Копія
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/2336/15-ц
Провадження № 22-ц/792/571/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Хмельницької області в складі :
головуючого Кізюн О.Ю.
суддів: Марцинкевича А.М., Янчук Т.О.

з участю секретаря Дубової М.В.

представника апелянта ОСОБА_1

представника третьої особи Кашина В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/571 /16 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 05 січня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Старокостянтинівської міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 , про скасування розпорядження органу приватизації та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

14.09.2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації № 1623 від 29.12.1995 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 ; про визнання недійсним свідоцтва про право власності на цю квартиру, виданого на ім`я ОСОБА_4 05.01.1996 року за № 3885.

В обгрунтування вимог позивач вказував, що ОСОБА_4 є його матір`ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і з якою він постійно проживав до дня її смерті в квартирі АДРЕСА_1 . У 2014 році йому стало відомо, що мати за життя квартиру приватизувала без його згоди, хоча він постійно проживав і був зареєстрований

у спірній квартирі.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 05 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, і ухвалити

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції Цимбалюк О.В. Справа №22ц/792/ 571 /16

Доповідач Кізюн О.Ю. Категорія № 43

нове рішення про задоволення позову. Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дав невірну оцінку зібраним доказам.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав , представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу відхилити.

Відповідач - Старокостянтинівська міська рада про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак представника до суду не направив. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухвалення нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 на час приватизації спірної квартири ОСОБА_4 29.12.1995 року не був

зареєстрований у ній, а отже ОСОБА_4 правомірно здійснила приватизацію спірної квартири оскільки єдина була зареєстрована в цій квартирі на час її приватизації.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, суперечить вимогам закону, що відповідно до п.3 та п.4 ч.1ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Встановлено, що згідно розпорядження завідуючого відділу приватизації Старокостянтинівської міської ради від 29.12.1995 року № 1623 передано ОСОБА_4 в приватну власність квартиру АДРЕСА_2 ) згідно із Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду (а.с.77,справа № 683/3131/14-ц)

Дане розпорядження видано на підставі заяви ОСОБА_4 про приватизацію квартири від 29.12.1995 року та довідки ЖЕК від 27.12.1995 року про те, що у квартирі АДРЕСА_1 мешкає і має право на житло ОСОБА_4 , яка прописана в спірній квартирі з 03.10.1974 року (а.с.71-72, справа № 683/3131/14-ц)

На підставі розпорядження від 29.12.1995 року № 1623 відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради на ім`я ОСОБА_4 видано Свідоцтво про право власності на житло, на підставі якого квартира АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_6 (а.с.78, справа № 683/3131/14-ц)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.07.2011 року, серія НОМЕР_1 (а.с.8)

В постанові від 30 січня 2013 року в справі №6-125цс12 Верховний Суд України вказав, що виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Усупереч наведеним положенням законодавства суд при вирішенні справи пов`язав право ОСОБА_2 на приватизацію з фактом його реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з правом особи на житло та фактом її проживання у квартирі. При цьому суд виходив з того, що згідно паспортних даних позивача та поквартирної картки Форма №17 ОСОБА_2 значиться прописаним у спірній квартирі з 23.05.200 року.

Відповідно до п.1ч.1ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно ч.4 ст.212 ЦПК України результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам процесуального закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції не оцінив надані сторонами докази у їх сукупності, не дав оцінки доказам, на які посилався позивач в обгрунтування обставин щодо його постійного проживання у спірній квартирі на час її приватизації ОСОБА_4 .

Зокрема, з наявних у справі копій поквартирної картки (Форма № 17) та особової картки на ім`я ОСОБА_2 (Форма №16) видно, що ОСОБА_2 ,1968 року народження, значився зареєстрованим у спірній квартирі як син наймача безстроково з жовтня 1974 року, з 28.03.1987 року, з 05.01.1990 року та з 23.05.2000 року і будь-які відмітки про його виписку відсутні (а.с.7)

Згідно повідомлення районного військового комісаріату від 29.07.2014 року ОСОБА_2 перебував на обліку в Старокостянтинівському районному комісаріаті з 21.12.1989 року по 25.05.1998 року і за даними військового обліку адреса проживання ОСОБА_2 вказана АДРЕСА_3 (а.с.3)

У військовому квитку, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , містяться відмітки Старокостянтинівського РВК про прийняття на військовий облік 21.12.1989 року, 22.10.1990 року , 28.05.2000 року та відмітки про зняття з обліку 25.05.1998 року, 12.08.2000 року (а.с.16,справа № 683/3131/14-ц)

З наведених обставин об`єктивно вбачається, що на час приватизації спірної квартири ОСОБА_4 29.12.1995 року ,позивач як член сім`ї наймача був зареєстрований і проживав у спірній квартирі, тому згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мав право на приватизацію квартири разом із ОСОБА_4 .

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що оскільки розпорядження від 29.12.1995 року № 1623 про приватизацію спірної квартири ОСОБА_4 видане відділом приватизації Старокостянтинівської міської ради без урахування права ОСОБА_2 на приватизацію квартири, тому воно є незаконним і підлягає скасуванню, а Свідоцтво про право власності на житло від 05 січня 1996 року № 3885, яке видане на ім`я ОСОБА_4 на підставі цього розпорядження, слід визнати недійсним.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представником третьої особи ОСОБА_3 адвокатом Віхерко Н.О. була подана до суду заява про застосування позовної давності оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

Відповідно до правил ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, а отже третя особа без самостійних вимог немає статусу сторони, тому заява представника третьої сторони у даній справі про застосування позовної давності не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач вказував, що про приватизацію квартири ОСОБА_4 йому стало відомо лише у 2014 році від нотаріуса, який повідомив його про відкриття спадщини після смерті матері за заявою третьої особи у даній справі ОСОБА_3 .

Ці обставини підтверджуються змістом позовної заяви ОСОБА_2 та повідомленням нотаріуса спадкоємців про відкриття спадкової справи від 19.08.2014 року (а.с.3, 51, справа № 683/3131/14-ц)

Колегія суддів також вважає, що рішення Старокостянтинівського районного суду від 31.03.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01.07.2015 року, у справі 683/3131/14-ц за позовом ОСОБА_2 до виконкому Старокостянтинівської міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, не містить висновків, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України є преюдиційними для вирішення даної цивільної справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 05 січня 2016 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконним розпорядження органу приватизації № 1623 від 29.12.1995 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 , та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05 січня 1996 року № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча /підпис/ Кізюн О.Ю.
Судді:підписи Марцинкевич А.М.
Янчук Т.О.
Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Ю.Кізюн