У х в а л а

іменем україни

13 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., ПоповичО. В., Савченко В. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, про визнання шлюбу недійсним та анулювання актового запису, за касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_5, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання шлюбу, укладеного 17 жовтня 2013 року між її батьком ОСОБА_9 та відповідачкою недійсним та анулювання актового запису.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року внаслідок онкологічного захворювання помер її батько ОСОБА_9 Під час перебування батька на лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 1 вона дізналася, що він 17 жовтня 2013 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 Шлюб був зареєстрований у палаті Київської міської клінічної лікарні № 1 у присутності представника Відділу реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві та нотаріуса. Позивач, як спадкоємець першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Синиці Т. В. із заявою про прийняття спадщини, яка повідомила, що ОСОБА_5 також звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_9 Позивач вважає, що відповідач не має права на спадщину, як спадкоємець ОСОБА_9, оскільки на момент укладання її батьком шлюбу із відповідачем та на момент його смерті, попередній шлюб, укладений у 2006 році між її батьком та ОСОБА_10 - ОСОБА_11, розірваний не був. Тому шлюб, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 17 жовтня 2013 року є недійсним з моменту його укладення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним шлюб, укладений 17 жовтня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 989, недійсним.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_8 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 17 жовтня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, актовий запис № 989.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер.

Обгрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 шлюб в силу вимог ст. 39 СК України є недійсним, оскільки цей шлюб було укладено під час перебування її батька у іншому шлюбі з ОСОБА_10 - ОСОБА_11, зазначаючи при цьому, що оспорюваним шлюбом порушуються її права, як спадкоємиці першої черги на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька.

Факт укладання 04 травня 2006 року у м. Унтерхахінг (Федеративна Республіка Німеччини) шлюбу між громадянинами України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу з відповідним перекладом, наданим суду позивачем (а. с. 15, 16, т. 1).

Із листа Міністерства закордонних справ України від 05 червня 2015 року № 71/ВАВ-14-571/1-1709-15 вбачається, що за інформацією Генерального консульства України в Мюнхені в Книзі реєстрації легалізованих документів виявлено запис про засвідчення в порядку консульської легалізації 15 травня 2008 року за № 572/1725-2008 документа про шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Із наданої Міністерством юстиції України інформації від 02 червня 2015 року за № 4391-0-30-15/19-1 вбачається, що на контрольованій території України не виявлено актового запису про розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, що свідчить про те, що на час реєстрації 17 жовтня 2013 року шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, останній перебував у зареєстрованому шлюбі (а. с. 150-151, т. 1).

Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно зі ст. 38 СК України підставою для недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених ст. ст. 22, 24-26 СК України.

За змісто ст. 39СК України недійсним є щлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суди відповідно до приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України виходили із того, що оскільки під час укладання 17 жовтня 2013 року шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, останній перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 - ОСОБА_11, то в силу вимог ст. ст. 25, 38, 39 СК України такий шлюб є недійсним. Позивач як спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_9 в силу вимог ст. 42 СК України має право на звернення до суду з указаним позовом.

Доводи касаційної скарги про відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом, недоведеність факту перебування ОСОБА_9 під час укладання 17 жовтня 2013 року шлюбу з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

О. В. Попович

В.О. Савченко