У х в а л а

28 жовтня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі- ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №2707/1207/71-028, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 124 000,00 доларів США.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, за яким банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах.

В той же день, між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, відповідно до якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками.

Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за Договором №2707/1207/71-028 від 07 грудня 2007 року.

Станом на 01 листопада 2014 року відповідач має заборгованість за кредитом - 118 828 доларів США, за відсотками - 80 826,46 доларів США, нараховано пеню за останні 12 місяців перед зверненням до суду в розмірі 35 344,35 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість 3 043 395 грн 33 коп., а саме: за кредитом -1 538 903 грн 88 коп., за відсотками - 1 046 757 грн 94 коп., пеню за останній рік - 457 733 грн 51 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №2707/1207/71-028, у загальному розмірі - 3 017 576 грн 14 коп., а саме у розмірі заборгованості за кредитом в сумі - 1 538 903 грн 88 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами в сумі - 1 046 757 грн 94 коп. та заборгованості по пені в розмірі - 431 914 грн 32 коп.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач зобов'язання за кредитним договором перед позивачем належним чином не виконав у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню разом з відсотками та пенею.

Відповідно до положень статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК Українивизначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно із ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

За умовами п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 ЦК Українивстановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду України висловленою у постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Суд апеляційної інстанції перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, а тому безпідставним є посилання скаржника на зазначені обставини.

Доводи, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

До касаційної скарги ОСОБА_2 додав клопотання про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року.

Клопотання підлягає залишенню без розгляду, оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович