Справа № 487/8418/15-ц
Провадження № 4-с/487/2/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.

секретаря Уманського І.В.

за участю заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на дії начальника Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3, головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії начальника Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3, головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні в Заводському ВДВС Миколаївського МУЮ перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2/412/570/12 від 28.04.2014 р., виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на її користь в межах спадкового майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_5, 80000 грн. та 1500 грн. витрат, пов*язаних з проведенням експертизи. 28.10.2015 р. апеляційним судом Миколаївської області залишено без змін ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.09.2015 р., якою державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_6 зобов*язано вжити заходи примусового виконання, направлені на звернення стягнення на майно боржника у зведеному виконавчому провадженні №48567747. Про зазначене було відомо начальнику Заводського ВДВС ММУ ОСОБА_3, який всупереч вимог 6.4., 6.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої 02.04.201 р. №512/5, передав дорученням а не розпорядженням виконавче провадження ОСОБА_2, яка не винесла постанови про прийняття виконавчого провадження до виконання, не надіслала її стягувачу, не зареєструвала передачу виконавчого провадження в Єдиному реєстрі. 29.10.2015 р. головний державний виконавець Буділовська О.О. провела виконавчі дії опис та арешт майна боржника ? частки квартири за адресою: м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, б. 29, кв. 65, не приймаючи постанову про проведення виконавчих дій. ОСОБА_1 вважає, що акт складався не за адресою вул. ОСОБА_7, б. 29, кв. 65, як вказано в акті, оскільки в акті не зазначено, кому ця квартира належить, на підставі яких правовстановлюючих документів, та ще й той факт, що будинок дев*ятиповерховий. Поняті теж не були присутні при описі майна і накладенні арешту на майно боржника. ОСОБА_1 просила визнати дії начальника Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_3 протиправними при наданні доручення від 29.10.2015 р., яким він зобов*язував старшого державного виконавця Буділовську О.О. прийняти до свого провадження виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 боргу всупереч Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої 02.04.2012 р. за №512/5; скасувати доручення начальника Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_3 від 29.10.2015 р.; визнати дії головного державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 протиправними при складанні акту опису нерухомого майна боржника від 29.10.2015 р., тому ще цей акт складений всупереч Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої 02.04.2012 р. за №512/5; скасувати акт опису та арешту нерухомого майна від 29.10.2015 р., який був складений головним державним виконавцем Буділовською О.О.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала уточнені вимоги скарга, дала пояснення, аналогічні її змісту, зазначивши, що передачею ОСОБА_2 виконавчого провадження, та складенням акту опису та арешту нерухомого майна державним виконавцем Буділовською О.О. порушуються її права, оскільки ОСОБА_4 може оскаржувати ці рішення, прийняті з порушенням закону, і вони будуть скасовані.

Начальник Заводського ВДВС ММУ ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1, оскільки діючим законодавством не передбачено повідомлення сторін виконавчого провадження про передачу виконавчого провадження в межах відділу; безпідставним є твердження ОСОБА_1 про неможливість прийняття виконавчого провадження державним виконавцем, оскільки інший державний виконавець перебуває у відпустці. ОСОБА_1 того, відповідно до законодавства про виконавче провадження обов*язку у державного виконавця щодо повідомлення сторін виконавчого провадження про проведення такої виконавчої дії як опис та арешт майна немає. Доводи ОСОБА_1 про те, що акт опису та арешту майна складався не за адресою місцезнаходження майна та у відсутності понятих є голослівними.

Головний державний виконавець Буділовська О.О. в судовому засіданні дала аналогічні пояснення, також просила відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1, посилаючись на те, що вона діяла в межах закону.

Залучена до участі у справі за скаргою ОСОБА_1 як заінтересована особа боржника ОСОБА_4 не була присутньою в судовому засіданні, причин неявки суду не повідомила, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, заінтересованих осіб, свідка ОСОБА_8, дослідивши письмові докази, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що в Заводському відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №48567747 з примусового виконання виконавчих документів:

- виконавчого листа №2/412/570/12, виданого 28.04.2014 р. Заводським районним судом м. Миколаєва на виконання рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 80 000 грн. в межах вартості спадкового майна, належного ОСОБА_5 та 15000 грн. судових витрат, за яким виконавче провадження відкрито 30.04.2014 р.;

- виконавчого листа №2/412/1610/15, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 збитків від інфляції в сумі 31256,06 грн. та 3% річних в сумі 710,94 грн., за яким виконавче провадження відкрито 18.08.2015 р.;

- виконавчого листа №2/412/1610/15, виданого 07.07.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 319,67 грн. судового збору , виконавче провадження відкрито 21.09.2015 р.

29.10.2015 року начальник Заводського ВДВС ММУ ОСОБА_3 прийняв доручення про передачу виконавчого провадження, відповідно до якого, у зв*язку з перебуванням державного виконавця Антонова О.О. у відпустці, у відповідності до п. 6. 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, головному державному виконавцю Буділовській О.О. на період відпустки державного виконавця Антонова О.О. прийняти виконавче провадження №48143993, боржником у якому є ОСОБА_4; приймання здійснити в строк до 29.10.2015 року.

Відповідно до відмітки на вказаному дорученні з дорученням була ознайомлена, матеріали виконавчого провадження прийняла головний державний виконавець Буділовська О.О. 29.10.2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи (у тому числі державні виконавці) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом міністерства юстиції України 02.04.2012 р. №512/5 (далі Інструкція), під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1.9. вказаної Інструкції визначено, що доручення державного виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, зокрема у випадку проведення окремих виконавчих дій органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами, та надає їм право провести окремі дії (перерахування коштів, виготовлення документів тощо).

Згідно з п. 6.1. Інструкції виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією.

Передача виконавчого провадження в межах одного органу ДВС або виконавчої групи здійснюється за письмовим дорученням начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівника виконавчої групи (п. 6.2 Інструкції).

Згідно з п. б п. 6.2 Інструкції виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу ДВС, виконавчої групи у зв'язку з перебуванням державного виконавця у відпустці.

Таким чином, начальник Заводського ВДВС ММУ ОСОБА_3, приймаючи рішення шляхом надання доручення про передачу виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу ДВС, діяв відповідно до повноважень, визначених законом, та порушень прав стягувача ОСОБА_1 під час прийняття цього рішення судом не встановлено.

Судом також була перевірена відповідність дій головного державного виконавця Буділовської О.О. під час арешту майна боржника ст.ст. 52-57 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно зі ст. 57 вказаного закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Частиною 5 ст. 57 передбачено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Судом встановлено, що 29.10.2015 року головним державним виконавцем Буділовською О.О. був складений акт опису та арешту майна боржника, відповідно до якого описано і накладено арешт на ? частину чотирьох кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 86,7 м кв., житловою площею 51,1 м кв. Квартира розташована на 7 поверсі дев*ятиповерхового будинку. Акт складений у присутності понятих: ОСОБА_8, ОСОБА_9, боржника ОСОБА_4

Заявник ОСОБА_1 посилається на те, що вона не була повідомлена про проведення опису та арешту майна боржника.

Частина 1 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження визначає права сторін виконавчого провадження, серед яких передбачено право брати участь у провадженні виконавчих дій.

ОСОБА_1 того, з аналізу статті 58 Закону України „Про виконавче провадження можна зробити висновок про участь у опису стягувача. Але підстави такої участі, роль стягувача та процесуальний порядок його залучення до участі в цьому процесі слід конкретизувати та узгодити з правами боржника. Виходячи з того, що описуване майно потенційно втрачає власника і може згодом перейти до стягувача, а також для здійснення права стягувача заперечувати проти проведення державним виконавцем оцінки майна (частина 2 статті 58 цього Закону), присутність останнього при опису майна є доцільна і необхідна. Але, така участь не є обовязковою, а має належить до прав стягувача, про що стягувач має повідомлятись. Проте за наявності заперечень з боку боржника щодо присутності стягувача при опису майна принцип недоторканності житла має переважне значення і стягувач не може належати до осіб, яким за законом надане право на примусове входження до житла боржника, до тих пір, поки таке право не буде визначено в Законі. Згідно з поясненнями головного державного виконавця Буділовської О.О. боржник ОСОБА_4 категорично заперечувала проти присутності стягувача ОСОБА_1 під час проведення опису та арешту майна. До того ж, відсутність стягувача під час опису та арешту майна не є безумовною перешкодою для проведення виконавчої дії.

Не знайшли свого підтвердження під час судового розгляди скарги і доводи ОСОБА_1 про те, що акт опису і арешту майна складався не за адресою вул. Червоних Майовщиків, 29 в м. Миколаєві, без участі понятих, та спростовуються поясненнями в суді ОСОБА_8, яка підтвердила, що була понятою під час складання акту опису та арешту майна боржника ОСОБА_4 29.10.2015 року за адресою: АДРЕСА_2.

Не можуть слугувати підставою для задоволення скарги ОСОБА_1 і її посилання на те, що квартира АДРЕСА_3 розташована на 7 поверсі дес*ятиповерхового будинку, що також, на її думку, свідчить про те, що акт не складався за вказаною адресою. Постановою головного державного виконавця Буділовської О.О. була виправлена помилка, допущена в акті опису та арешту майна боржника від 29.10.2015 р., а саме: замість квартира розташована на 7 поверсі дев*ятиповерхового будинку вважати правильним квартира розташована на 7 поверсі десятиповерхового будинку.

Таким чином, суд вважає, що зазначені у скарзі ОСОБА_1 доводи, які, на її думку свідчать про протиправність дій начальника Заводського ВДВС ММУ ОСОБА_3 та головного державного виконавця Заводського ВДВС ММУ ОСОБА_2, не підтверджують порушення її інтересів як стягувача, а дії вказаних посадових осіб Заводського ВДВС ММУ не ускладнюють виконання рішення суду. Також суд враховує, що відповідно до ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.09.2015 року, яка набрала чинності, встановлено, що державним виконавцем впродовж тривалого часу не була розпочата процедура звернення стягнення на виявлене майно боржника, передбачена правилами, встановленими главою 4 Закону України про виконавче провадження. Державного виконавця було зобов*язано вжити заходів примусового виконання, направлених на звернення стягнення на майно боржника у зведеному виконавчому провадженні №48567747. Тому, складання акту опису та арешту майна боржника від 29.10.2015 року, з яким не погоджується ОСОБА_1, є однією із стадій звернення стягнення на майно, і фактично свідчить про те, що ця процедура була розпочата державним виконавцем для забезпечення реального виконання рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_4 може оскаржити акт опису та арешту майна, і його буде скасовано, а як наслідок не відбудуться прилюдні торги, є припущеннями, та не свідчать про порушення прав стягувача ОСОБА_1 під час складання акту опису та арешту майна боржника.

На підставі вищенаведеного, скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_3, головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п*яти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.А. Карташева