Номер провадження: 22-ц/785/7527/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 12 липня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

19.04.2016 року представник позивача - Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») за дорученням ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 30 листопада 2012 року в розмірі 11979,09 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 30 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 500 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (далі ОСОБА_6 договір). Однак відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 11979,09 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1378 грн.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив розглядати справу за його відсутністю (а.с.38).

Відповідач у судове засідання не зявився.

Разом з тим, на розгляд суду надійшла заява відповідача, в якій він просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову з цих підстав. Свою заяву відповідач мотивував тим, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за кредитним договором встановлений терміном в 3 роки з моменту коли особа дізналась про порушення свого права.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 19 квітня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Крім того, відповідач просив врахувати те, що він не підписував умови та правила надання споживчого кредиту та не надавав згоди на збільшення загального строку позовної давності. Також просив розглянути справу за його відсутністю, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України (а.с. 48).

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 12 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено через пропуск строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» ставить питання про скасування даного рішення та ухвалення нового, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що надані до суду позивачем ОСОБА_7 надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного ніж сторонами ОСОБА_6 договору, оскільки ці ОСОБА_7 не містять підпису позичальника.

Крім того, суд погодився з доводами відповідача про пропуск строку позовної давності для захисту позивачем своїх прав та відмовив у позові з цих підстав, врахувавши надану суду заяву відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин (а.с.48).

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «Приватбанк» не посилався в своєму позові на «ОСОБА_7 надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)», які між тим відсутні у матеріалах справи.

Банк у позові зазначив, що складовими частинами ОСОБА_6 договору між ним та відповідачем в Анкеті-заяві про приєднання до ОСОБА_7 та правил надання банківських послуг, «Правила користування платіжною карткою», затверджені наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та «Тарифи Банку», які банк долучив до позовної заяві і саме вони наявні у матеріалах справи (а.с.5-31).

ОСОБА_6 договору вбачається, що відповідач ОСОБА_4 особистим підписом у вищезазначеній Анкеті-заяві від 30.11.2012 р. підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р., та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.

Згідно ОСОБА_6 договору відповідач отримав у позивача в кредит 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Таким чином, при укладенні ОСОБА_6 договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи із вищевикладеного, слід дійти висновку про те, що висновки суду, які викладені в оскаржуваному рішенні, щодо недосягнення між сторонами усіх істотних умов ОСОБА_6 договору, є безпідставними і такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо суд першої інстанції встановив, що при укладенні ОСОБА_6 договору сторони не досягли усіх його істотних умов, про що йдеться в оскаржуваному судовому рішенні, то суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав, а не за пропуском строку позовної давності.

Проте, у суду також не було правових підстав для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Відповідно до «Правил користування платіжною карткою», які є складовою ОСОБА_6 договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо фізичних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не із закінченням строку дії договору.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд України у постанові від 01.10.2014 р. у справі №6-134цс14.

Як вбачається з матеріалів справи, отримана відповідачем ОСОБА_4 за ОСОБА_6 договором картка має номер 061306 та діяла по останній день березня 2016 року (по 31.03.2016), що підтверджується копією інформації, яка додана до матеріалів справи (а.с.58, 75).

Відповідач ОСОБА_4 у своїх запереченнях не спростовував існування між ним і банком кредитних правовідносин за ОСОБА_6 договором та не заперечував проти отримання ним за цим договором грошових коштів, а лише посилався на пропущений банком трирічний строк позовної давності та наполягав на застосуванні судом наслідків його спливу (а.с.48).

Проте, судом не було враховано, що строк дії платіжної карти ОСОБА_4 встановлений по 31.03.2016 р., про що зазначено вище, а ПАТ КБ «Приватбанк» з даним позовом звернувся до суду 19.04.2016р., тобто в межах річного та трирічного строку позовної давності.

Так, за змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України строк давності по неустойці (штрафу, пені) застосовується в один рік.

За змістом ст. 257 та ст. 261 ЦК України перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що за ОСОБА_6 договором ПАТ КБ «Приватбанк» надав банківські послуги відповідачу, який отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, то ПАТ КБ «Приватбанк» не пропустив строку позовної давності.

Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 не погашав кредитної заборгованості, то позовні вимоги щодо сплати тіла кредиту, процентів за його користування мають бути задоволені в межах трирічного строку позовної давності до звернення позивача до суду, тобто, починаючи з 19.04.2013 року, і як заявлено в позові - по 29.02.2016 року.

В свою чергу позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафів за порушення строків погашення кредитної заборгованості мають бути задоволені в межах річного строку до звернення позивача до суду, тобто з 19.04.2013 року по 29.02.2016 року.

З огляду на викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача належить сума кредитної заборгованості у загальному розмірі 9671,22 грн., із яких заборгованість за тілом кредиту - 410 грн., заборгованість за відсотками 7276,88 грн., заборгованість по пені та комісії 1100 грн., штраф фіксована частина 500 грн., штраф процентна складова - 384,34 грн. (а.с.73-74).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» частково, та стягнути на його користь з ОСОБА_4 кредитну заборгованість в межах строку позовної давності.

Також колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 893,80 грн., із яких 1378 грн. за подання позовної заяви і 1515,80 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 12 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 листопада 2012 року у загальному розмірі 9671,22 грн. (девять тисяч шістсот сімдесят одну гривню 22 копійки), із яких заборгованість за тілом кредиту - 410 грн. (чотириста десять гривень), заборгованість за відсотками 7276,88 грн. (сім тисяч двісті сімдесят шість гривень 88 копійок), заборгованість по пені та комісії 1100 грн. (одна тисяча сто гривень), штраф фіксована частина 500 грн. (пятсот гривень), штраф процентна складова - 384,34 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 34 копійки).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 893,80 грн. (дві тисячі вісімсот девяносто три гривні 80 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

ОСОБА_9