У Х В А Л А

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Боківський» до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроком-К», треті особи: відділ Держгеокадастру в Долинському районі Кіровоградської області, реєстраційна служба Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Бєлінський Ігор Дмитрович, про визнання договору оренди землі недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроком-К» на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року сільськогосподарський виробничий кооператив «Боківський» (далі − СВК «Боківський», кооператив) звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 03 січня 2010 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір оренди належної відповідачці землі, відповідно до умов якого товариство орендувало земельну ділянку площею 6,49 га, розташовану на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, строком на десять років. Державна реєстрація зазначеного договору проведена 29 листопада 2010 року.

10 жовтня 2013 року ОСОБА_3 уклала договір оренди цієї самої земельної ділянки із товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагроком-К» (далі - ТОВ «Інтерагроком-К»). 28 січня 2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно цього договору. Постановою Кіровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, що набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора про реєстрацію 28 січня 2014 року права оренди земельної ділянки згідно договору від 10 жовтня 2013 року.

У подальшому, 24 червня 2014 року ОСОБА_3 направила позивачеві попередження про розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, проте останній листом від 08 липня 2014 року повідомив її про незгоду із розірванням договору.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3, незважаючи на діючий договір оренди земельної ділянки із СВК «Боківський», уклала 19 червня 2015 року договір оренди цієї самої земельної ділянки із ТОВ «Інтерагроком-К», позивач просив визнати зазначений договір оренди недійсним.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2016 року, позов СВК «Боківський» задоволено. Визнано договір оренди землі, укладений 10 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Інтерагроком-К», недійсним. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ТОВ «Інтерагроком-К» просять скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову СВК «Боківський».

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов та визнаючи договір оренди землі недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що цей договір укладено ОСОБА_3 з ТОВ «Інтерагроком-К» під час дії договору оренди тієї самої земельної ділянки з СВК «Боківський», що суперечить нормам земельного законодавства України.

Апеляційний суд погодився із висновком районного суду, зазначивши при цьому також про те, що договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та СВК «Боківський», в односторонньому порядку не розірваний, оскільки договір не містить умови щодо можливості такого його розірвання.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 03 січня 2010 року між ОСОБА_3 та СВК «Боківський» було укладено договір оренди належної їй землі, відповідно до умов якого останній орендував земельну ділянку площею 6,49 га, розташовану на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, строком на десять років. Державна реєстрація зазначеного договору проведена 29 листопада 2010 року.

10 жовтня 2013 року ОСОБА_3 уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки із ТОВ «Інтерагроком-К». 28 січня 2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно цього договору. Проте постановою Кіровського окружного адміністративного суду від 29 травня 2014 року, що набрала законної сили, рішення державного реєстратора про реєстрацію 28 січня 2014 року права оренди земельної ділянки згідно договору від 10 жовтня 2013 року визнано протиправним та скасовано.

24 червня 2014 року ОСОБА_3 направила позивачеві попередження про розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку, проте останній листом від 08 липня 2014 року повідомив її про незгоду із розірванням договору.

19 червня 2015 року ОСОБА_3 уклала із ТОВ «Інтерагроком-К»договір оренди цієї самої земельної ділянки.

Пред'являючи позов, СВК «Боківський» посилався на те, що останній договір оренди земельної ділянки між відповідачами укладено у період дії договору оренди тієї ж земельної ділянки між ним та ОСОБА_3

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність у договорі оренди землі, укладеному між СВК «Боківський» та ОСОБА_3, умови щодо одностороннього розірвання цього договору, оскільки у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної правової оцінки п. 39 цього договору, в якому, зокрема, йдеться про можливість розірвання договору в односторонньому порядку шляхом письмового попередження зацікавленою в цьому стороною не пізніше, ніж за шість місяців.

Суд апеляційної інстанції не перевірив поданих ОСОБА_3 доказів про те, що 24 червня 2014 року вона згідно умов договору направила СВК «Боківський» лист про розірвання договору в односторонньому порядку.

Також суди не перевірили тверджень відповідачів про те, що умова про можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку містилася у запропонованому СВК «Боківський» проекті договору, який було підписано ОСОБА_3, а вимог про тлумачення зазначеного пункту договору відповідно до ст. 213 ЦК України позивач, незважаючи на заперечення не заявляв.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроком-К» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 22 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Попович