Справа № 355/356/16-ц Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/4219/16 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 31 10.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, -

встановила:

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану смертю фізичної особи в розмірі 14 646,00 грн., моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи в розмірі 14 646,00 грн., сплачений судовий збір в розмірі 551,21 грн., всього стягнуто 29 843,21 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Відповідач, частково не погоджуючись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу. ПрАТ «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт», визнаючи правомірність стягнення 14 646,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди та стягнення 551,21 грн. судового збору на користь позивача, не визнає стягнення моральної шкоди в розмірі 14 646,00 грн., судовий збір в сумі 551,20 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також матеріали справи та доводи апеляційної скарги в порядку, передбаченому ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що вироком Баришівського районного суду Київської області від 23.09.2015 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п»ять років без позбавлення прав керування транспортними засобами, на підставі ст. 75,76 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та зобов"язано періодично з"являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції. Так, 15.04.2015 року близько 09 години 30 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автобусом марки «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи рух заднім ходом по дорозі, яка веде до заїзду до дачного кооперативу «Оазіс», в напрямку автодороги сполученням «Волошинівка - Масківці», неподалік села Масківці Баришівського району Київської області, в порушення вимог п. 2.3 б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 року, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3 д ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 10.9 ПДР України, згідно з яким « під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», перед початком здійснення руху заднім ходом не виявив особливої обережності, не переконався у відсутності пішоходів біля задньої частини автобусу та, не скориставшись допомогою інших осіб для забезпечення безпеки руху, розпочав рух заднім ходом, внаслідок чого, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, яка перебувала у вертикальному положенні біля задньої частини автобусу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події. Потерпіою від вказаного злочину є ОСОБА_2.

Судом встановлено, що 08.03.2015 року між ПрАТ «СК «Український Страховий Стандарт» та ОСОБА_3 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АІ/0921536 на автобус марки «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до умов цього договору застрахованими являються ризики завдання збитків третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу автобус марки «БАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі якого був укладений поліс № АІ/0921536, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

1.шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого;

2.шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

3.шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

4.моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

5.шкода, пов'язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.3 цього Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентованої виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Проте, позивач є племінницею загиблої, а тому відповідно до Закону в страховика не виникає обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування в якості відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 27.2 цього Закону, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1.дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років;

2.чоловікові, дружині, батькам (усиновлювача), які досягли пенсійного віку встановленого законом, - довічно;

3.інвалідам - на строк їх інвалідності;

4.одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5.іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті.

Позивач не є непрацездатною особою, що на момент смерті загиблої перебувала на її утриманні, або такою, що мала на момент смерті загиблої право на одержання від неї утримання, а тому підстав для виплати страхового відшкодування в якості відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої, не вбачається.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в якості аргументів щодо стягнення з апелянта моральної шкоди зазначає те, що позивач проживала разом із загиблою. Проте, факт спільного проживання не надає позивачу автоматично статусу близького родича те не включає в перелік осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування в якості відшкодування шкоди завданої смертю потерпілої.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню в цій частині.

керуючись ст.ст. 209, 218, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український Страховий Стандарт» задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Мельник Я.С.

Матвієнко Ю.О.