Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/167/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 30 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Кочетова Л.Г.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства « Страхове товариство «Гарантія» на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства « Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія» звернулося до суду з позовом, зазначивши, що 12 грудня 2013 року на 22 км автодороги Київ-Ковель, з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем «МАN 19.414», державний номерний знак АМ 4603АК, сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даної ДТП був пошкоджений належний ОСОБА_2 автомобіль «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1.

На момент скоєння даної ДТП автомобіль «Nissan» був застрахований згідно з договором добровільного страхування у ПрАТ «Страхова група «ТАС». Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1, який на законних підставах керував автомобілем «МАN 19.414», застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія».

Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Nissan» у розмірі 17016 грн. 18 коп.

В подальшому ПрАТ «Страхова група «ТАС» звернулося до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, у звязку з чим 5 листопада 2014 року СТ «Гарантія» з урахуванням розміру франшизи сплатило страховій групі «ТАС» 13851 грн. 20 коп.

Оскільки ОСОБА_1 не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду у строки, зазначені у п. 33.1.4 ч.1 ст.33 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив стягнути з останнього на свою користь в порядку регресу 13851 грн. 20 коп.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції залишив поза увагою положення п.33.1.4 ч.1 ст.33 « Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» України, яка покладає на особу, причетну до дорожньо-транспортної пригоди, обовязок невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП письмово надати страховику повідомлення про дану пригоду.

Судом також не враховані положення ч.1 ст. 38 вказаного Закону, відповідно до яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за у мов, визначених у п.33.1.4 ч.1 ст.33 Закону.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до страховика з порушенням визначених строків, дані позовні вимоги є обгрунтованими.

Окрім того, посилаючись на правовий висновок, який міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, суд першої інстанції не врахував постанову Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року, у якій висловлена протилежна правова позиція.

В судовому засіданні представник ПрАТ «СТ «Гарантія» підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції виходив з того, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення даних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

В судовому засіданні встановлено, що 12 грудня 2013 року, о 7 год. 25 хв., на 22 км автодороги Київ-Ковель, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв ОСОБА_1, який був за кермом автомобіля «МАN 19.414», 2000 року випуску, державний номерний знак АМ 4603АК, та ОСОБА_3, яка керувала належним ОСОБА_2 автомобілем «Nissan», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль«Nissan» .

Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2014 року винним у вчиненні даної ДТП визнано ОСОБА_1, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СТ «Гарантія» згідно з полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ №1205331. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн.

Про зазначену дорожньо-транспорту пригоду ОСОБА_1 письмово повідомив позивача 30 грудня 2013 року, про що свідчить його заява.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску встановленого законодавством строку для повідомлення страховика, ОСОБА_1 надав суду довідку поліклініки Красноармійської центральної ( районної) лікарні Донецької області від 29 грудня 2013 року б/н про те, що протягом періоду з 14 по 29 грудня 2013 року він перебував на амбулаторному лікуванні.

Належний ОСОБА_2 автомобіль «Nissan» на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПрАТ «Страхова група «ТАС», яке здійснило виплату йому страхового відшкодування в розмірі 17016 грн. 18 коп.

Матеріали справи також свідчать, що позивач виплатив ПрАТ «Страхова група «ТАС» в порядку регресу відшкодування в розмірі 13851 грн. 20 коп.

Статтею 38 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року у статтю 33 даного Закону внесені зміни, у звязку з чим обовязок вжиття заходів щодо невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак відповідні зміни стосовно нумерації цього підпункту до ст. 38 цього Закону не були внесені.

Згідно з до підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 вказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок, він має підтвердити це документально.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції відповідно до приписів ст.360-7 ЦПК України застосував правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 16 вересня 2015 року ( справа №6-284 цс15).

Зокрема, Верховний Суд України прийшов до висновку про те, що передбачений підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 даного Закону обовязок особи письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке повинне базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків в позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на ту обставину, що судом не врахований правовий висновок Верховного Суду України, який міститься у постанові від 12 лютого 2014 року ( справа №6-1цс14), є безпідставним. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у звязку із неузгодженістю нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після внесення до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року, яка не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 209,303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства « Страхове товариство «Гарантія» відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча : Судді: