовому захисту в порядку визначеному пунктом 5 частини 2 статті 16 ЦК України, а відповідно позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково.

Крім того, відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору сумі 3654 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 512, 514, 516, 526, 533, 543, 546, 549, 550, 553, 610-612, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 14, 58, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, та з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»( м.Київ, вул. Фізкультури, 28 Д, р/р 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, ) заборгованість за кредитним договором № ML 006/2060/2008 від 23 червня 2008 року у розмірі 171 148,51 доларів США (сто сімдесят тисяч сто сорок вісім дол. США пятдесят один цент), що за офіційним курсом Національного банку України станом на 22.09.2015 року еквівалентно 3 740 475 гривень 67 копійок (три мільйони сімсот сорок тисяч чотириста сімдесят пять грн. 67 коп.), яка складається із заборгованості за кредитом 148 576,02 дол. США (сто сорок вісім тисяч пятсот сімдесят шість дол.. США два центи) та заборгованості по відсоткам 22 572, 49 дол. США (двадцять дві тисячі пятсот сімдесят два дол.. США сорок дев`ять коп.), а також стягнути пеню у розмірі 3 740 475 гривень 67 копійок (три мільйони сімсот сорок тисяч чотириста сімдесят пять грн. 67 коп.), а всього стягнути 7 480 951 грн. 34 коп. (сім мільйонів чотириста вісімдесят тисяч девятсот пятдесят одна гривня 34 копійки.).

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків - на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»( м.Київ, вул. фізкультури, 28 Д, р/р 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, ) судовий збір у розмірі 1827 грн 00 коп ( одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.), та понесені витрати по оплаті оголошення в газету «Урядовий курєр» у розмірі 120 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 - на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»( м.Київ, вул. фізкультури, 28 Д, р/р 3333 в АТ «ОТП Банк», МФО 300528, ) судовий збір у розмірі 1827 грн 00 коп ( одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.), та понесені витрати по оплаті оголошення в газету «Урядовий курєр» у розмірі 120 грн. 00 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя В.В. Нікушин

н