Єдиний унікальний номер № 616/618/16-ц
Провадження № 2/616/255/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„09 листопада 2016 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря КОЗУБ В.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності на 1/2 частину автомобіля,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Skoda Octavia A5», (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038), проданого 22 березня 2014 року ОСОБА_4 громадянину ОСОБА_5. Також просить скасувати державну реєстрацію на автомобіль «Skoda Octavia A5» та визнати за нею право власності на 1/2 частину даного транспортного засобу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 05 червня 1999 року по 15 квітня 2014 року. Під час перебування у шлюбі, а саме: в 2010 році на спільні гроші позивача та відповідача ОСОБА_4 було придбано автомобіль «Skoda Octavia A5», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Вищевказаний автомобіль було оформлено на відповідача ОСОБА_4 Під час перебування у шлюбі, 22 березня 2014 року в таємниці від ОСОБА_1 і без її згоди, відповідач продав вказаний автомобіль ОСОБА_5, але не зважаючи на те, що за документами автомобіль оформлений на ОСОБА_5 фактично продовжує користуватись автомобілем відповідач ОСОБА_4 Позивач згоди на продаж автомобіля не надавала з тієї причини, що відповідач ОСОБА_4 ю.М. приховав від неї свої наміри продажу автомобіля та самостійно розпорядився їхньою спільною сумісною власністю автомобілем «Skoda Octavia A5». Оскільки розпорядження спільним майном подружжя відповідач ОСОБА_4 вчинив без її згоди, як другого співвласника спірного автомобіля, такий правочин вважає недійсним, з приводу чого просить визнати недійсним договір купівлі продажу транспортного засобу, скасувавши одночасно державну реєстрацію на автомобіль та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «Skoda Octavia A5», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що вона з відповідачем ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з 05 червня 1999 року, який рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 квітня 2014 року було розірвано. За час шлюбу у 2010 році вона з відповідачем придбали спірний автомобіль, який відповідач без її згоди 22 березня 2014 року продав ОСОБА_5, хоча на даний час продовжує ним користуватись. Відчуження автомобіля відбулось за час її перебування за межами України та на їхні спільні кошти, а не за запозичені. Про продаж автомобіля вона дізналась від сина по телефону. Вважає, що ОСОБА_4 неправомірно та без її згоди уклав угоду з відповідачем ОСОБА_5 про відчуження спірного автомобіля, чим було порушено її право власника на загальне спільне майно, а тому вважає, що угода повинна бути визнана недійсною.

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 28 жовтня 2016 року, позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 просив справу розглядати без його участі, за участю його представника ОСОБА_3 (а.с.105).

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі доручення від 20 жовтня 2014 року, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_4 у 2010 році за договором позики позичив у ОСОБА_7 65 000 грн. 00 коп., за які придбав автомобіль «Skoda Octavia A5». У лютому 2013 року ОСОБА_7 попросив повернути борг. Оскільки ОСОБА_4 не мав на той час необхідної суми, у березні 2014 він продав автомобіль ОСОБА_5, а виручені гроші віддав ОСОБА_7 у якості погашення боргу. ОСОБА_1 була обізнана про продаж транспортного засобу і дала свою згоду на продаж автомобіля. Також, представник відповідача ОСОБА_3 пояснив, що спірний автомобіль на момент розірвання шлюбу вже належав третій особі. Виручені від продажу автомобіля кошти використані на погашення спільного боргу сторін.

Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання жодного разу не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.70,76,104,123), судові повістки отримав 21.09.2016 р., 05.10.2016 р., 21.10.2016 р., 02.11.2016 р., про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення судової повістки. Заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу без відповідача ОСОБА_5

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 05 червня 1999 року в Малобурлуцькій сільській раді Великобурлуцького району Харківської області, актовий запис 03 і це підтверджено копією свідоцтва про одруження серії І-ВЛ № 059707 (а.с.7).

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_4М та ОСОБА_4 (після розірвання шлюбу позивач відновила дівоче прізвище - ОСОБА_1) Є.В. - розірвано (а.с.08).

Відповідно до біржової угоди від 13 червня 2010 року серії СЕ № 60726, укладеної на товарній біржі «УКРРЕСУРС», ОСОБА_4 в період шлюбу з позивачем було придбано транспортний засіб «Skoda Octavia A5» (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038) (а.с.09).

Як вбачаться з листа від 22.07.2014 року за вих. 384, згідно облікових даних Центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Купянського, Шевченківського та Дворічанського районів підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Харківській області, автомобіль марки «Skoda Octavia A5», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 22 березня 2014 року перереєстрований за довідкою - рахунком ВІА 314245 від 22 березня 2014 року на імя ОСОБА_5 (а.с.125).

Згідно з довідкою рахунком серії ВІА № 314245 від 22 березня 2014 року та заявою про перереєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Skoda Octavia A5» (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038), 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний ОСОБА_5 (а.с. 11).

Відповідно до частин 3,4 статті 368 ЦК України та ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено Договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Суд ставиться критично до тверджень відповідача ОСОБА_4 та його представника та наданих ними документів на їх підтвердження про те, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу за запозичені грошові кошти у громадянина ОСОБА_7, оскільки позивач заперечила факт укладення із останнім будь-яких договорів позики, наполягаючи на тому, що автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя в період шлюбу,в тому числі за кошти від проданого автомобіля «Ланос», який був у власності подружжя, а ОСОБА_4 не надав будь-яких достатніх переконливих доказів того, що письмова розписка про запозичення грошових доказів у ОСОБА_7 була складена саме у червні 2010 року, а не набагато пізніше, коли позивач звернулась із своїм позовом, з тим щоб уникнути поділу спільного майна.

Крім того, в судовому засіданні позивач заявила, що відповідач має особисті стосунки із ОСОБА_7, як із однокурсником по вищому учбовому закладу, а тому останній може бути в зговорі із ОСОБА_4

Сторона відповідача в суді не заперечила факт наявності особистих стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_7

В той же час, представник відповідача не спромігся дати будь-які логічні пояснення з приводу того, в звязку із чим ОСОБА_4 продав спільний автомобіль «Ланос», а потім одразу придбав інший автомобіль у власність за позику, яку він «зобовязався одразу повернути за вимогою кредитора» (а.с.129), при тому, що у нього були відсутні грошові кошти для цього та будь-який достатній дохід для погашення цієї позики, не інакше як за рахунок продажу придбаного транспортного засобу.

Також не відповідає звичаям ділового обороту і те, що ОСОБА_7 запозичив відповідачу таку значну грошову суму без будь-яких процентів, при тому, що за вказаний період відбулось різке знецінення національної валюті України і дана позика явно не відповідала інтересам ОСОБА_7, як позикодавця.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не доведеного того факту, що спірний автомобіль останнім придбано за запозичені кошти, а не за сумісні кошти подружжя.

Як встановлено та вбачаться з рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу, останні з квітня 2013 року проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Спірний автомобіль ОСОБА_4 було продано за місяць до ухвалення рішення про розірвання шлюбу.

Спірний автомобіль придбаний позивачем та відповідачем ОСОБА_4 13 березня 2010 року.

Таким чином, слід вважати, що спірний автомобіль марки Skoda Octavia A5» (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038), 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1, оскільки такий придбаний ОСОБА_4 за час шлюбу з останньою.

Згідно з ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Правочин відчуження автомобіля виходить за межі дрібного побутового.

Як вбачається з матеріалах справи, згоди на відчуження спірного автомобіля ОСОБА_1 (укладення договору купівлі -продажу) на користь ОСОБА_5 не давала.

Сторонами не надано доказів існування письмової згоди наданої позивачем на відчуження транспортного засобу.

Таким чином, ОСОБА_4 розпорядився спірним автомобілем без належної згоди другого з подружжя, як то визначено ч.3 ст.65 СК України.

У відповідності до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Таким чином, за наявності довідки-рахунку можна вважати правочин таким, що відбувся, оскільки цього документу було достатньо для перереєстрації транспортного засобу на іншого власника в органах ДАІ.

Відповідно до вимог ст.ст. 215, 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно ч.1 ст.203 Цивільного Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третью, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи наведене вище, а також те, що правочин щодо купівлі-продажу вищезазначеного транспортного засобу є угодою щодо розпорядження спільним майном подружжя, яка оформлено з порушенням вимог ч.3 ст. 65 СК України, оскільки продаж спільного автомобіля відбувся без письмової згоди позивача, яка є його співвласником, у відповідності до ст.215 ЦК України є недодержанням стороною вимог, встановлених ч.1 ст.203 ЦК України, вказаний правочин не може вважатися правомірним, а тому позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля марки «Skoda Octavia A5», 2006 року випуску, (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 22 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до довідки рахунку серії ВІА № 314245 від 22 березня 2014 року ТФ «АВТОЛЮБИТЕЛЬ», скасування державної реєстрацію права власності на даний автомобіль марки «Skoda Octavia A5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснену ВРЕР № 10 ГУМВС м. Харків за ОСОБА_5 підлягає задоволенню. Оскільки спірний автомобіль є спільним майном подружжя, то його слід визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на автомобіль по 1/2 частці автомобіля.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 8 -10 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Оскільки ОСОБА_4 продав автомобіль «Skoda Octavia A5», який є спільною сумісною власністю подружжя, без згоди ОСОБА_1, як співвласника цього майна, суд вважає, що захист порушеного права позивача можливий за правилами реституції в обраний позивачем спосіб, у тому числі шляхом скасування державної реєстрації автомобіля, яку здійснено на підставі недійсного правочину.

У свою чергу друга сторона недійсного правочину не позбавлена можливості пред'явити відповідний позов про застосування наслідків такого правочину (повернення коштів).

Окрім цього, так як спірний автомобіль не перебуває у фактичній власності жодного з колишніх членів подружжя, а згідного договору купівлі - продажу перебуває у ОСОБА_5, такий автомобіль підлягає витребуванню в користь одного з членів подружжя. Суд вважає, що так, як із даним позовом звернулася ОСОБА_1, стосовно спірного автомобіля, який є спільним майном подружжя і який був відчужений ОСОБА_4 без її згоди, спірний автомобіль є неподільною річчю, позивачем не внесено на депозитний рахунок банку відповідної грошової суми, ОСОБА_1 не ставить питання про передачу транспортного засобу на її користь, тому автомобіль підлягає поверненню відповідачеві ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки про поданні позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1 670 грн. 00 коп., такий підлягає компенсація за рахунок відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках по 835 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля марки «Skoda Octavia A5», 2006 року випуску, (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 від 22 березня 2014 року, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до довідки рахунку серії ВІА № 314245 від 22 березня 2014 року ТФ «АВТОЛЮБИТЕЛЬ».

Скасувати державну реєстрацію права власності на даний автомобіль марки «Skoda Octavia A5», 2006 року випуску, (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038), державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснену ВРЕР № 10 ГУМВС м. Харків за ОСОБА_5.

Повернути автомобіль марки «Skoda Octavia A5», 2006 року випуску, (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038), державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у власність ОСОБА_4.

Визнати автомобіль марки «Skoda Octavia A5», 2006 року випуску, (двигун BSF021915, кузов TMBBA41ZX6B072038), державний реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку даного автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 по 835 грн. 00 коп. судових витрат з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14 листопада 2016 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області: ОСОБА_9