АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/239/16 Справа № 180/2980/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Янжула О. С. Доповідач - Свистунова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Марганецького міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27.09.2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 4600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Однак, відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту, відсотків та пені у встановленні договором терміни, у зв'язку з чим, станом на 31.07.2015 року сума заборгованості Відповідача склала 32 324,52 гривень.

Просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 32 324,52грн. та судові витрати.

Рішенням Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом було встановлено, що 27.09.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 4600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З матеріалів справи убачається, що сторони укладали правочин про надання відповідачу банківських послуг у вигляді платіжної картки, яка використовується для ініціалізації перерахунку коштів з рахунку платника з метою оплати товарів та послуг, перерахунку коштів на рахунки інших осіб. Невід'ємною частиною укладеного договору є додатки до нього і, зокрема, Умови та Правила надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчать його підписи під відповідним текстом вищевказаної заяви.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 31.07.2015 року заборгованість за кредитним договором склала: заборгованість за кредитом - 14 327,45 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 819,71 грн.; заборгованість по пені та комісії - 1400,00 грн. Також штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 1527,36 грн. Загальна сума заборгованості відповідача становить 32 324,52 грн.

Відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи відповідач, отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданого до позову, а тому право позивача на отримання цих коштів було порушено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із даним позовом лише 23.09.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач, відповідно до ч.3 ст.257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності, проте, позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані умовами надання банківських послуг, не передбачено.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком.

Дійсно, 07.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, за умовами якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за нітрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Термін дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Зазначений Кредитний договір є договором приєднання.

Позивач передав, а Відповідач отримав Кредитну картку 27.09.2007 р, та почав використовувати кредитні кошти, що підтверджується розрахунком про заборгованість (копія в матеріалах справи).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до частини першої ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Обґрунтовуючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість в сумі 32 324,52 грн., яку банк і просив стягнути на свою користь.

За змістом ст.ст. 610. 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору та маються в матеріалах справи (додані до позовної заяви), договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у випадку незгоди зі змінами правил та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком, якщо вона є, в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання.

З викладеного вбачається, що сторони, укладаючи кредитний договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору.

Таким чином, на підставі умов кредитного договору строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення кредитного договору 27.09.2007 р. ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, зокрема відповідач не подав письмової заяви про закриття картрахунку, що не було встановлено судом.

Як вбачається з матеріалів справи Відповідачу було надано кредитну картку № 646347, строк дії котрої до 31 травня 2015 р., а відтак строк дії Кредитного договору до 31.05.2015 р. відповідно п. 9.12. Умов та Правил.

Відповідач не надав доказів направлення Позивачу письмової заяви про розірвання цього договору, а тому Кредитний договір діяв і Позивач відповідно умов договору пролонгував строк дії Кредитного договору відповідно строку дії карти, котра діє до 31.05.2015 р. (Додаток № 1)

За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору пролонговувався з кожним роком і діє до 31.05.2015 р., що підтверджується інформацією по картці, строк дії картки до 31.01.2019 р. А тому, на день звернення до суду Позивач мав обґрунтоване та законне право на судовий захист, що не було враховано судом першої інстанції, оскільки Кредитний договір діє з врахуванням наявності пролонгованого до 31.05.2015 року кредитного договору між сторонами, а тому, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що Кредитний договір не діяв, і відмовив у задоволенні позову.

Також не можна погодитися з висновками суду про обґрунтованість заяви відповідача про застосування позовної давності за всіма вимогами банку.

Адже, відповідно до правового висновку Верховного суду України, викладеного у постанові від 19 листопада 2014 р. по справі № 6-160цс14 несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі піддягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Тобто, судом не враховано, що позовну давність необхідно окремо рахувати від кожного нарахованого, але несплаченого платежу за кредитом, а не від дати припустимого закінчення строку дії Кредитного договору, що, взагалі не має відношення до моменту настання строку виконання зобов'язань по платежам кредиту.

Крім того, при порушенні погашення чергового платежу подальше нарахування платежів не зупиняється. Обов'язкові до сплати платежі продовжують нараховуватись на прострочену заборгованість по кредиту до моменту погашення кредиту, який не погашений до цього часу.

Отже, з дати прострочення кожного чергового платежу по нарахованим платежам виникає право вимоги стягнення кожного платежу.

Застосовуючи позовну давність судами, невірно застосувало положення ст.1054 ЦК України щодо права банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом, та нарахування яких припиняється з дня повернення позики.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, за умовами договору щомісячні платежі нараховуються до моменту погашення кредиту, який не погашений, - а, отже, є всі законні підстави стягнути несплачені, але нараховані суми щомісячних платежів у межах трирічного строку позовної давності.

Також, судом першої інстанції не враховано переривання позовної давності відповідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, оскільки Відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості по кредиту, що підтверджується розрахунком про заборгованість: 14.05.2014 року - 0,16 грн.; 13.05.2014 року - 50,00 грн.; 08.05.2014 року - 447,00грн.; 14.04.2014 року - 8,54 грн.; 13.04.2014 року - 17.09 грн. та інші, що не було досліджено судом та призвело до неповноти судового слідства та винесення необґрунтованого рішення, яке відповідно ст. ст. 307. 309 ЦПК України підлягає скасуванню та винесення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки.

Згідно п. п. 17 роз'яснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Оскільки, після закінчення строку дії договору між сторонами існують невиконані зобов'язальні правовідносини, а тому є підстави для нарахування процентів за користування кредитом, комісії, неустойки.

Вирішуючи позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача штрафів, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- задовольнити.

Рішення Марганецького районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 27.09.2007 року станом на 31.07.2015 року: заборгованість за кредитом - 14 327,45 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 14 819,71 грн.; заборгованість по пені та комісії - 1 400,00 грн., а всього: 30 547,16 грн.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 1218 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез