З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
08 серпня 2016 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого судді Сидоренко І.О.
при секретарі Рудь Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 8 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики, -
На підтвердження отримання грошових коштів зазначених у договорі позики, відповідач склала відповідну розписку.
ОСОБА_3 ст. 1049 ЦК України, відповідач зобовязана була повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, тобто не пізніше 31.08.2014 року, однак в обумовлений строк сума позики позивачу повернута не була.
Виходячи із положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, за участю його представника - адвоката ОСОБА_4, просив суд позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.
Представник позивача, адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, відповідно до наданої суду заяви просив розглянути справу без його участі, позов просив задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, у зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі док.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
На думку суду, дані правовідносини регулюються параграфом 1 «Позика» глави 71 Цивільного Кодексу України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1047 ЦК України встановлює форму договору позики та зазначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що даний договір вчинений з додержанням передбаченої Законом письмової форми.
Наслідки порушення договору позивальником передбачені ст. 1050 ЦК України, яка говорить про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобовязання та зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму борг з урахуванням суми боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Таким чином, суд доходить до висновку, що вимога позивача про стягнення трьох відсотків від простроченої суми в розмірі 1503,70 грн. також підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).
Індекс інфляції склав: за вересень 2014 року 102,9%, жовтень 2014 року 102,4%, листопад 2014 року 101,9%, грудень 2014 року 103,0%, січень 2015 року 103,1%, лютий 2015 року 105,3%, березень 2015 року 110,8%, квітень 2015 року 114,0%, травень 2015 року 102,2%, червень 2015 року 100,4%, вересень 2015 року 102,3%, листопад 2015 року 102,0%, грудень 2015 року 100,7%, січень 2016 року 100,9%, березень 2016 року 101,0%, квітень 2016 року 103,5%, травень 2016 року 100,1%.
Таким чином, дана вимога позивача підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних із розглядом страви належать витрати на правову допомогу.
При подачі позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 був сплачений судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., що підтверджується оригіналом квитанції, що міститься в матеріалах справи. Тому, суд доходить до висновку, що судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача.
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1800,00 грн. згідно ОСОБА_3 від 08 серпня 2016 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
ОСОБА_3 № б/н виконаних робіт про надання юридичних послуг ОСОБА_1 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики від 08.08.2016 року, адвокат ОСОБА_4 виконав, а позивач прийняв послуги: зі складання позовної заяви (120 хв.) у розмірі 1160,00 грн. (1450 грн. (мінімальна заробітна плата) * 0,4 * 2 години); з подачі позовної заяви до суду (40 хв.) у розмірі 386,66 грн. (1450 грн. (мінімальна заробітна плата) * 0,4 * 0,666 години); з вивчення законодавства, розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних (40 хв.) у розмірі 386,66 грн. (1450 грн. (мінімальна заробітна плата) * 0,4 * 0,666 години).
За таких обставин суд приходить до переконання, що відшкодуванню підлягають витрати позивача на правову допомогу у розмірі 1800,00 грн.
Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Також, суд керується ст. 10 ЦПК України відповідно до якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приймаючи до уваги, що відповідач в судовому засіданні не скористався своїми процесуальними правами сторони, не надав належних доказів, які б спростовували доводи позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 79, 84, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046-1050 ЦК України, «Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_5