Справа № 404/355/16-ц
Номер провадження 2-з/404/1/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Бершадської О.В.,

при секретарі: Домарецькому Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до пред'явлення позову ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, зокрема його представник ОСОБА_2, в порядку ст. 133 ЦПК України, звернувся в суд із заявою до предявлення позову, якою просить витребувати у приватного нотаріуса ОСОБА_3 ( 25006, м. Кіровоград, вул. В. Чорновола, буд. 46 ) належним чином завірену копію виданого нею договору від 23.02.2015 року №142 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, покупцем за яким є ОСОБА_4.

Посилається на те, що ОСОБА_1 зареєстрований і проживає у гуртожитку за адресою м. Кіровоград проспект Університетський буд. № 21 у квартирі №221. 05 січня 2016 року дізнався, що за договором купівлі-продажу невідомій йому особі була продана квартира, в яку він законно вселився. Постійно проживає з 19.05.1997 року і в якій, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зареєстрований. Під час укладання договору купівлі - продажу квартири нотаріус, яка посвідчувала договір, не з'ясувала обставини щодо проживання в квартирі мешканців, які внаслідок протиправного продажу квартири, можуть бути виселені. Таким чином, спірну квартиру було продано разом з мешканцями, які проживають там на законних підставах. У пункті 3 розділу VIII Закону України від 04.09.2008 р. № 500-VІ "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" зазначено, що метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх виселення із займаних житлових приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, які будувалися за державні кошти, установити мораторій на відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад) гуртожитків, які перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форм власності, або увійшли до статутних фондів акціонерних чи колективних підприємств, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, протягом строку реалізації державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, але не менше одинадцяти років з дня опублікування цього Закону. Цей мораторій діє на відчуження у будь-який спосіб зазначених гуртожитків як цілісних майнових комплексів або їх окремих будівель, споруд, жилих та нежилих приміщень та іншого майна на користь фізичних чи юридичних осіб. У даному випадку, договір купівлі-продажу квартири у гуртожитку не відповідає вимогам статей 203, 215 Цивільного кодексу України, в зв'язку з тим, що він був посвідчений нотаріусом під час дії мораторію на відчуження жилих приміщень у гуртожитках. За нормами ч. 3 ст. 215 ЦКУ, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири, який виданий 23.02.2015 р. за №142 приватним нотаріусом ОСОБА_3 та покупцем за яким є ОСОБА_4 (відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно додаються). Відсутність у ОСОБА_1 копії зазначеного договору унеможливлює звернення до суду з відповідним позовом про захист порушених житлових прав. Тільки зі змісту цього договору можна визначити: відповідача, його реквізити; коло інших осіб, які будуть приймати участь у розгляді цивільної справи; підстави, предмет, обгрунтування позову; зміст позовних вимог, тощо. Примірники договору знаходяться тільки у приватного нотаріуса та у покупця ОСОБА_4 ОСОБА_1 не може отримати копію цього договору, з огляду на таємницю нотаріальних дій.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заяву підтримав, просив задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити докази до пред'явлення нею позову (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 133 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. У разі неподання позовної заяви у зазначений строк особа, яка подала заяву про забезпечення доказів, зобов'язана відшкодувати судові витрати, а також збитки, заподіяні у зв'язку із забезпеченням доказів. Способами забезпечення судом доказів є допит свідка, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити. Згідно ч. 1 ст. 135 ЦПК України, заява про забезпечення доказів розглядається судом, який розглядає справу, а якщо позов ще не пред'явлено, - місцевим загальним судом, у межах територіальної підсудності якого можуть бути вчинені процесуальні дії щодо забезпечення доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 135 ЦПК України, заява про забезпечення доказів розглядається протягом п'яти днів з дня її надходження з повідомленням сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Присутність цих осіб не є обов'язковою. Згідно ч. 3 ст. 135 ЦПК України у разі обґрунтованої вимоги заявника, а також якщо не можна встановити, до кого може бути згодом пред'явлено позов, заява про забезпечення доказів розглядається судом невідкладно лише за участю заявника.

Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали заяви, суд вважає, що оскільки для заявника при подачі позову виникають труднощі у поданні заявленого письмового доказу, та зазначенні при його подачі складу осіб, які мають брати участь в розгляді справи , а також їх реквізитів, а відтак в звязку з економією процесуального часу при вирішенні питання про відкриття провадження та судового розгляду , заяву слід задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 135 ЦПК України питання про забезпечення доказів вирішується ухвалою. Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Тому, керуючись ст. ст. 133-135, 293 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів задовольнити.

Забезпечити докази до подачі ОСОБА_1 позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу , шляхом витребування від приватного нотаріуса ОСОБА_3 ( 25006,м. Кіровоград, вул. В. Чорновола, буд. 46, ) належним чином завіреної копії виданого договору від 23.02.2015 року №142 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, покупцем за яким є ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції, протягом п»яти днів з дня отримання ухвали. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання. Якщо після вчинення процесуальних дій щодо забезпечення доказів позовну заяву подано до іншого суду, матеріали щодо забезпечення доказів підлягають надісланню до суду, який розглядає справу.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда О. В. Бершадська