Справа № 145/1127/16-ц Провадження № 22-ц/772/3436/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого судді Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Тиврівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Вінницької області, про визнання права власності на ? частину житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд та зняття з неї арешту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2016 року,

встановила :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд та зняття з неї арешту.

У серпні 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2016 заяву ОСОБА_2 задоволено.

Після відкриття провадження у справі ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила заборонити усім органам з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Комсомольська, 25 в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області за стягувачем ОСОБА_4 (м. Вінниця, вул. Шмідта, 18/3 РІІОКПП: НОМЕР_1); заборонити стягувачеві ОСОБА_4 ( м. Вінниця, вул. Шмідта, 18/3 РНОКПП: НОМЕР_1) вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Комсомольська, 25 в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області.

ОСОБА_2 мотивувала заяву тим, що постановою заступника начальника відділу ДВС Тиврівського районного управління юстиції при примусовому виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 981302,79 грн. накладено арешт на житловий будинок в с. Тростянець по вул. Комсомольська, 25 як такий, що належить боржнику.

05 липня 2016 року вона одержала лист з Тиврівського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Вінницької області від 30 червня 2016 року № 2381, з якого вбачається, що належний їй та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Комсомольська, 25 в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області було передано на реалізацію ДП «Інформаційний центр» та виставлено на сайт системи електронних торгів Мін'юсту України за стартовою ціною 170 881, 00 грн., в подальшому двічі уцінено на 20 % та 50 % відповідно та знято з реалізації через відсутність купівельного попиту. У зв'язку з цим стягувачеві ОСОБА_4 запропоновано залишити це майно за собою.

Постановою державного виконавця від 26 липня 2016 року вказане майно передано стягувачеві ОСОБА_4.

Враховуючи предмет та підстави заявленого позову, позивач вважає, що існують об'єктиві перешкоди, які можуть утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання рішення суду.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Заборонено усім органам з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснювати державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Комсомольська, 25 в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області за стягувачем ОСОБА_4 (м. Вінниця, вул. Шмідта, 18/3 РІІОКПП: НОМЕР_1); заборонено стягувачеві ОСОБА_4 (м. Вінниця, вул. Шмідта, 18/3 РНОКПП: НОМЕР_1) вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Комсомольська, 25 в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області.

В апеляційній скарзі відповідач у справі ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції від 08 серпня 2016 року скасувати. Зазначає, що ухвала суду є незаконною, оскільки вона постановлена з порушенням норм процесуального права.

В судове засідання до суду апеляційної інстанціїсторони у справі та представник третьої особи без самостійних вимог Тиврівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Вінницької області не зявилися, однак повідомлялися про час і місце розгляду справи, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність, оскільки їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, прийшла до висновку, що апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Матеріалами справи встановлено, що у провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Тиврівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Вінницької області, про визнання права власності на ? частину житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд та зняття з неї арешту.

Постановою державного виконавця Тиврівського районного управління юстиції від 26 липня 2016 року при примусовому виконанні рішення Суворовського районного суду м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики в сумі 977 648,79 грн. та судового збору в сумі 3 654 грн. будинок, що знаходиться по вул. Комсомольській, 25 в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області передано стягувачеві ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу.

В позовній заяві ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на ? частку зазначеного житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд, посилаючись на те, що він належить їй та відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, так як був набутий ними під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу.

Постановляючи ухвалу від 08 серпня 2016 року про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. ст. 151-153 ЦПК України виходив з того, що між сторонами виник спір про право і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення даного питання. Постановлена судом ухвала відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і висновки суду не спростовують.

Так, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є процесуальною дією суду, право на вчинення якої надано суду статтями 151 - 152 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 статті 152 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Однак, згідно з ч. 3 цієї ж статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до розяснень, які містятьсяв пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, суд першої інстанції, пересвідчившись, зокрема у тому, що між зазначеними особами дійсно виник спір, предметом якого є житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться по вул. Комсомольській, 25 в с. Тростянець Тиврівського району Вінницької області, дійшов правильного висновку щодо необхідності в даному випадку забезпечення вказаного позову, шляхом заборони вчиняти певні дії щодо зазначеного майна, оскільки такий спосіб забезпечення позову передбачений законом, є співмірним заявленим позовним вимогам і його невжиття дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частин 1, 3 статті 154 ЦПК України суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Також заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_5

Судді : /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: