Номер провадження 2/522/564/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1 у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі судового засіданні - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (СЕБ Банк) про зобовзання виконати договір страхування, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який у ході судового розгляду був уточнений та просить суд зобовязати Приватне акціонерне товариство Європейський страховий альянс до належного виконання договору доборовільного страхування від нещасних випадків від 25.10.2010 року, укладеного між ним та відповідачем, вигодонабувачем - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (СЕБ Банк) щодо сплати страхового відшкодування у розмірі 1 844 650 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні позові підтримав, просив його задовольнити на підставах викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись не те, що ОСОБА_2 є неналежним позивачем (відповідно до договору страхування вигодонабувачем є - Банк) та отримана відповідачем група інвалідності виникла внаслідок побутової травми, а не внаслідок нещасного випадку, а тому дана подія не може бути визнана страховим випадком. Також, представником відповідача надані письмові заперечення.

Представник третьої особи у судове засідання не зявися, про час слухання справи був повідомлений.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 12.07.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ "СЕБ Банк", був укладений Кредитний договір № 567, відповідно до якого, позичальнику надавався кредит у розмірі 300000 доларів США.

Умовами кредитного договору, а саме п. 2.3.4. 2-го розділу є обовязок Позичальника укласти договір страхування від нещасного випадку на суму заборгованості за кредитом.

25.10.2010 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством Європейський страховий альянс було укладено Поліс (Договір) серії 102 № 023792 добровільного страхування від нещасного випадку. За умовами полісу страховим випадком визнавалась смерть страхувальника або встановлення І або ІІ групи інвалідності внаслідок нещасного випадку.

За умовами полісу застрахованою особою є страхувальник ОСОБА_2, Термін страхування 12 місяців, з 06.10.2010 року по 25.10.2011 року. Страхова сума складає 1 844 650 гривень. Страховий платіж 5 533,95 грн.. Страховим випадком визнавалась смерть страхувальника або встановлення І або ІІ групи інвалідності внаслідок нещасного випадку. Вигодонабувач ПАТ "СЕБ Банк".

08.11.2010 року Позивач став жертвою розбійного нападу, в результаті якого він потрапив в Одеську обласну лікарню, з травмою голови.

Для виплати страхового відшкодування позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс з заявою про виплату страхового відшкодування. Позивачем було надано копію Довідки МСЕК про встановлення йому II групи інвалідності, строком на один рік, причиною інвалідності є загальне захворювання, але Страховик не визнав подію страховою, посилаючись на недостатність документів та на відсутність причинно-наслідкового звязку між нещасним випадком та встановленою групу інвалідності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про страхування" Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України "Про страхування" Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про страхування" Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування.

Відповідно до правил страхування № 0208/1 від 11.02.2007 року під Нещасним випадком розуміється - раптова, короткочасна, непередбачувана та незалежна від волі страхувальника (застрахованої особи) подія, що фактично відбулася та внаслідок якої настав розлад здоровя або смерть, а саме: травма будь-якої етіології; утоплення; опіки, ураження блискавкою або електричним струмом; обмороження, переохолодження, теплові удари; випадкове гостре отруєння хімічними речовинами (промисловими або побутовими), в тому числі ліками; укуси тварин, отруйних комах, змій.

Згідно з п. 6.3. та Програмою страхування № 1 Правил страхування, при встановленні Застрахованій особі первинної інвалідності внаслідок нещасного випадку, страхова виплата становить: у разі встановлення інвалідності: I гр.- 100% страхової суми; II гр.- 80% страхової суми; III гр. - 60% страхової суми.

Постановою слідчого Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 18.11.2010 року про порушення кримінальної справи і прийняття її до свого провадження встановлено: 08.11.2010 року біля 22-ї години, на перехресті вулиці ОСОБА_4 та пр-ту Добровольсткого в м. Одеса не встановлені особи відкрито заволоділи майном, що належить ОСОБА_2, спричинив матеріальні збитки на суму 5000 гривень. Підставою для порушення кримінальної справи стала заява ОСОБА_2

Враховуючи зібрані матеріали, слідчий постановив порушити кримінальну справу по факту грабежу за ознаками ст. 186 ч. 2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до довідки свідчого відділу Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 14.12.2010 року у кримінальній справі була призначена судово-медична експертиза, на яку ОСОБА_2 не зявився, у звязку з чим її проведення неможливе.

Довідкою обласного психоневрологічного диспансеру № 3069 від 08.09.2011 року встановлено, що ОСОБА_2 вперше звернувся до диспансеру 19.11.2010 року по направленню Обласної клінічної лікарні після стаціонарного лікування з 08.11.2010 року по 17.11.2010 з діагнозом: "Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, стан після епіприпадку, ушкодження мяких тканин потиличної області.

У звязку з частими епіприпадками неодноразово находився на стаціонарному лікуванні з 19.11.10 по 17.12.10 рр., 05.01.11 по 03.02.11 рр., 08.02.11 по 01.03.11 рр., 29.03.11 по 26.04.11 рр. 26.05.11 по 14.06.11 рр.

22.06.11 року був представлений на травматологічний МСЕК, де його було визнано інвалідом ІІ групи на підставі загального захворювання строком на один рік.

Відповідно до довідки КУ "Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи" № 307 від 22.08.2011 року, ОСОБА_2 22.06.11 року вперше звернуся до МСЕК з приводу наслідків побутової травми, отриманої 08.11.2010 року. Діагноз: пізній відновний період перенесеної ЗЧМТ, струс головного мозку з мікроознаками ураження ЦНС. Посттравматична епілепсія з генералізованими тоніко-клонічними приступами середньої частоти. Органічний емоційно-астенічний розлад. Правобічна сенсоневральна туговухість І ступеня, лівобічна ІІ ступеня. Остеохондроз ш/в хребта, дископатія С5-6. Помітні зміни особистості. Побутова травма 08.11.2010 року.

Висновком спеціаліста у галузі судової психіатрії завідуючого відділом амбулаторних судово-психіатричних експертиз, судово-психіатричного експерта 4 класу, встановлено наступне:

Стан у якому перебував ОСОБА_2 при госпіталізації 08.11.2010 року не був наслідком черепно-мозкової травми. Про це свідчить клінічна картина яка більш характерна для судомного нападу, обєктивних даних за отримання ОСОБА_2 ЧМТ в первинній історії хвороби немає, а тому причинно-наслідкового звязку із діагнозом: Пізній відновлювальний період ЗЧМТ" бути не може;

- Згідно даних медичної документації ОСОБА_2, останній не отримував 08.11.2010 року тілесні ушкодження, які б привели до встановлення йому діагнозу: "Симптоматично (посттравматична епілепсія) з генералізованими тоніко-клонічними нападами середньої частоти та помірними змінами особистості;

- Діагноз "Посттравматична епілепсія" (тобто така, що виникла внаслідок ЧМТ) також є необґрунтованим, оскільки медична документація ОСОБА_2 не підтверджує наявності у нього ЧТМ;

- "Мікроознаки" органічного ураження головного мозку могли б бути як наслідками ЧМТ, так і, що більш вірогідно ознаками дисциркуляторної енцефалопатії. Самі по собі вони не можуть бути причиною інвалідності. Незріла катаракта, глаукома, остеохондроз, туговухість 1 та 2 ступеню не є підставами для визнання хворого інвалідом 2-ї групи;

- Діагноз органічного астенічного емоційного розладу був встановлений всупереч критеріям Міжнародної класифікації хвороб;

- Помірно виражені зміни особистості (внаслідок епілепсії) не могли сформуватися за сім місяців у хворого якому понад 60 років;

- Первісно 26.11.2010 року частота судомних нападів була оцінена невірно на той момент було відомо лише про два судомних напади. Напади середньої частоти не є критерієм для призначення 2 групи інвалідності. За цим критерієм інвалідність 2-ї групи призначається лише при наявності частих судомних нападів або їх еквівалентів.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя України від 13.07.2005 № 350 "Про затвердження протоколу лікування епілепсії, епілептичних синдромів" Епілепсія гетерогенна група захворювань, які характеризуються повторними, спонтанно виникаючими нападами.

Відповідно до листа "Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи" № 395 від 21.08.2012 року 14.09.2011 року обласна МСЕК № 1 оглянула хворого ОСОБА_2 по контролю. При огляді мали місце сумніви щодо малоінфмативності епікризів з обласної клінічної лікарні та обласного психоневрологічного диспансеру у відношенні первинної ЧМТ, окрім того, неможливо встановити причинний звязок епілептичних нападів з ЧМТ. Хворому запропонована консультація в українському державному науково-дослідному інституті медико-соціальних проблем інвалідності, але він відмовився.

03.11.2011 року Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області проведено вилучення медичної справи хворого ОСОБА_2

04.07.2012 року при черговому спільному з облМСЕК № 1 переогляді рішення не винесене. Хворий був направлений до клініки УкрДержНДІ МСПІ, м. Дніпропетровськ на консультацію щодо групи інвалідності.

Відповідно до виписки із історії хвороби № 4598 УкрДержНДІ МСПІ, м. Дніпропетровськ, ОСОБА_2 знаходився в неврологічному відділі лікарні з 13.08.2012 року по 14.08.2012 року. 14.08.2012 року ОСОБА_2 (згідно особистої заяви) від проходження обстеження відмовився. Виписаний без винесення експертного висновку.

Відповідно до листа "Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи" № 580 від 29.11.2012 року з урахуванням даних обєктивного огляду, медичної посильної документації від 04.07.2012 року, відомостей висновку УкрюДержНДІ МСПІ, м. Дніпропетровськ та на підставі "Інструкції про становлення груп інвалідності", затвердженої наказом МОЗУ від 05.09.2011 року № 561 та "Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності", затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1317, розширена експертна комісія від 17.09.2012 року у складі спеціалізованої травматологічної МСЕК та обласної МСЕК № 1 встановила хворому ІІІ групу інвалідності, загальне захворювання безстроково.

Підсумком експертної комісії у висновку комплексної експертизи № 401/13, що була призначена ухвалою суду (справа № 1522/10579/12) у Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ встановлено наступне:

- Аналізуючи медичну карту стаціонарного хворого № 25726/1132 Одеської клінічної лікарні, слід вказати, що неврологічна симптоматика у ОСОБА_2 свідчить про те, що він отримав черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку на фоні епілептичного нападу. Струс головного мозку є клінічно легкою формою ЧМТ, який за звичним своїм перебігом викликає розлад здоровя до 21 дня, не залишаючи будь-яких наслідків.

- Виходячи з даних оглядів лікарями та результатів інструментальних досліджень, у ОСОБА_2 мали місце значні пошкодження крово й лікворо-обміну, які паталогічно були повязані не з подією 08.11.2010 року, а з хронічними системними захворюваннями гіпертонічною хворобою атеросклерозом й остеохондрозом шийного відділу хребта, на розвиток яких потрібен тривалий час, тобто вони були наявні задовго до події 08.11.2010 року. Ці захворювання обумовлювали судинні порушення головного мозку, наслідком яких були стійка мікровошийнева симптоматика та епілептичні напади.

- Беручи до уваги характер отриманої черпно-мозкової травми після події 08.11.2010 та відсутність тих факторів, які могли б сприяти виникненню епісиндрому у ОСОБА_2, наявність у нього хронічної судинної патології слід вважати, що у нього мала місце не травматична, а симптоматична епілепсія судинного ґенезу (пошкодження) з генералізованими тніко-клонічними судомними нападами середньої частоти та емоційно-астенічними розладами.

- З огляду на характер черепно-мозкової травми після події 08.11.2010 року та відсутність будь-яких ушкоджень при отоскопічному дослідженні 11.11.2010 року, визначення двобічної сенсо-невральної приглухуватості у ОСОБА_2 як післятравматичної (яка виникла внаслідок події 08.11.2010 року) слід вважати не обґрунтованим та не підтвердженим обєктивними медичними даними. Слід відмітити, що двобічне зниження слуху могло бути повязане з порушеннями мозкового кровообігу.

- Після події 08.11.2010 року у ОСОБА_2 мала місце черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку та рани потиличної області. Вищевказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя й не могли стати причиною виникнення й подальшого перебігу «епілепсії з генералізованими тоніко-клонічними приступами середньої частоти» та «сенсо-невральної приглухуватості» у ОСОБА_2

- З огляду на відсутність причинно-наслідкового звязку наявних захворювань ОСОБА_2 з ЗЧМТ, струсом головного мозку, яку він отримав 08.11.2010 року, висновок спеціалізованої травматологічної МСЕК від 22.06.2011 року щодо встановлення ІІ групи інвалідності не можна вважати обґрунтованим, відповідно до «Інструкції про становлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України від 05.09.2011 року.

Оскільки, відповідно до Договору страхування, страховим випадком є встановлення первинної групи інвалідності внаслідок нещасного випадку, важливим є встановлення причинного звязку між нещасним випадком та втратою здоровя, внаслідок якого буде встановлено група інвалідності.

Як вбачається з досліджуваних документів, ІІ група інвалідності отримана ОСОБА_5 внаслідок хронічних системних захворювань і не повязана з обставинами 08.11.2010 року.

Крім того, позивачем не було надано достатніх доказів, що підтверджують факт настання саме нещасного випадку.

Відповідно до п. 7. Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженої Постановою КМУ від 25.08.2004 року, в редакції що діяла 08.11.2010 року, Розслідування проводиться у разі раптового погіршення стану здоров'я працівника або особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, одержання ними поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання теплового удару, опіку, обмороження, у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, у разі зникнення працівника під час виконання ним трудових обов'язків, а також у разі смерті працівника на підприємстві.

Надану позивачем довідку з місця роботи про настання нещасного випадку не можна вважати належним доказом, оскільки подія сталася не за місцем роботи і не у робочий час.

Крім того, відповідно до ст. 985 ЦК страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку.

Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.

Стаття 3 Закону України «Про страхування» у страховому зобовязанні виділяє два види третіх осіб. Перший вид це застраховані особи, якими слід розуміти фізичних осіб, у житті яких можуть трапитися події, у разі настання яких виникає обовязок страховика здійснити страхові виплати такому застрахованому або вигодонабувачу (наприклад, медичне страхування роботодавцем своїх працівників). Введення застрахованої особи до кола субєктів відносин страхування допускається лише за її згодою. Застраховані особи можуть набувати прав і обовязків страхувальника згідно з договором страхування. Другим видом є вигодонабувачі.

Постанови ВВСУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, Якщо за договором страхування визначений вигодонабувач, він повинен бути залучений до участі у справі (стаття 985 ЦК, стаття 3 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до наведених положень закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обовязків останнього.

При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК, статтю 3 Закону України «Про страхування», і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від предявлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на предявлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах.

Відповідно до ст. 636 Цивільного кодексу України Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Як встановлено судом, Страховий поліс серії 102 № 023792 Відповідача укладений з Позивачем на користь третьої особи ПАТ "СЕБ Банк".

За таких умов, саме Вигодонабувач має звертатися в суд за захистом свого права на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, недоведеними, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (СЕБ Банк) про зобовзання виконати договір страхування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

19.05.2016