УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Ізвольській С.С., Івашко О.Л.,

Ярошевському А.М.

заявника ОСОБА_2,

представника заявника ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2014 року у справі № 1853/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (м. Київ, третейський суддя Ярошовець В.М.), -

в с т а н о в и в:

Заявник - ОСОБА_2 звернулась із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2014 року у справі № 1853/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2.

Заява обґрунтована наступними обставинами.

18.05.2007 року між АКСР "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір кредиту № 014-194-КЖ.

З підстав неналежного виконання ОСОБА_2 умов Договору кредиту, ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся з позовом до третейського суду про стягнення заборгованості із ОСОБА_2

03.12.2014 року третейським судом прийнято рішення, яким позов банку був задоволений частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 3 439 750,83 грн. та витрати пов'язані з вирішенням спору Третейським судом в розмірі 25 500,00 грн.

Заявник зазначає, що рішення третейського суду було прийняте, незважаючи на те, що справа не була підвідомчою третейському суду, що, зокрема випливає із правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України щодо справ, не підвідомчих третейському суду. Також, справа про права та обов'язки ОСОБА_2 була розглянута третейським судом без участі боржника - ОСОБА_2.

З наведених підстав заявник просить скасувати рішення третейського суду.

В судовому засіданні заявник і його представник підтримали заяву та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та просила відмовити у її задоволенні.

Вислухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Так, рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" передбачає, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При ухваленні постанов Верховного Суду України у справах № 6-856цс15 від 02.09.2015р., №6-831цс14 від 21.10.2015 року; № 6-2074 від 04.11.2015р.; №6-2630цс15 від 03.02.2016 р. Верховний Суд України виклав правові позиції про непідвідомчість спорів третейському суду після внесення зазначених змін до Закону, зазначивши, зокрема, й те, що :

«Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча»;

«Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

«Положення пункту14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Отже, суди дійшли помилкового висновку про те, що заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів не поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач».

«Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, про те що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів»».

Відтак, доводи заявника про непідвідомчість справи третейському суду є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, заява підлягає задоволенню, а рішення третейського суду від 03.12.2014 року у справі № 1853/14 скасуванню.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 10, 60, 209, 210, 360-7, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 03.12.2014 року у справі № 1853/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (м. Київ, третейський суддя Ярошовець В.М.) - скасувати.

Ухвала суду про скасування рішення третейського суду або про відмову в його скасуванні може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: