АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/457/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Кучер І.Б.
Провадження № 22-ц/789/1347/16 Доповідач - Загорський О.О.
У Х В А Л А

08 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козак І. О., Демкович Ю. Й.,

секретар судового засідання - Танцюра О.В.

за участі - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ДВС - Мулика Петра Ігоровича, представника Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" - Молинь Романа Петровича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2016 року по справі за скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИЛА:

15.04.2016 року ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося до суду із вказаною скаргою. Вимоги аргументовано тим, що державний виконавець не мав права здійснювати реалізацію арештованої земельної ділянки, оскільки реалізація арештованого майна регулюється Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. Порядок реалізації затверджено Наказом Міністерства юстиції України №2710/5 від 22.12.2015 року і ним не визначено порядок реалізації земельних ділянок.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 30.09.2016 року в задоволенні скарги ПАТ АБ "Укргазбанк" відмовлено, оскільки дії державного виконавця відповідають положенням Закону України "Про виконавче провадження".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову, якою скаргу задоволити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що суд до спірних правовідносин мав застосовувати судову практику, яка діяла на момент вчинення оскаржуваних дій і неправомірно послався на Постанову Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі №6-349цс16, оскільки оскаржувані дії державного виконавця вчинені значно раніше і на той час діяла інша практика.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано положення Закону України "Про іпотеку" і ПАТ АБ "Укргазбанк" не звертався про звернення стягнення на предмет іпотеки. Протиправні дії державного виконавця порушили процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки встановлену Законом України "Про іпотеку".

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в скарзі. Зазначив, що судом не враховано положень Закону України "Про іпотеку".

Вказав, що між Банком і боржником існує домовленість про реалізацію майна і вони спільно шукають покупців та що Банк не давав згоди на реалізацію іпотечного майна.

Представник ПАТ АБ "Укргазбанк" апеляційну скаргу підтримав частково, вказавши, що дії державного виконавця в частині реалізації земельної ділянки є неправомірними.

В судове засідання 08.11.2016 року представник ПАТ АБ "Укргазбанк" не з'явився будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Представник ДВС апеляційну скаргу заперечив і вказав, що Банк пред'явив рішення суду про стягнення заборгованості з боржника до виконання і дії ДВС направлені на задоволення вимог стягувача є правомірними.

Зазначив, що згода Банку на реалізацію майна не потрібна, оскільки самим Банком - іпотекодержателем, пред'явлено рішення суду про стягнення боргу до виконання і ДВС діяло в інтересах Банку.

Вказав, що крім заставного майна у боржника є автомобіль - Газель, вартість якого в 40000 грн. є недостатньою для погашення боргу - 520664,52 грн. заборгованості та 18705,07 грн. пені.

Зазначив, що на земельній ділянці є незавершений будівництвом будинок, а не житловий будинок.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця відповідають положенням Закону України "Про виконавче провадження".

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він достатньо вмотивований і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що згідно рішення Зборівського районного суду від 30.11.2012 року у справі за позовом ПАТ АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 127 від 26.11.2007 року в сумі 520664, 52 грн. заборгованості за кредитом та 18705, 07 грн. пені.

На підставі рішення судом видано виконавчі листи №1907/518/2012 від 25.12.2012 року, які стягувачем 30.05.2013 року пред'явлено для примусового виконання в органи ДВС.

03.06.2013 року року державним виконавцем ВДВС Зборівського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження (а.с. 7-8).

22.10.2013 року державним виконавцем ВДВС Зборівського РУЮ складено акт опису та арешту майна боржника - ОСОБА_1, до якого ввійшли земельні ділянки загальною площею 0,1260 га., а саме 0,0260 га. для ведення особистого підсобного господарства кадастровий номер НОМЕР_1 та 0,1000 га. для обслуговування житлового і господарських приміщень кадастровий номер НОМЕР_2, в м. Зборів Тернопільської області і незавершене будівництво житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 367,6 кв.м., в АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

09.12.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 15).

Згідно інформації з інтернет сайту Державного підприємства «СЕТАМ», 18.04.2016 року призначено електронні торги з приводу реалізації майна - незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 Тернопільської обл. за ціною 1184580 грн.

З даної інформації вбачається, що реалізації підлягає як незавершений будівництвом житловий будинок, так і одна земельна ділянка на якій він розташований - 0,1000 га. Ціна лота становить 1184590 грн., тобто загальна вартість будинку та земельної ділянки, згідно висновку про вартість об'єкта (а.с. 19-21).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

За положеннями ч.1 і ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч.1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Ст. 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Ст. 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки ст. 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань.

Враховуючи вищенаведене колегією суддів критично оцінюються доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ АБ "Укргазбанк" не звертався про звернення стягнення на предмет іпотеки і тому дії державного виконавця порушили процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки встановлену Законом України "Про іпотеку".

Доводи апеляційної скарги, що дії державного виконавця суттєво звузили права ПАТ АБ "Укргазбанк" та призвели до нанесення збитків, колегією суддів оцінюються критично, оскільки ОСОБА_1 не вказує, які права Банку були порушені чи суттєво звужені і які Банку завдані збитки.

Банк не делегував ОСОБА_1 повноважень представляти інтереси Банку в суді.

Матеріали справи свідчать, що Банк сам подав позов про стягнення заборгованості, сам подав виконавчі листи на примусове виконання і державним виконавцем за цими виконавчими листами, і тільки в інтересах Банку, вчинялися дії для задоволення вимог Банку.

Колегією суддів критично оцінюються і доводи апеляційної скарги про незаконність реалізації земельної ділянки на якій знаходиться будинок, оскільки:

Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" разом з житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Враховуючи те, що реалізації підлягала тільки одна земельна ділянка на якій знаходиться незавершений будівництвом будинок, то колегія суддів приходить до переконання що державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Критично оцінюються і доводи апеляційної скарги, що суд до спірних правовідносин мав застосовувати судову практику, яка діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, оскільки відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Вищевказана позиція колегії суддів апеляційного суду відповідає зокрема і правовим позиціям викладеним в Постановах Верховного Суду України від 27.04.2016 року у справі 6-103цс16 та від 13.04.2016 року у справі 6-349цс16.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України саме апелянт повинен довести належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, що ним зроблено не було.

Враховуючи вказане, матеріали справи, подані докази, колегія суддів приходить до переконання, що ухвалу постановлено у відповідності до чинних норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді