АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Коробенко С.В.
№22-ц/796/6535/2016 Доповідач Кравець В.А.
Справа №760/1346/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Качана В.Я., Шиманського В.Й.,

за участю секретаря Дуки В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Соломянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, третя особа служба у справах дітей Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила визначити їй графік побачень з малолітнім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1: - кожної пятниці місяця з 13год.10 хв. до неділі 10.00 год., зазначити у графіку побачень, що забирати сина вона буде у приміщенні СЗШ №221, після останнього шкільного заняття, а віддаватиме дитину батькові на вулиці за адресою: м. Київ, вул. А.Ахматової, б.41 та просила зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкод у її спілкуванні із сином ОСОБА_4

В мотивування вимог посилалася на те, що вона, як мати, любить свого сина, а тому бажає більше часу проводити з ним, піклуватися про нього, займатися його вихованням та розвитком, гратися з ним, тощо, для чого потрібно значно більше часу, аніж фактично вона має можливість, у звязку з певною поведінкою її колишнього чоловіка.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити наступні періодичні години побачень: кожна друга та четверта неділя з 15год до 19год. під його наглядом.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 має достатньо можливостей для побачень та спілкування із ОСОБА_4 після уроків у школі, що регулярно і відбувається. Встановлення ж нового регламенту побачень потрібне ОСОБА_2 лише для того, щоб отримати можливість викрасти його сина та перевезти у м. Новоазовськ Донецької області, в якому ОСОБА_2 на сьогодні зареєстрована, і який на даний час не перебуває на підконтрольній Україні території.

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року первісний позов задоволено частково.

Визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та спілкуванні з ним шляхом встановлення наступного графіку їх зустрічей кожного першого та третього тижня щомісяця в суботу з 10.00 год. до 20.00 год. та в неділю з 10.00 год. до 18.00 год.

Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не зясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що суд залишив поза увагою клопотання про зупинення провадження до вирішення у судовому порядку питання, яке розглядалося на той час в Апеляційному суді м. Києва щодо встановлення місця проживання дитини, оскільки без визначення судом місця проживання дитини графік побачень, зважаючи на суперечливість батьків, не повинен складатися, а відповідно і діяти.

Крім того, ігнорування даного клопотання дало можливість ОСОБА_2 на протязі 2015р. року звертатися до правоохоронних органів з метою фіксації створеної видимості недотримання відповідачем регламенту.

Суд формально підійшов до оцінки його доказів щодо викрадення дитини та вивезення до окупованого Новоазовська. У запереченні та у зустрічному позові він навів докази того факту, що 13.01.14 р. вже було викрадення ОСОБА_2 сина.

Перед засіданням опікунської ради думка сина, яку він висловив щодо небажання сина йти від нього до матері, була вислухана начальником служби ОСОБА_5 та начальником відділу Стрелюк та викладена у висновку (а.с.142), але залишилася поза увагою суду. А це означає що, враховуючи агресивність матері, над сином буде здійснено з боку ОСОБА_2 за сприянням Служби у справах дітей насилля, яке призведе до психологічного травмування та нервового стресу у дитини. Ця думка сина всупереч положенням ч.1, 2 ст. 171 СК України не була врахована.

Зазначив, що при побаченнях ОСОБА_2 з сином у школі №103, де навчається дочка, яку він відвідує та побачення, які відбуваються у школі №221, проти яких він жодного разу не заперечував, ОСОБА_2 негативно впливає на сина, шляхом його збурення, обіцяючи, що скоро вона забере його, а телефонні розмови із сином (зі слів сина) починаються з паплюження батька, дідуся та бабусі. Син негативно реагує на всі такі збурювання та пропозиції матері і сказав йому та сестрі Соні, яку мати використовує як психологічний подразник, що нікуди не піде від нього. Крім того, зазначені факти спілкування свідчать і про порушення ч. 3 ст.157 СК України, тому що таке спілкування з дитиною, яке здійснює ОСОБА_2, перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Як доказ зайнятості сина було надано всі довідки про те, що син вже три роки з підготовчим курсом відвідує музичну школу та англійську мову, за яку вони платять значні кошти, спортивну секцію панкратіон, гуртки кераміки та малювання при школі № 221.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її позову.

Вказала на те, що 26 лютого 2015 року, не маючи на те жодних правових підстав, діючи корупційно, вмотивовано і протиправно, усвідомлюючи значення своїх дій, суддя Соломянського районного суду Коробенко С.В., не зважаючи на заперечення представника позивача, проігнорувавши приписи ст. ст. 123, 173 ЦПК України, на підставі заявленого клопотання представника, почав розгляд зустрічного позову, що підтверджується журналом судового засідання (а.с 177,178).

Крім того, проживаючи з батьком малолітній ОСОБА_4 хворіє грибковими захворюваннями, що підтверджує відповідач довідкою (а.с. 155).

Незважаючи на дві ухвали винесені судом третя особа повторно відмовилася надавати витребувані судом докази, докази які витребовувалися позивачем у третьої особи, станом на дату винесення судом рішення 26.02.2016 року, були надані суду лише частково в кількості 12 документів(а.с. 140), замість 16 (а.с. 114,115).

Вважає, що висновок органу опіки і піклування Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.01.2016 року № 108- 1069 можна вважати таким, що не ґрунтується на всебічному, обєктивному і повному вивченню обставин, через які позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Раніше, розпорядженням Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.11.2013 року № 743, було встановлено такий графік зустрічей ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме, щомісяця кожного першого та третього тижня в суботу з 10.00 год. до 20.00 год., та в неділю з 10.00 год. до 18.00 год.

Станом на 27.11.2013 року такий графік зустрічей був оптимальним для позивача, матері малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки на той період часу ОСОБА_2 проживала ІНФОРМАЦІЯ_5, але після початку військових дій в цьому районі, переїхала на постійне місце проживання до м. Києва, де вона і зараз проживає у трикімнатному приватному будинку по вул. Семафорній 15, про що зазначається у висновку (витяг).

Вважає, що запропонований нею графік побачень відповідає інтересам і потребам сина. Для задоволення його потреб і інтересів вона має власний бізнес і додаткове місце роботи, розпорядок робочого дня є гнучким і вона має можливість самостійно встановлювати його тривалість, має час відводити дітей до школи, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про них. Має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити розвиток особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав, а проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечувала та просила її відхилити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав. Проти апеляційної скарги ОСОБА_7 заперечувала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції виходив з найкращих інтересів дитини та рівноцінних прав батьків щодо участі у її вихованні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 07 червня 2006 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 25.06.2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.08.2014р., було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та визначено місце проживання ОСОБА_8 разом з матірю. (а.с. 35-36)

Розпорядженням Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.11.2013р. №743 на підставі заяви ОСОБА_9 було встановлено регламент побачень матері з малолітнім сином ОСОБА_10 щомісяця кожного першого та третього тижня в суботу з 10.00 год. та в неділю з 10.00 до 18.00 год. (а.с. 14)

Рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і визначене місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з батьком. Ухвалою від 06.04.2015р. Апеляційний суд м. Києва залишив зазначене рішення в силі. (а.с. 115-119, 87)

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року (статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати,батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно приписів ст.157, ч.1, ч.2, ч.3 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи (ч.ч. 1, 2ст. 159 СК України).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 року №16, складання письмових висновків органів опіки і піклування та їхню участь у судових засіданнях покладено на відділи й управління освіти районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій і виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.01.2016 року № 108-1069 про визначення способу участі матері у вихованні малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, керуючись статтями 19, 157, 159, 171 Сімейного кодексу України, виходячи з матеріалів справи та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне залишити в силі порядок зустрічей ОСОБА_2 з малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, встановлений розпорядженням Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.11.2013 №743, а саме, щомісяця кожного першого та третього тижня в суботу з 10.00 год. до 20.00 год., та в неділю з 10.00 год. до 18.00 год. (а.с.142-143)

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Отже, обов'язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Визначаючи спосіб участі ОСОБА_11 у вихованні та спілкування з дитиною, суд першої інстанції взяв до уваги малолітній вік дитини, особисті відносини дитини з обома батьками, його стан здоров'я.

Колегія суддів, виходячи з необхідності забезпечення найкращих інтересів дитини, враховуючи, що зустрічі дитини з мамою не повинні носити формальний характер, бути достатніми за часом для спілкування мами з сином, з урахуванням дотримання розумного балансу на участь кожного з батьків у вихованні дитини, вважає висновок суду про встановлення порядку зустрічей цілком аргументованим, оскільки такий спосіб направлений на уникнення між сторонами конфліктів, забезпечення спокійного психологічного розвитку та зростання дитини.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржники не надали будь яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і обєктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Соломянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді