У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради про стягнення боргу, за касаційними скаргами Дніпропетровської міської ради та заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2010 року у справі № 2-492/2010, яке набрало законної сили 28 вересня 2010 року, на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 стягнуто борг у розмірі 6 678 337 грн 50 коп. та судові витрати в сумі 1 820 грн, а всього 6 680 157 грн.

21 жовтня 2010 року ОСОБА_3 отримав виконавчий лист № 2-492/2010, який подав до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. 25 жовтня 2010 року на підставі зазначеного виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_4

29 грудня 2012 року на підставі заяви представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 22120504, у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4

У квітні 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кот Б.А. позивачу повідомлено про відмову всіх спадкоємців від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Позивач зазначає, що все майно ОСОБА_4 має бути визнано відумерлою спадщиною за заявою Дніпропетровської міської ради та охоронятися відповідно до норм ст. 1283 ЦК України до задоволення фінансових вимог ОСОБА_3 Посилаючись на те, що Дніпропетровська міська рада є правонаступником ОСОБА_4, просив позов задовольнити.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_3 за рахунок та в межах вартості відумерлого майна, отриманого після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, кошти в розмірі 6 680 157 грн 50 коп.

У поданих касаційних скаргах Дніпропетровська міська рада та заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Дніпропетровська міська рада після ухвалення рішення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року за їх заявою про визнання спадщини відумерлою та на час розгляду справи не набула права власності на відумерле майно, оскільки не була здійснена реєстрація комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська на майно, яке відповідно до вказаного рішення суду визнано відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_4, і, крім того, відповідач не є тією особою, якій в порядку ч. ч. 1, 2 ст. 1231 ЦК України, як спадкоємець зобов'язаний відшкодувати кошти.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що до Дніпропетровської міської ради перейшли обов'язки померлого ОСОБА_4 перед позивачем по відшкодуванню коштів, присуджених до стягнення рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2010 року, а тому наявні правові підстави для стягнення суми у розмірі 6 680 157 грн 50 коп. з відповідача на користь ОСОБА_3

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2010 року на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 стягнуто борг у розмірі 6 678 337 грн 50 коп. та судові витрати у сумі 1 820 грн, а всього 6 680 157 грн 50 коп. Вказане рішення передано на виконання.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 29 грудня 2012 року закрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду на підставі п. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_4

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, яке належало померлому.

Листом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 21 березня 2013 року позивач повідомлений про направлення його заяви за місцем відкриття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кота Б.А., який листом повідомив його про прийняття цієї заяви та приєднання до спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4, та доведення її змісту до відома спадкоємців. Крім того, на початку квітня 2013 року ОСОБА_3 повідомлено про відмову всіх спадкоємців від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року за заявою Дніпропетровської міської ради визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та складається з усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, а саме: 50 % у статутному капіталі приватного підприємства «Класіко», 40 % у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Автодрайв ЛТД», частка у статутному капіталі приватного підприємства «НВП «Укрпакпен», транспортний засіб «Мерседес Бенц», 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, причіп «ПА», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, причіп «ПАЗС 86331», 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, та передано зазначене майно в комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що територіальна громада стала власником спірного спадкового майна, яке передано згідно із рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року у комунальну власність територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Проте, задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року у даній справі міститься висновок про те, що, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не встановлено вартості майна померлого ОСОБА_4, яке визнано відумерлою спадщиною, не перевірена інформація щодо статутних капіталів та не визначено частку відумерлої спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Крім того, апеляційному суду слід перевірити доводи представника відповідача про те, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 червня 2013 року у справі за заявою Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Дніпропетровську, припинено юридичну особу товариство з обмеженою відповідальністю «Класіко». Надалі зазначене рішення скасоване, проте відомості до Державного реєстру внесені 23 січня 2014 року, тобто після ухвалення рішення про визнання майна померлого ОСОБА_4 відумерлою спадщиною. При цьому, 21 серпня 2013 року ОСОБА_8, який відповідно до спадкової справи 19 квітня 2014 року відмовився від прийняття спадщини, став єдиним засновником (учасником) товариства та керівником, що унеможливлює прийняття Дніпропетровською міською радою після смерті ОСОБА_4 у листопаді 2013 року спадщини. На час розгляду справи Дніпропетровською міською радою відумерле майно не визнано комунальною власністю, реєстрацію не проведено, корпоративні права приватного підприємства «Класіко», товариства з обмеженою відповідальністю «Автодрайв ЛТД» та приватного підприємства «НВП Укрпакпен» не належать відповідачу, відповідні відомості відсутні. Інформація щодо статутних капіталів зазначених підприємств досліджена не була.

У порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України суд апеляційної інстанції у достатній мірі не перевірив доводів сторін, не навів підстави відхилення відповідних доводів представника відповідача, відповідне обґрунтування відсутнє.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Дніпропетровської міської ради та заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик