Справа № 755/9122/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"22" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді Марцинкевича В.А.,
при секретарі Іова О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за договором № K3R0AK22096957 від 15.11.2007 року на загальну суму 18 116,83 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 18.05.2016 року становить 457 812,29 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 6867,18 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати неустойки, що є предметом позовних вимог.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, де підтримує позов в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність в заочному провадженні.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав.
На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.
З матеріалів справи убачається, що на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк».
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.
Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 15.11.2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № K3R0AK22096957, за умовами якого позичальником отримано кредитні кошти у розмірі 28 255,04 доларів США, та позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. (а.с. 9-10)
Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K3R0AK22096957 від 15.11.2007 року в сумі 193 268,86 грн. та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму 10 000,00 грн., а всього заборгованість у розмірі 203 268,86 грн. , що еквівалентно 25 430,86 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом - 13 327,37 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 12 103,49 доларів США. Рішенням суду встановлено, що зобов'язання позичальника ОСОБА_1, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладення з ПАТ «Акцент-Банк» договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. (а.с. 4-5)

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України)

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу Українив разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

При цьому, згідно з положенням ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1-3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено відсутність факту припинення спірного зобов'язання належним його виконанням, відповідач продовжує користуватися кредитними коштами, а позивач як кредитор за спірним зобов'язанням має право на отримання процентів за користування відповідачем кредитними коштами, передбачені договором. Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за Кредитним договором № K3R0AK22096957 від 15.11.2007 року в сумі 18 116,83 доларів США, що на день проведення розрахунку становить 457 812,29 грн., яка нарахована позивачем як пеня за порушення відповідачем строків погашення кредитної заборгованості, що розрахована відносно суми заборгованості за тілом кредиту, яка становить 13 327,37 доларів США, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2013 року вже було стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за Кредитним договором № K3R0AK22096957 від 15.11.2007 року, яка складалась з тіла кредиту - 13 327,37 доларів США та пені, нарахованої на тіло кредиту, - 12 103,49 доларів США, таким чином притягнувши відповідача до цивільно-правової відповідальності за порушення кредитного зобов'язання саме щодо сплати заборгованості по тілу кредиту, тому в даному провадженні відсутні підстави повторного стягнення пені, повторно нарахованої позивачем на тіло кредиту, розмір якої значно перевищує суму основної заборгованості та розрахунки якої долучено до матеріалів справи (а.с. 6-7)

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, та з урахуванням положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 549, 554, 611, 625, 629, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 31, 58, 60, 88, 208-210, 212-215, 223-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -.

в и р і ш и в :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

С у д д я: