Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

при секретарях: Зіньковець О.О., Шапко В.М.

з участю: представника позивача та третьої особи ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, треті особи - ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, Комунальне підприємство «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, зазначивши третіми особами ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, КП «ЖЕК-10» Чернігівської міської ради, про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4. Позов обгрунтовувала тим, що в 1991 року вона на підставі ордеру разом з батьками, відповідачем ОСОБА_3 та третьою особою ОСОБА_6, вселилася у вказану квартиру. У 2003 році батьки розірвали шлюб. Зазначала, що з 2005 року відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин, витрат по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, тому в силу ст.ст. 71,72 ЖК України, втратив право на користування вказаною квартирою.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано ОСОБА_3, таким, що втратив право користування квартирою в АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задоволено. Скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2015 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним в силу невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_3 добровільно, без примусу та перешкод з боку позивачки ОСОБА_5 та її матері ОСОБА_6, не користується квартирою АДРЕСА_1 протягом восьми років.

ОСОБА_5 зазначає, що висновок суду про наявність сварок між нею та ОСОБА_3, ОСОБА_6 є припущенням районного суду, оскільки таких доказів матеріали справи не містять.

Як вказує заявниця, з 2009 року ОСОБА_3 не цікавиться спірним житлом, будь-яких обов'язків по утриманню житла не несе, про що не заперечує відповідач, але стверджує, що у нього були поважні причини.

У 2008 році у спірній квартирі жили сторонні особи, а відповідач проживав у АДРЕСА_5, що підтверджується постановою ЧМВ УМВС України про відмову в порушенні кримінальної справи, виписками №№1504, 3495 із медичної картки ОСОБА_3 та поясненнями сусідів.

На думку заявниці непроживання відповідача у спірній квартирі через необхідність догляду за матір'ю ОСОБА_8, яка проживала в с. Орлівка Куликівського району та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не підтверджується матеріалами справи, зважаючи на те, що до кінця 2013 року ОСОБА_3 працював в ПП «ІНФОРМАЦІЯ_2» в м. Чернігові, його робоча зміна починалася о 07 год. 00 хв., тому такий графік роботи не дозволяв йому постійно проживати в с. Орлівка Куликівського району, крім вихідних днів.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та третьої особи ОСОБА_2, яка просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 як наймач квартири АДРЕСА_2, інвалід третьої групи, який страждає хронічними соматичними захворювання, що систематично загострюються та потребують стаціонарного лікування, не маючи іншого житла вимушено та з поважних причин не проживає в АДРЕСА_1 з метою уникнення сварок з колишньою дружиною та донькою, створення належних житлових умов доньці ОСОБА_5, яка проживає у спірній квартирі у фактичному шлюбі з ОСОБА_9, де житлові кімнати не є ізольовані.

Однак, погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд через невідповідність висновків суду обставинам справи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення із наступних підстав.

По справі встановлено, що з 16 травня 1987 року по 26 листопада 2003 року відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9,13). Позивачка ОСОБА_5 є дочкою відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_6

З копії особового рахунку №100430-4, виданого КП «ЖЕК-10» м. Чернігова, вбачається, що з 14 січня 1992 року у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_3 як наймач, ОСОБА_6, ОСОБА_5, а з 30 серпня 2005 року - ОСОБА_7.(а.с. 41), згідно ордеру № 1045 від 04.11.91 року. Квартира належить до державного житлового фонду.

У 2009 році відповідач ОСОБА_3 звертався до суду з позовом про визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування спірною квартирою. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2009 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30 листопада 2009 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Після рішення суду у 2009 році у спірну квартиру вселилися позивачка ОСОБА_5 разом із матір'ю ОСОБА_6, проти чого не заперечував відповідач, та стали в ній постійно мешкати.

За поясненнями відповідача ОСОБА_3, даними ним у суді апеляційної інстанції, після вселення доньки, він віддав їй ключі, добровільно залишив квартиру, щоб не заважати мешкати донці. На запитання суду щодо його намірів до спірної квартири, відповідач повідомив, що у разі зняття його з реєстрації, він «залишиться на вулиці», а йому необхідно проходити лікування із зазначенням місця реєстрації. При цьому у матеріалах справи містяться виписки №№ 1504, 3495 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3, з яких вбачається, що відповідач у період з 02.02.2015 року по 12.02.2015 року, з 13.03.2015 року по 26.03.2015 року проходив лікування у Чернігівській міській лікарні №2, зазначаючи місцем свого проживання - АДРЕСА_5 (а.с.97,98), тобто фактичне місце проживання.

Посилання відповідача як на поважну причину непроживання у спірній квартирі з 2009 року на виконання ним синівського обов'язку по догляду за своєю матір'ю, що проживала у АДРЕСА_6 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 104), на підтвердження чого відповідачем надано акт від 12 січня 2016 року (а.с. 106), не заслуговують на увагу, зважаючи на відсутність документального підтвердження потреби його матері у наданні такої допомоги та на особисті пояснення самого відповідача про добровільність залишення спірного житла. Крім того, зазначений акт не містить відомостей, про те, що відповідач здійснював постійний догляд за своєю матір'ю з грудня 2009 року.

Апеляційний суд вважає, що відповідач починаючи з 2009 року ніяким чином не цікавився спірним житлом, не сплачував комунальні послуги, наміру та бажання проживати у ньому не виявляв.

Доводи відповідача щодо зміни замків у спірному житловому приміщенні матеріалами справи не підтверджені. До того ж у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження фактів створення перешкод відповідачу у проживанні у спірній квартирі до звернення до суду із даним позовом ОСОБА_5, що мало місце 23.12.2014 року. У справі міститься висновок від 25.03.2016 року про результати перевірки звернення ОСОБА_3 щодо перешкоджання у проживанні йому у спірній квартирі, яке надійшло до компетентних органів 17.03.2016 року, тобто після звернення ОСОБА_5 з даним позовом (23.12.2014 року) та після скасування ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2016 року (а.с 123) заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.03.2015 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суди повинні встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Судом апеляційної інстанції беззаперечно встановлено факт непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні з 2009 року без поважних причин, а тому висновок районного суду про вимушеність його не проживання у спірній квартирі є помилковим та не підтвердженим матеріалами справи.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 ґрунтуються на положеннях ст. 71, 72 ЖК України та підлягають задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, невірно застосував положення ст. 71, 72 ЖК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги підлягають відшкодуванню на користь ОСОБА_5 понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 546 грн. 76 коп. (243 грн. 60 коп. (1218 грн. х 0,2) за розгляд справи у суді першої інстанції + 303 грн. 16 коп. (1378 грн. х 0,2 х 110%) за апеляційний розгляд справи) (а.с.1,172).

Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 88, 303, 307, ч. 1 п. 3 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2016 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 546 грн. 76 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: