АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Соломянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Орган Опіки та піклування Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №760/21051/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2291/2016
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_7
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1
Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2, діючи від її імені звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що при розгляді Соломянським районним судом м. Києва цивільної справи між сторонами про визнання недійсним заповіту, ОСОБА_2 стало відомо про наявність договору дарування, за яким її мати ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

Вважала, що укладаючи цей договір дарування від 24 лютого 2012 року ОСОБА_8 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання договору недійсним - задоволено.

Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири від 24 лютого 2012 року, за яким ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_5 безоплатно, а ОСОБА_5 прийняла в дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №665.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 114 гривень 70 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати рішення Соломянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ґрунтується на корупції, непрофесійності й судовому свавіллі, наслідком якого є відсутність правосуддя, руйнація інституту судового захисту в Україні та цілковита криміналізація суспільства.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, її представники ОСОБА_3, ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_5 після оголошеної в судовому засіданні перерви 23 березня 2016 року в судове засідання не зявилася, проте її представник ОСОБА_9, яка діє на підставі довіреності, брала участь в судовому засіданні 26 травня 2016 року.

Представник відповідача ОСОБА_9 була присутня в судовому засіданні 26 травня 2016 року з 10 години 14 хвилин до 13 години 59 хвилин. Після оголошеної перерви в судове засідання не зявилася, надавши до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю приймати участь в судовому засіданні, в обґрунтування до заяви долучивши направлення на патологогістологічне дослідження на 26 травня 2016 року о 14 годині.

Обговоривши надану заяву, колегія суддів визнала неповажною причину неявки в судове засідання представника відповідача ОСОБА_9, оскільки долучене до заяви про відкладення справи направлення не містить підпису лікаря та не завірено печаткою медичного закладу.

Крім того, в судове засідання не зявилися треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, від якого надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (т.5 а.с.241) та Орган опіки та піклування Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації, яка була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином (т.6 а.с.9).

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, які володіють правом звернення до суду, зобовязавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, забезпечивши відповідачу можливість зявитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обовязків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, що повідомлені належним чином про день та час розгляду справи, не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

З врахуванням тривалості знаходження даної цивільної справи в провадженні Апеляційного суду м. Києва, зловживання відповідачем ОСОБА_5 та її представником ОСОБА_9 своїми процесуальними правами, колегія суддів вважала можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не зявилися в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 15 березня 2012 року померла ОСОБА_8 (т. 2, а.с. 115).

Позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_8, та є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері (т. 1, а.с. 28, 29) і відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2012 року є опікуном свого брата та сина померлої ОСОБА_11 (т.1 а.с. 72).

04 лютого 2012 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_5 належну їй на праві власності Ѕ частину квартири №2 в будинку №17 про проспекту Повітрофлотському в місті Києві (т.2 а.с.111). Співвласником іншої частини цієї квартири є її син ОСОБА_11 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 лютого 1994 року ЖЕУ-2 Південно-Західної залізниці (т.2 а.с.99).

24 лютого 2012 року ОСОБА_8 уклала договір дарування 1/2 частки квартири, за яким передала у власність ОСОБА_5 безоплатно 1/2 частку квартири АДРЕСА_1. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 665 (т. 1, а.с. 6-7).

Висновок суду першої інстанції про те, що договір дарування підлягає визнанню недійсним на підставі ст.225 ЦК України, є правильним, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як розяснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Правове значення для вирішення даного спору має медичний критерій стан психічного здоровя особи в момент укладення угоди.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника угоди перш за все ґрунтується на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення договору дарування. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів, і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи, тощо), мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення договору дарування розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Так, відповідно до ОСОБА_10 посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи № 859 від 13 жовтня 2014 року (т. 1, а.с. 135-138):

1. ОСОБА_8 на момент укладання договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 від 24 лютого 2012 року страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді Інволюційного параноїду (Б 22.8).

2. ОСОБА_12 на момент складання договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 від 24 лютого 2012 року за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У своєму висновку експерти дали повний аналіз стану здоровя ОСОБА_8 та її поведінки.

Крім того, висновок містить і аналіз показів свідків щодо стану її здоровя та поведінки. Експертам були надані матеріали цивільної справи, медична документація. Дослідження проводилося експертами, які мають фахову підготовку в даній області знань.

Судова експертиза проведена комісією в складі трьох експертів: ОСОБА_13 (експертний стаж 24 роки), ОСОБА_14 (експертний стаж 20 років), ОСОБА_15 експертний стаж 22 роки). Складений висновок є повним і обґрунтованим та не викликає сумніву у безсторонності експертів.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, згідно ОСОБА_10 посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, проведеної на підставі ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року під час розгляду цивільної справи за позовом між тими ж сторонами про визнання недійсним заповіту щодо Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, №529 від 26 червня 2013 року, «ОСОБА_8 на момент складання, підписання та посвідчення заповіту на користь ОСОБА_5 (04.02.2012 року), страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді інволюційного параноїду (F 22.8) і за станом свого здоровя вона тоді не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.1 а.с.168-175, 219-222).

Оцінюючи достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 на час укладення оспорюваного договору виявляла ознаки стійкого психічного розладу протягом тривалого часу і в повній мірі не могла усвідомлювати значення своїх дій при наданні згоди на відчуження майна і керувати ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що при проведенні експертизи в даній справі не було в повній мірі досліджено всю медичну документацію, а саме не було надано на дослідження амбулаторну медичну картку ОСОБА_8 з Київського міського психоневрологічного диспансеру №5, не заслуговують на увагу, адже відповідно до висновку посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, проведеної на підставі ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року, вказана медична картка була досліджена експертами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Соломянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: