Справа 635/9176/15-ц
Провадження 2/635/510/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2016 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Панас Н.Л.

при секретарі - Супрун Я.С., Сайко А.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представників третіх осіб - ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області про визначення місця проживання дітей, припинення стягнення аліментів з батька та стягнення аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що з 18 листопада 2003 року перебував у шлюбі з відповідачем, який був розірваний 08 серпня 2013 року. Від цього шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2013 року з нього на користь відповідача були стягнені аліменти на утримання дітей, які на той час мешкали разом з відповідачем, у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З серпня 2014 року за ініціативою відповідача діти мешкають разом з ним, він піклується про них, купує їм речі, надає іншу допомогу. Відповідач долею дітей не цікавиться, ніякої допомоги на утримання синів не надає. Тому просив визначити місце дітей разом з них, припинити з 01 серпня 2014 року стягнення з нього аліментів на утримання дітей на користь відповідача, визнати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2013 року, таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи зі дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні. Також відповідач у судовому засіданні пояснила, що, оскільки її робота пов"язана з працею в нічний час діти часто ночують з батьком. Але після школи вони завжди приходять до неї, вона, як мати піклується про них. Позивач з серпня 2014 року не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, має велику заборгованість.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації у судовому засіданні пояснила, що згідно з висновком, прийнятим на засіданні служби, як колегіального органу, було прийняте рішення про доцільність проживання дітей з батьком, підтримала цей висновок. Вподальшому в судові засідання не з"являлась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу у її відсутність.

Представник третьої особи - ВДВС Харківського РУЮ Харківської області у судовому засіданні пояснила, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З серпня 2014 року аліменти не сплачуються. Вподальшому в судові засідання не з"являлась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомляла.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували в юридичному шлюбі, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2013 року (а.с.10).

Від цього шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7-9).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 були стягнені аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.07.2013 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.11).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної Асомблеї ООН №1386 від 20 листопада 1959 року "Ребенок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен, когда это возможно, расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности; малолетний ребенок не должен, кроме тех случаев, когда имеются исключительные обстоятельства, быть разлучаем со своей матерью. На обществе и на органах публичной власти должна лежать обязанность осуществлять особую заботу о детях, не имеющих семьи, и о детях, не имеющих достаточных средств к существованию. Желательно, чтобы многодетным семьям предоставлялись государственные или иные пособия на содержание детей.".

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 12 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Згідно з вимогами ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Як вбачається з акту, складеного 07 вересня 2015 року депутатом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області Світличним С.В., діти мешкають разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно з довідкою АЗПСМ с.Покотилівка №72 від 07.08.2015 року діти - ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з народження спостерігаються в АЗПСМ с.Покотилівка. З дня народження дітей за наданням медичної допомоги дітям звертається їх батько (а.с.15).

Згідно з висновком Харківської райдержадміністрації Харківської області №01-19/375 від 01.03.2016 року, доцільно визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з батьком - позивачем по справі (а.с.69-71).

Допитаний у судовому малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, пояснив, що ОСОБА_1 його батько, а ОСОБА_3 - мати. Його батьки на теперішній час мешкають окремо. Він, разом з братами, після школи йде до матері - ОСОБА_3, де вони обідають, вчать уроки, іграють, а потім ідуть до батька. І батько і мати піклуються про нього і братів, купують речі, іграшки, необхідні в навчанні речі. Він бажає, щоб батьки мешкали разом.

Як пояснила у судовому засіданні свідок ОСОБА_11, ОСОБА_3 її донька. Донька постійно опікується дітьми, купує їм речі, продукти харчування, одяг, необхідне для навчання приладдя. Їх квартира обладнана усім необхідним для дітей. Діти після школи повертаються до ОСОБА_3, вивчають разом з нею уроки, а потім ідуть до батька, оскільки ОСОБА_3 працює в нічну зміну.

Як пояснили у судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, малолітніми дітьми - ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 опікується їх батько - ОСОБА_1 Він купує їм необхідні речі, лікує, вчить уроки. З серпня 2014 року діти постійно мешкають разом з батьком. Мати дітей - ОСОБА_3 у вихованні дітей участі не бере, матеріальної або будь-якої іншої допомоги на їх утримання не надає.

Суд не приймає до уваги доводи позивача та свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 щодо того, що діти мешкають разом з батьком через поведінку матері, оскільки на підтвердження цих доказів позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу.

Суд не приймає до уваги надані позивачем копії чеків щодо лікування дітей та придбання речей, оскільки з цих чеків неможливо зробити однозначний висновок стосовно того ким саме сплачувались кошти за надані послуги та придбані речі.

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того, що саме він лікував дітей і з їх народження з"являвся з ними до лікувальної установи, оскільки у відповідності з вимогами ст.ст.141, 150, 152, 153, 155, 157 СК України, Конвенції по правам дитини, батьки мають рівні права щодо виховання дитини та несуть рівні обов"язки перед дитиною.

Таким чином, аналізуючи наведені вище законодавчі акти, надані суду докази, в їх сукупності, враховуючи інтереси малолітніх дітей, а також те, що у судовому засіданні не було встановлено жодної виняткової обставини для розлучення дітей з матір"ю - відповідачем по справі, суд доходить до висновку про те, що відсутні підстави для визначення місцем проживання малолтініх дітей сторін у батька - ОСОБА_1

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині припинення стягнення з нього аліментів на утримання дітей за рішенням суду і стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача, то і в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно з вимогами ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 були стягнені аліменти на утримання трьох малолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходів але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11).

Як вбачається з довідки про розмір аліментів №8738, виданої ВДВС Харківського РУЮ Харківської області 24.11.2015 року, позивач сплачував аліменти, але не регулярно (а.с.20).

Крім того, батьки можуть бути, у відповідності з вимогами ст.188 СК України, звільнені від сплати аліментів, якщо доходи дитини набагато перевищують дохід кожного з них і повністю забезпечують її потреби.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача стосовно того, що припинення стягнення з нього аліментів на утримання дітей пов"язане з тим, що фактично з серпня 2014 року діти мешкають разом з ним і він несе усі затрати на їх утримання, оскільки у судовому засіданні встановлено, що малолітні діти сторін мешкають з рівною періодичністю у обох батьків, які у рівних частках несуть витрати по їх утриманню.

Що ж стосується витрат позивача на лікування дітей, то у відповідності з вимогами ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про можливість відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставів вищевикладеного, ст.ст.160, 180-183, 185, 191, 197 СК України, Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), керуючись ст.ст.5, 6, 8, 60, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами повністю або частково до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Апеляційна скарга подається у письмовій формі протягом десяти днів зі дня проголошення рішення.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів зі дня отримання копії рішення.

Суддя Н.Л.Панас