Провадження № 4-с/461/7/16
УХВАЛА

29.01.2016

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 30 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві,

в с т а н о в и в :

скаржник ОСОБА_1 звернулись до суду із скаргою на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 30 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, в якій також просить суд поновити строк на оскарження такої.

В обґрунтування внесеної скарги покликаються на те, що державний виконавець безпідставно повернув виконавчий документ стягувачеві, оскільки з часу відкриття виконавчого провадження органи внутрішніх справ не оголошували у розшук ані боржника, ні його майна, а виконавче провадження тривало менше року.. Крім цього, Головним управлінням юстиції у Львівській області виявлено, як рухоме, так і нерухоме майно. Вказує, що строк на оскарження постанови нею пропущено з поважних причин, оскільки вона 02 грудня 2015 року помилково оскаржила дії державного виконавця до Залізничного районного суджу м. Львова.

До судового засідання скаржник подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Державний виконавець Крилишин Р.М. до судового засідання подав заяву, в якій просить долучити до справи копію матеріалів виконавчого провадження та розглядати справу без його участі.

Вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні в Залізничному ВДВС ЛМУЮ перебуває виконавче провадження №353/7 з примусового виконання виконавчого листа №2-2192/11, виданого Галицьким районним судом м. Львова 25 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2360,00 євро та 360,00 грн.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 від 17 червня 2015 року року було відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк на самостійне виконання виконавчого документа до 24 червня 2015 року.

Постановою від 30 червня 2015 року державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 виконавчий лист було повернутий стягувачу. Державним виконавцем встановлено, що згідно відповідей установи банків кошти на рахунку відсутні, згідно відповіді ДПІ у Залізничному районі м. Львова інформація про джерела отримання доходів фізичних осіб щодо сум доходу нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, відповіді УПФУ у Залізничному районі м. Львова про осіб боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи інформацію не знайдено, про осіб боржників, які отримують пенсію інформації не знайдено, інформація про джерела отримання доходів відсутня, згідно відмітки ДАЇ числяться автомобілі, на які накладено арешт та скеровано в розшук, усі заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно числиться майно, яке перебуває в заставі, з виходом на територію за адресою, вказаною у виконавчому документів встановлено, що майно яке б підлягало опису і арешту в рахунок погашення боргу не виявлено, про що складено акт державного виконавця, боржник не проживає за даною адресою, державним виконавцем скеровано подання в Залізничний районний суд м. Львова щодо тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за межі України до сплати нею загальної суми боргу згідно виконавчого документа.

У оскаржуваній постанов державним виконавцем зазначено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 30 червня 2015 року.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Однак суд вважає, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих заходів для зясування перебування майна боржника, а відтак, що повернення ним виконавчого документу стягувачеві було передчасним, оскільки відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача. Витрати органів внутрішніх справ, пов'язані з розшуком боржника - фізичної особи, дитини за виконавчими документами про відібрання дитини або транспортних засобів боржника, стягуються з боржника за ухвалою суду. Витрати, пов'язані з організацією розшуку боржника - юридичної особи або іншого майна боржника, стягуються з боржника у порядку, встановленому цим Законом . Незвернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, а також інші дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком боржника або його майна, можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії неправомірними та зобов'язує державного виконавця (іншу посадову особу) державної виконавчої служби задовольнити вимогу скаржника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачеві є неправомірними, передчасними та оскаржувану постанову слід скасувати.

Суд приходить до висновку про необхідність поновлення строку для звернення до суду із даною скаргою, оскільки ОСОБА_1 було пропущено такий з поважних причин.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України, ч.5 ст.124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

поновити строк на оскарження постанови державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 30 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 30 червня 2015 року задоволити.

Скасувати постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 30 червня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом п'яти днів з дня її отримання.

Головуючий суддя Мисько Х.М.