Номер провадження: 22-ц/785/1622/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Таварткіладзе О.М., Кравця Ю.І.,

секретаря Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, шляхом звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року, -

встановила:

25 лютого 2015р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював у судовому засіданні, та в остаточній його редакції від 16.06.2015 року просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №06/095/172 від 28.12.2006 року у загальному розмірі 346509,71 дол. США (еквівалент в національній валюті України - 8647564 грн. 81 коп.), та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №670/22-514 від 06.04.2007 року у загальному розмірі 257747,61 дол. США (еквівалент в національній валюті України 5427841 грн. 84 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки садовий будинок загальною площею 242,7 кв. метри з господарськими спорудами, який належить на праві власності ОСОБА_5 і знаходиться в садовому кооперативі «Лиман» на вул.Озерній, 1 в с. Молодіжне Овідіопольского району Одеської області, та земельну ділянку за вказаною адресою загальною площею 0,060 га для ведення садівництва, яка належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №292376, виданого Молодіжненською сільською радою на підставі рішення за №1408-ІУ від 23.12.2005 року посилаючись на те, що ОСОБА_5 на підставі укладених договорів іпотеки з ПАТ «Укрсоцбанк» передав в іпотеку банку це майно, для забезпечення виконання зобовязань за вказаними кредитними договорами.

Оскільки позичальники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 умови кредитних договорів не виконують, позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно, шляхом визнання за ним права власності на це майно, за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3654 грн..

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав у повному обсязі посилаючись на те, що право позивач пропустив срок позовної давності, тому в задоволенні його позовних вимог необхідно відмовити.

Треті особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.09.2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволені у повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №06/095/172 від 28.12.2006 року та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №670/22-514 від 06.04.2007 року суд звернув стягнення на предмет іпотеки садовий будинок загальною площею 242,7 кв. метри з господарськими спорудами, який належить на праві власності ОСОБА_5 і знаходиться в садовому кооперативі «Лиман» на вул. Озерній, 1 в с. Молодіжне Овідіопольского району Одеської області, та земельну ділянку за вказаною адресою загальною площею 0,060 га для ведення садівництва, яка належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №292376, шляхом визнання за позивачем права власності на це майно, за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, незалежним експертом. Суд стягнув з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір у розмірі 3654 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати у звязку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що ним пропущений строк позовної давності за зверненням до суду з позовом за захистом своїх майнових прав.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін посилаючись на те, що позовні вимоги банком заявлені в межах строків позовної давності.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» та визнаючи за ним право власності на іпотечне майно, яке належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки кредитні договори, укладені з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 забезпечені вказаним іпотечним майном, та відповідно до укладених з відповідачем іпотечних договорів позивач має право вимагати визнання за ним права власності на це майно, ці вимоги є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, так як судом неповно встановлені обставини, які мають значення для розгляду справи, та порушені норми матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності - три роки.

Предявлення позову до основного боржника за кредитним договором не перериває строку позовної давності до вимог щодо майнового поручителя, оскільки дія норми ч.2ст. 264 ЦК України, яка визначає підставою для переривання перебігу позовної давності предявлення позову до одного із кількох боржників, розповсюджується на випадки субсидіарної відповідальності осіб, та на випадки, у яких виконання певного обовязку покладено одночасно на декількох осіб (ст.619 ЦК України), як солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами Цивільного кодексу не передбачена.

Такий висновок збігається з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в ухвалі від 15.10.2014 року (справа №6-21976св14). Крім того, згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч.1ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги .

Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст.261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку, через суд.

Якщо кредитор змінює на підставі ч.2ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.09.2014 року (справа №6-41цс14), в постанові від 10.09.2014 року (справа №6-28цс14), в постанові від 27.01.2016 року (справа №6-990цс15).

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_5 в забезпечення зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, укладеним з Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», був укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований в садовому кооперативі «Лиман» на вул. Озерній, 1 в с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, та земельну ділянку за вказаною адресою, загальною площею 0,060 га для ведення садівництва, яка належить ОСОБА_5 на праві власності на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №292376.

Статтею 4 договору іпотеки сторони визнали підстави та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

В п.4.1 статті 4 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником за кредитним договором ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором.

З урахуванням цих умов договору, позивач мав право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань за кредитним договором №06/95/172 від 28.12.2006 року, укладеним з Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Згідно Розділу 3.3 кредитного договору №06/95/172 позичальник (ОСОБА_3С.) зобовязана сплачувати кредитору платежі в рахунок погашення Кредиту та нарахованих процентів, в строки та в розмірі, передбачені п.п.1.1., 2.5 цього Договору та встановленого графіка. Цим же пунктом договору передбачені і інші зобовязання, які зобовязана виконувати ОСОБА_3 за умовами кредитного договору, та порушення цих умов є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_3 неналежно виконувала свої зобовязання за кредитним договором починаючи з 15.10.2007 року.

Судом першої інстанції також встановлено, що 10.04.2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_5, в забезпечення зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором, укладеним з Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», був укладений іпотечний договір, за умовами якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований в садовому кооперативі «Лиман» на вул. Озерній, 1 в с. Молодіжне Овідіопольского району Одеської області, та земельну ділянку за вказаною адресою загальною площею 0,060 га для ведення садівництва, яка належить ОСОБА_5 на праві власності, на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №292376.

Статтею 4 договору іпотеки сторони визнали підстави та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.

В п.4.1 статті 4 іпотечного договору встановлено, що іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником за кредитним договором ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором.

З урахуванням цих умов договору, позивач мав право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором №670/22-514 від 20.04.2008 року, укладеним з Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Згідно Розділу 3.3 кредитного договору №670/22-514 , позичальник (ОСОБА_4А.) зобовязаний сплачувати кредитору платежі в рахунок погашення Кредиту та нарахованих процентів, в строки та в розмірі, передбачені п.п.1.1., 2.5 цього Договору та графіка, та виконувати інші зобовязання, які вказані у цьому договорі.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, ОСОБА_4 неналежно виконував свої зобовязання за кредитним договором починаючи з 21.09.2007 року, що підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості за кредитним договором.

Вказані вище кредитні договори є окремими та самостійними, як і договори іпотеки, укладені між сторонами у справі. Відповідно і строки позовної давності за кожним із договорів, в тому числі за договорами іпотеки (майнової поруки) є самостійними. Початок перебігу строків позовної давності для договору іпотеки та відповідного кредитного договору, на забезпечення якого передано іпотечне майно, збігаються, оскільки право звернення стягнення на іпотечне майно виникає одночасно з правом вимоги до боржника за договором кредиту, що передбачено п. 4.1.договорів іпотеки (від 28.12.2006 року та від 10.04.2010 року).

Пунктом 4.4. кредитного договору №06/95/172 від 28.12.2006 року та кредитного договору №670/22-514 від 10.04.2007 року передбачено, що у разі невиконання позичальником передбачених договором зобовязань, в тому числі щодо порядку та строків сплати періодичних платежів за кредитом, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та позичальник зобовязаний не пізніше наступного робочого дня, за днем порушення зобовязання, погасити кредит, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту і нараховані штрафні санкції.

Вказані умови цих договорів кореспондуються з передбаченим ч.2ст.1050 ЦК України правом позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у разу порушення позичальником встановленого договором обовязку повернути позику частинами.

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості та її сплати:

- за договором від 28.12.2006 року заборгованість за кредитом виникла з 30.05.2007 року (а відтак виникло й право на позов про дострокове погашення кредиту та всіх повязаних з ним платежів), а сплачено всього: 9425,38 дол. США строкової заборгованості за період з 26.01.2007 року по 28.03.2008 року, 35744,32 дол. США простроченої заборгованості за період з 30.05.2007 року по 21.10.2008 року (а всього повернуто кредит на суму 45169,7 дол. США, залишок станом на 21.10.2008 року склав 144630,3 дол. США), 38828,78 дол. США відсотків за користування кредитом за період з 26.01.2007 року по 21.10.2008 року;

- за договором від 10.04.2007 року заборгованість по відсоткам виникла станом на 07.08.2007 року (а відтак виникло й право на позов про дострокове погашення кредиту та всіх повязаних з ним платежів) , а сплачено всього: на повернення кредиту 101,23 дол. США за період з 08.08.2007 року по 23.04.2007 року, на сплату відсотків за користування кредитом 18444,77 доларів за період з 08.05.2007 року по 21.10.2008 року.

Оскільки відповідно до ч.1ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обовязку, то перебіг строку позовної давності повязується з днем останнього платежу, яким за обома кредитами є 21.10.2008 року.

Передбачене договорами право на дострокове припинення строку кредиту та дострокове погашення кредиту покладало на сторони договору й повязані з цим ризики, в тому числі для банку - повязані зі зміною початку перебігу строку позовної давності.

Отже за цими обставинами строк давності за обома вищевказаними кредитними договорами, а відтак і за договорами іпотеки, укладеними в їх забезпечення, закінчився 22.10.2011 року.

Більш того, скориставшись передбаченим п.4.4 Договору від 28.12.2006 року та ч.2ст.1050 ЦК України правом на дострокове погашення кредиту, позивач звернувся з позовом до постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків про дострокове солідарне стягнення з ОСОБА_3 та поручителя за цим договором ОСОБА_7 залишку кредиту станом на 31.07.2008 року в сумі 144829,8 дол. США (еквівалент 1154293,61 грн.), та відсотків за користування кредитом в сумі 16276,82 дол. США (еквівалент 129726,26 грн.), рішенням якого від 20.10.2009 року позов в указаній частині задоволено, та стягнуто всього 1284019,77 грн.

На підставі вказаного рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 17.12.2010 року був виданий виконавчий лист №6-1534? який перебував на примусовому виконані в Державній виконавчій службі. Оскільки позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення залишку кредиту, звернувшись до третейського суду, рішення якого набуло чинності з дня його прийняття (ст.51 Закону України «Про третейські суди»), то перебіг строку позовної давності за вимогами до майнового поручителя за договором іпотеки від 28.12.2006 року розпочався з наступного дня, тобто з 21.10.2009 року.

Отже за цих обставин та за відсутності інших умов, і дотримані зобовязань позичальником, строк позовної давності за кредитним договором від 10.04.2007 року та договором іпотеки від 10.04.2007 року скінчився 18.06.2012 року.

Крім того, згідно п.п.2.12.1 - 2.12.3 кредитного договору від 10.04.2007 року, позивач мав право на зміну процентної ставки в односторонньому порядку. Про намір змінити розмір процентів за надання кредиту, кредитор зобовязаний повідомити позичальника не пізніше ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник погодиться із зміненим розміром процентів за кредитом, він зобов'язаний протягом 10 робочих днів до дати початку застосування зміненого розміру процентів підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до договору, та повернути її кредитору. У разі якщо позичальник не погодиться з запропонованим кредитором розміром процентів, він зобовязаний не пізніше ніж за 10 робочих днів до дати початку застосування зміненого розміру процентів повернути кредитору існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі. Після сплати позичальником зазначених сум дія цього договору вважається припиненою.

Представником відповідача надано до суду інформаційний лист АКБ «Укрсоцбанку» від 13.06.2008 року за № 19-3-07/96-956, направлений на адресу ОСОБА_4 про зміну процентної ставки з 01.07.2008 року, у відповідності до п. 2.12 кредитного договору № 670/22-514 від 10.04.2007 року, з пропозицією підписати два примірника додаткової угоди, що додана до листа, та передати банку, та його попереджено про застосування банком права одностороннього припинення договору, та вимоги дострокового погашення заборгованості у повному обсязі. Також надана суду вимога АКБ «Укрсоцбанку» від 31.07.2008 року за №19-3-07/96-2671, яка направлена на адресу ОСОБА_8, в якій вимагається достроково погасити у повному обсязі заборгованість за кредитом, сплатити проценти та комісію, а також можливі штрафні санкції, у звязку з одностороннім припиненням договору №670/22-514 від 10.04.2007 року відповідно до вимог п. 2.13.3 цього договору.

Оскільки позивач змінив строк основного зобовязання за кредитним договором від 10.04.2008 року, то початком перебігу строку позовної давності є строк зміненого зобовязання, яким, відповідно до п.2.12.3 кредитного договору від 10.04.2008 року є 18.06.2009 року, тобто за 10 робочих днів до початку застосування зміненого розміру процентів 01.07.2009 року.

Отже за цих обставин та за відсутності інших умов і дотримані зобовязань позичальником, строк позовної давності за кредитним договором від 10.04.2007 року та договором іпотеки від 10.04.2007 року закінчився 18.06.2012 року.

Крім того, кінцевим терміном повернення кредиту за кредитним договором від 10.04.2007 року зазначено 09.04.2012 року. Отже, за відсутності інших умов та дотримані зобовязань позичальником, строк позовної давності і в цьому випадку мав би закінчитися 09.04.2015 року, про що правильно зазначив суд першої інстанції. Однак суд першої інстанції безпідставно послався на те, що позивач звернувся до суду з позовом 25.02.2015 року, оскільки відповідно до матеріалів справи, з позовними вимогами за договором кредиту від 10.04.2007 року та договором іпотеки від 10.04.2007 року позивач звернувся до суду лише 16.04.2015 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Суд першої інстанції вказаних обставин, що мають значення для розгляду справи, не встановив, та в порушення вказаних вище норм матеріального права безпідставно задовольнив позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», і звернув стягнення на вказаний вище предмет іпотеки у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №06/95/172 від 28.12.2006 року і кредитним договором 670/22-514 від 10.04.2007 року, незважаючи на те, що позивачем пропущений строк позовної давності.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову у повному обсязі, так як товариством пропущений строк позовної давності за зверненням до суду із цим позовом.

Керуючись ст.304, п.1ч.2ст.307, п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, шляхом звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П.Фальчук

ОСОБА_9

ОСОБА_10