Справа № 640/231/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Губська Я.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 до ПАТ комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, зобов*язання повернути грошові кошти

ВСТАНОВИВ:

11.01.2016 року до суду подана позовна заява ОСОБА_1, в якій він просить: - визнати порушеним право ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг при укладенні з ЗАТ КБ «Приватбанк» договору споживчого кредиту від 14.05.2007 року; - визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 14.05.2007 року у зв*язку з укладенням його під впливом обману з боку банку; - визнати недійсним іпотечний договір від 14.05.2007 року; - зобов*язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені ним при виконанні договору споживчого кредиту від 14.05.2007 року понад суму грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 за цим кредитним договором.

Згідно ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; імя (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання або місцезнаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору та її копії з додатками для всіх учасників судового розгляду.

В порушення вимог ст. 119 ЦПК України до позовної заяви не доданий документ про оплату судового збору.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір». З 01.09.2015 року Закон України «Про судовий збір» діє у новій редакції. Із статті 5 цього Закону, яка визначає пільги щодо сплати судового збору, виключено пункт, який встановлював, що від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Отже, з 01.09.2015 року позови споживачів оплачуються судовим збором за ставками, встановленими Законом.

Подаючи позов, позивач зазначив, що він звільнений від сплати судового збору відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діє з 01.11.2011, визначає, що «споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав». Тобто, на день подання позову про захист прав споживачів діють нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному регулюють питання оплати судового збору.

Згідно з статтею 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах застосуванню підлягають положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Як зазначалося вище, Закон України «Про судовий збір» у редакції, що діє з 01.09.2015 року, виключив споживачів з переліку пільгової категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору. Таким чином, позивачу належить сплатити судовий збір.

Позивач подав цивільний позов, в якому одночасно об'єднав декілька самостійних вимог немайнового та майнового характеру, однак не оплатив судовий збір за кожну вимогу позову відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за ставками немайнового та майнового характеру.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору станом на день подання позову (11.01.2016 року) складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. (не менш ніж 551,20 грн. та не більше ніж 6890 грн.)

Абзац другий частини третьої статті 6 Закону «Про судовий збір» передбачає, що «у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру».

Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору за кожну вимогу немайнового характеру складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто станом на 11.01.2016 року - 551,20 грн.

Крім того, суд зазначає, що позивачем в позові не конкретизований п. 3 позовних вимог щодо суми коштів, які необхідно повернути ОСОБА_1 та на підтвердження подання позову за належною підсудністю не надані дані про реєстрацію позивача саме в Київському районі м. Харкова.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 12.01.2016 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків.

Згідно поштового повідомлення позивач отримав копію ухвали судді 19.01.2016 року. Станом на теперішній час недоліки позову не усунуті, ніяких клопотань або заяв до суду від позивача не надходило.

Відсутність даних обставин перешкоджає суду для відкриття провадження з дотриманням вимог процесуального законодавства та призначення справи з врахуванням строків розгляду.

Відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України у разі невиконання вищевказаних вимог про усунення недоліків позову в повному обсязі у встановлений суддею строк заява вважається неподаною та повертається заявникові.

На підставі вищезазначеного, заява ОСОБА_1 вважається неподанною та повертається заявникові згідно ст. 121 ЦПК України.

Також заявникові розяснюється, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст.ст.119,121, 210 ЦПК України, суддя ,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, зобов*язання повернути грошові кошти - визнати неподаною та повернути заявникові.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня поставлення ухвали апеляційної скарги.

Суддя :