У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України, виконуючого обов'язки Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України ОСОБА_7 про визнання наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення недійсними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України (далі - Інститут тваринництва НААН України), виконуючого обов'язку Інституту тваринництва НААН України ОСОБА_7 про визнання наказу від 09 грудня 2014 року № 219/к недійсним, визнання дій відповідача пов'язаних з виготовленням наказу від 09 грудня 2014 року № 219/к протиправними. В ході розгляду справи, позивачем було уточнено позовні вимоги, де він просив також визнати недійсними накази від 25 грудня 2014 року № 236/к, від 26 грудня 2014 року № 237/к, визнати дії відповідача, пов'язані з виготовленням згаданих наказів протиправними; поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до часу поновлення на роботі.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалені у справі судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що дисциплінарні стягнення у вигляді догани були до позивача застосовані правомірно відповідно до вимог трудового законодавства, і як наслідок звільнення, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Проте повністю погодитись в такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_6 з 31 березня 2014 року працював на посаді провідного юрисконсульта сектора наукових кадрів та правової роботи Інституту тваринництва НААН України.

09 грудня 2014 року наказом Інституту тваринництва НААН України №219/к ОСОБА_6 було винесено сувору догану за невиконання службових обов'язків (а.с. 2), з яким останній був ознайомлений 09 грудня 2014 року та не погодився з ним, про що свідчить його підпис та застереження.

25 грудня 2014 року наказом Інституту тваринництва НААН України №236/к ОСОБА_6 винесено сувору догану за систематичне невиконання службових обов'язків без поважних причин (а.с. 14).

26 грудня 2014 року наказом Інституту тваринництва НААН України №237/к ОСОБА_6 звільнено з посади 26 грудня 2014 року за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, п. 3 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом позивач ознайомлений 26 грудня 2014 року та зазначив про свою незгоду з ним (а.с. 15).

26 грудня 2014 року наказом Інституту тваринництва НААН України №243/к внесено зміни до наказів від 09 грудня 2014 року № 219/к, від 25 грудня 2014 року № 236/к, від 26 грудня 2014 року № 237/к, а саме слова «сувора догана», замінено на «догана» (а.с. 143).

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Суд першої інстанції, беручи до уваги доводи відповідача щодо підстав застосування до позивача суворої догани на підставі оскаржуваного наказу від 09 грудня 2014 року № 219/к (а.с. 2), зокрема, доповідну записку завідувача сектору наукових кадрів та правової роботи ОСОБА_8 від 21 листопада 2014 року (а.с. 23) та Акт про відмову в наданні письмових пояснень працівником, складеного 09 грудня 2014 року завідувачем сектору наукових кадрів та правової роботи ОСОБА_8, заступником директора з науково-координаційної роботи (представник профспілкового комітету) ОСОБА_9, завідувачем лабораторії фізіолого-біохімічних досліджень крові та резистентності тварин ОСОБА_10 (а.с. 25) та відхиляючи доводи позивача з цього приводу, залишив поза увагою, що наказом Інституту тваринництва НААН України від 29 жовтня 2014 року № 172/к (а.с. 69) позивачу ОСОБА_6 було надано відпустку без збереження заробітної плати у період з 11 листопада 2014 року до 28 листопада 2014 року, натомість даних щодо покладення ОСОБА_7 21 листопада 2014 року на позивача обов'язку надати письмові пояснення з приводу своєчасного непроведення останнім відповідних змін в реєстраційній службі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, тобто у період перебування останнього у відпустці, матеріали справи не містять. При цьому судом першої інстанції звернуто увагу на те, що своєчасне оформлення і подання на державну реєстрацію змін до статутних документів інституту входить до посадових обов'язків позивача (п. 2.5 посадової інструкції) (а.с. 26), проте не з'ясував чи надавалось позивачу зі сторони керівництва доручення (завдання) на виконання вказаних дій відповідно до посадової інструкції.

Також, зазначаючи про відповідність оскаржуваних наказів вимогам трудового законодавства, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що однією з підстав для оголошення позивачу наказом від 25 грудня 2014 року № 236/к суворої догани став Акт про відмову в наданні письмових пояснень працівником, складений 25 грудня 2015 року завідувачем сектору наукових кадрів та правової роботи ОСОБА_8, заступником директора з науково-координаційної роботи (представник профспілкового комітету) ОСОБА_9, завідувачем лабораторії фізіолого-біохімічних досліджень крові та резистентності тварин ОСОБА_10 (а.с. 44), в той час як оскаржуваний наказ виданий 25 грудня 2014 року (а.с. 39). Крім того, доповідні записки, складені від імені завідувача сектору наукових кадрів та правової роботи ОСОБА_8 від 25 грудня 2014 року (а.с. 42), від 26 грудня 2014 року (а.с. 43), не містять підпису особи, яка їх склала.

Разом з цим, поза увагою суду першої інстанції залишились письмові пояснення позивача ОСОБА_6 на заперечення відповідача (а.с. 65 - 68), в яких позивач обґрунтовував незаконність застосування до нього таких дисциплінарних стягнень як сувора догана, проте зазначені у поясненнях обставини залишились не перевіреними.

Зауважуючи про дотримання відповідачем вимог трудового законодавства при оголошенні позивачу догани наказом від 25 грудня 2014 року № 236/к, суд першої інстанції здійснив посилання на доповідну записку завідувача сектору наукових кадрів та правової роботи ОСОБА_8 від 25 грудня 2014 року (а.с. 42), та протокол засідання профспілкового комітету Інституту тваринництва НААН України від 26 грудня 2014 року (а.с. 45) в частині виступу в.о. директора Інституту тваринництва НААН України ОСОБА_7, де серед іншого зазначено невиконання позивачем розпоряджень в.о. директора Інституту тваринництва НААН України ОСОБА_7 від 15 грудня 2014 року № 18, № 19 (отримання відповідних документів щодо підготовки державного акта на право постійного користування землею та свідоцтв про право державної власності на об'єкти нерухомості, що обліковуються на балансі Інституту тваринництва НААН України), залишивши поза увагою, що при власному виступі в.о. директора Інституту тваринництва НААН України ОСОБА_7 (а.с. 46) наголосив про підстави такого невиконання позивачем розпоряджень, що узгоджується із поясненнями останнього (а.с. 66). З приводу неможливості виконання позивачем розпорядження в.о. директора Інституту тваринництва НААН України ОСОБА_7 від 18 грудня 2014 року № 20 позивачем ОСОБА_6 було подано на ім'я керівника доповідну записку від 19 грудня 2014 року (а.с. 71) та зазначено про існування доповідної записки від 16 грудня 2014 року. Покладаючи обов'язок надання оригіналів цих доповідних записок на позивача, суд першої інстанції залишив поза увагою, що їх наявність у останнього виключена через те, що вони були подані через секретаря Михачьову О.В., про що свідчить підпис останньої (а.с. 71).

Судом першої інстанції не перевірено належним чином чи мало місце систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, не було з'ясовано чи є неподання особистих пояснень на виконання розпорядження від 18 грудня 2014 року № 20 дисциплінарним проступком, за який не застосовувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення, чи мав він місце після накладення дисциплінарного стягнення чи до такого, та з урахуванням викладеного чи вбачається в діях позивача систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Водночас, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції не перевірив чи підлягає захисту порушене право позивача у заявлений ним спосіб, зокрема, визнання недійсними оскаржуваних наказів, а не щодо перевірки їх законності.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук