Справа № 351/1804/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1146/2016
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. Р.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника апелянта Говзана М.М., представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Джурівський завод «Ватра», третя особа Управління Пенсійного фонду України в Косівському районі, про визнання неправомірними діянь та зобов'язання вчинити правомірні дії за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю «Джурівський завод «Ватра» на рішення Снятинського районного суду від 29 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Джурівський завод «Ватра» про визнання неправомірними діянь та зобов'язання вчинити правомірні дії, який мотивувала тим, що у відповідності до записів, зроблених у її трудовій книжці від 01.09.1979 року серії НОМЕР_1 у період часу із 01.09.1979 року по 10.06.1982 рік, вона виконувала роботи кухонного працівника Косівського об'єднання громадського харчування. 20.02.1984 року її було прийнято робітницею крейди крейдяного цеху Джурівського хімзаводу. 04.05.1985 р. її переведено в керамічний цех рисувальницею керамічних виробів цього підприємства. У зв'язку із переходом на нові умови оплати праці 01.12.1988 року професію рисувальниці було замінено на ангобіровщицю. 01.01.1989 року Джурівський хімзавод перейменовано на «Джурівський завод "Ватра". 01.03.1992 року її звільнено з посади ангобіровщиці у зв'язку з переведенням на аналогічну посаду в ЗАТ «Кутський завод «Керамік». 03.06.1996 року її переведено з посади ангобіровщиці ЗАТ «Кутський завод "Керамік"» на посаду завідувача складом цього ж підприємства, де вона працювала до 04.01.2002 року. 04.01.2002р. її знову переведено із посади завскладом на посаду ангобіровщика керамічного цеху вказаного підприємства, де працювала до 19.08.2004 року, після чого була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю. У період часу із 27.08.2004 року по 21.08.2005 року та із 22.11.2007 року по 15.11.2008 року, вона отримувала виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття». З 19.09.2005 року по 14.11.2007 року працювала пакувальником за трудовим договором від 19.09.2005 року № 1569.

Вона має право на пільгову пенсію при зменшеному віці, тобто у 52 роки, враховуючи стаж роботи із 04.05.1985 року по 21.08.1992 року, однак це своє право не може реалізувати через відсутність відповідного запису у трудовій книжці та уточнюючої довідки про пільговий характер роботи, оскільки відповідач відмовляє їй у видачі такої довідки. Це спонукало її звернення до суду.

Рішенням Снятинського районного суду від 29 березня 2016 року позов задоволено частково.

Зобов'язано товариство з додатковою відповідальністю "Джурівський завод "Ватра" видати ОСОБА_4 уточнюючу довідку за період з 01.12.1988р. по 01.03.1992р., у якій зазначити період її роботи, що зараховується до спеціального стажу, професію або посаду, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт або їх номери, куди включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю "Джурівський завод "Ватра" на користь ОСОБА_4 487, 20 грн. сплаченого судового збору.

Не погодившись з даним рішенням, представник Товариства з додатковою відповідальністю «Джурівський завод «Ватра» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення, неповноту з'ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального права.

Зокрема, апелянт зазначив, що суд не мав підстав зобов'язувати відповідача видати довідку, оскільки у трудовій книжці наявний запис про посаду, на якій працювала позивач. Крім того, суд не надав значення тому, що позивач працювала рисувальницею, однак з малою завантаженістю, тому було здійснено суміщення двох посад - рисувальниці і ангобіровщиці. Роботи з ангобірування пов'язані з шкідливими умовами праці, з використанням свинцевого глету виконувалась неповний робочий день. У грудні 1988 р. змінено умови праці, позивача переведено на посаду ангобіровщиці з 4 розрядом, який є простим розрядом оплати, а не з шкідливими умовами. Так як позивач працювала по сумісництву, то більшу частину часу працювала рисувальницею.

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши представника апелянта та представника позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що позивач працювала на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, що є підставою для видачі позивачу пільгової довідки, і тому дії відповідача щодо невидачі такої уточнюючої довідки є неправомірними.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1, ОСОБА_4 з 20.02.1984р. працювала на Джурівському хімзаводі, 04.05.1985 року переведена на тому ж підприємстві в керамічний цех рисувальницею керамічних виробів на підставі наказу № 32 від 04.05.1985р. У зв'язку із переходом на нові умови оплати праці 01.12.1988 року професію рисувальниці змінено на ангобіровщицю з оплатою по 4 тарифному розряду. На підставі наказу Івано-Франківського в/о «Бистриця» 2/2 від 09.01.1989 року Джурівський хімзавод перейменовано у завод «Ватра». З 01.03.1992 року звільнена по переводу на Кутський завод «Керамік». (а.с.5-8).

Відповідно до довідки Закритого акціонерного товариства Кутський завод «Керамік» від 19.09.2004 року № 73, позивач ОСОБА_4 працювала в Кутському заводі «Керамік», який з 08.07.1968 року називався Косівський завод будматеріалів, з 02.09.1975 р. перейменовано на Джурівський хімзавод згідно наказу №101 від 02.09.1975 року, з 09.01.1989 року перейменовано на завод «Ватра» згідно наказу від 09.01.1989 року, з 01.03.1992 року згідно наказу №2/9 від 17.02.1992 року створено новий завод «Керамік» (а.с.28).

Закрите акціонерне товариство Кутський завод «Керамік» 12.03.2008 року було припинено у зв'язку із визнанням банкрутом. Враховуючи те, що відповідач не є ані засновником, ані правонаступником ліквідованого Закритого акціонерного товариства Кутський завод «Керамік», в предмет доказування входить період трудової діяльності позивача до 01.03.1992 року.

Із особової картки, виданої на ОСОБА_4 Джурівським хімзаводом вона в період з 04.05.1985р. працювала рисувальницею-ангобіровщицею в керамічному цеху, з 04.01.2002р. - ангобіровщицею в керамічному цеху. (а.с.29-30).

Із пояснень свідка ОСОБА_5, даних в судовому засіданні вбачається, що вона в період з 04.05.1985р. по 03.06.1996р. працювала разом із позивачем в кахельно-керамічному цеху «Джурівського хімзаводу «Ватра» на посаді ангобіровщиці. Позивач виконувала роботу по розмальовуванні, загрузці свинцевого глету в барабан та приготування свинцевої глазурі, заливання вручну свинцевою глазур'ю керамічних виробів з подальшою загрузкою в піч та їх випалюванням, після випалу в печі їх вигрузкою на склад готової продукції. На посаді працювали повний робочий день, інших робіт не виконувала. Отримувала молоко за шкідливі умови праці.

Аналогічні пояснення містяться в письмових доказах - письмових поясненнях ОСОБА_6, ОСОБА_7 (які працювали разом із позивачем та отримали право на пільгову пенсію), ОСОБА_8

Згідно відповіді комунальної установи «Трудового архіву Косівського району» від 26.02.2016р., у зв'язку з перевіркою Управлінням ПФУ в Косівському районі довідки №545, №546 від 29.10.2012 року видані на ОСОБА_4 про заміщення нею посади «ангобіровщиці» були відкликані та взамін були видані нові довідки про заробітну плату та вказану посаду за № 201, №202, №203, №204 від 26.02.2015 року. Достовірність довідок перевірена (а.с.145).

Із довідок № 201, №202, №203 від 26.02.2015 року вбачається, що у відомостях про нарахування заробітної плати працівникам Джурівського хімзаводу значиться ОСОБА_4, яка у 1985 році працювала формовщицею-ангобіровщицею, з 1986 року по 1992 рік професія позивача не вказана (а.с.146-148).

Враховуючи обставини справи та зібрані по справі докази, суд правильно встановив, що ОСОБА_4 в період з 04.05.1985р. по 01.12.1988р. працювала в керамічному цеху Джурівського хімзаводу рисувальницею керамічних виробів, з 01.12.1988р. по 01.03.1992 р.- в кахельно-керамічному цеху цього ж заводу на посаді ангобіровщиці.

Спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 46 Конституції України, ст. 49 КЗпП України, Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення» постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 49 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації, із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Згідно з п.2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вказаним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» відшкодуванню підлягають пенсії, призначені за пунктами «а» - «б»-«з» статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно до п. «б» ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У відповідності до розділу ХVIII «Виробництво будівельних матеріалів» списку №2 підприємств, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року встановлено, що право на пільгову пенсію мають: п. 6 робочі - ангобіровщики та робочі на виготовленні свинцевої глазурі.

З 11 березня 1994р. діяли Списки, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Відповідно до цієї постанови право на пільгову пенсію мають робітники-ангобировники.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року, у тих випадках коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудові книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію. Дана довідка призначена для подальшого її надання особою, що оформлює пенсію, відповідним органам Пенсійного фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до п. 2 Постанови КМ України від 01.08.1992р. № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, встановлено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком на пільгових умовах за списками № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці,призначаються за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до п. 3 вищевказаної Постанови, визначено керівникам підприємств та організацій незалежно від форм власності й господарювання провести атестацію робочих місць, визначити за її результатами перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням та ознайомити з ним трудящих.

Згідно п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442, атестація робочих місць за умовами праці (надалі- атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Відповідно до п. 10 вказаного Порядку, результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків №1,2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Позивач працювала на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Цивільно-правові відносини за спірний період з 01.12.1988 - 01.03.1992рр. регулювались чинним на той час законодавством від 1956 року, і тому професія позивача -«ангобіровщиці», що пов'язана із шкідливими умовами праці, не потребувала проведення атестації для призначення пільгової пенсії, що передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442. Відсутність підтверджуючих доказів проведення атестації професії позивача - «ангобіровщиці» за вказаний період не може бути підставою для позбавлення її права на соціальний захист.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача із заявами про видачу їй уточнюючої довідки для підтвердження спеціального трудового стажу (а.с.17-25), однак відповідач свій обов'язок не виконав, що явилось перешкодою для позивача в реалізації її права на пенсію на пільгових умовах при зменшеному віці.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивач суду надала безспірні докази, що працювала на Джурівському хімзаводі «Ватра» по професії з шкідливими і важкими умовами праці і, навпаки, відповідач не надав жодних доказів, які б спростували доводи позивача.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки визначено лише посаду, на якій вона працювала, проте не зазначено дані, які уточнюють особливий характер її роботи або роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці по Списку № 2.

Доводи апелянта про те, що позивач не була зайнята 80% робочого часу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, тому підприємство не має права видати їй довідку не заслуговують на увагу, оскільки уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію. Така довідка призначена для подальшого її надання особою, що оформлює пенсію, відповідним органам Пенсійного фонду України, які, в свою чергу, визначають наявність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише зводяться до переоцінки доказів по справі, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Джурівський завод «Ватра» відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк