АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

15 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б..

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон Плюс» та ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон Плюс», третя особа: ОСОБА_2, про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Облонського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон Плюс» (далі - ТОВ «Леон Плюс», Товариство) про переведення прав покупця.

30 травня 2016 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну предмету позову.

В обґрунтування змінених позовних вимог зазначив, що між ним та відповідачем 31.08.2015 було укладено Попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язалися укласти Договір купівлі-продажу нерухомого майна в строк не пізніше 02.11.2015. На виконання умов договору він передав, а відповідач прийняв готівку у розмірі 105 900 грн., що було еквівалентно 5 000 доларів США.

Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань за попереднім договором не виконав та уклав договір купівлі-продажу з третьою особою, яка в свою чергу перепродала спірне приміщення іншій особі, просив стягнути з ТОВ «Леон Плюс» заборгованість у розмірі 250 900 грн. (еквівалент 10 000 доларів США), що включає в себе зобов'язальний та компенсаційний платіж.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Леон Плюс» на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 211 800 грн. та судові витрати у розмірі 2 118 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ТОВ «Леон Плюс» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що відповідачем не було порушено прав позивача, оскільки у зв'язку з відмовою від укладання договору купівлі-продажу відповідачем неодноразово надсилалися позивачу поштовим відправленням кошти в еквіваленті 10 000 доларів США, тобто у подвійному розмірі, як це передбачено попереднім договором.

Вказував на те, що судом неправильно застосовано положення статті 635 ЦК України та не взято до уваги, що зобов'язання за попереднім договором припинилися.

Просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.09.2016 та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

ОСОБА_1 не погоджуючись з вказаним рішенням суду звернувся до суду з апеляційної скаргою, в якій посилався на те, що суд, вирішуючи спір, не застосував положення ч. 2 ст. 533 ЦК України, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення коштів у національній валюті - гривні без врахування еквіваленту суми боргу у доларах за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення рішення.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених в ній. В задоволенні апеляційної скарги відповідача просила відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Леон Плюс» підтримав та просив задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відхилити.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Леон Плюс» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Судом встановлено, що 31 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Леон Плюс» було укладено Попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С., зареєстрований в реєстрі за № 1090. Згідно умов договору сторони зобов'язалися укласти Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме окремо розташованого приміщення: павільйон П62-А літера «В», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 412,9 кв.м. За умовами договору сторони погодили, що укладення та нотаріальне посвідчення основного договору здійснюватиметься не пізніше 02.11.2015 (а.с. 7-9).

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Попереднього договору ТОВ «Леон Плюс» зобов'язався укласти з ОСОБА_1 основний договір у термін, місці та на умовах, встановлених цим договором, а також взяв на себе зобов'язання не вчиняти будь-яких дій, спрямованих на відчуження приміщення або виникнення прав третіх осіб щодо приміщення (оренда, найм, позичка, застава, обтяження тощо).

Пунктом 5.1. Попереднього договору передбачено, що підписанням цього Договору, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу приміщення та своєї платіжної спроможності, покупець передав, а продавець прийняв готівкою суму у розмір 105 900 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США.

У пункті 5.2. Попереднього договору визначено, що не укладення основного договору тягне за собою правові наслідки. У випадку не укладання основного договору внаслідок невиконання продавцем умов цього договору, неможливості укладання договору на умовах визначених п. 2 цього Договору, продавець зобов'язується повернути покупцю протягом трьох днів з дати, встановленої п. 6.1. цього Договору суму зобов'язального платежу у розмірі 105 900 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США та сплатити компенсаційний платіж у розмірі 105 900 грн., що є еквівалентом 5 000 доларів США (п. 5.2.1 Попереднього договору).

Згідно пункту 8.2 Попереднього договору покупець набуває переважне право на придбання у власність приміщення. Укладення будь-яких угод, наслідком яких є та/або може стати відчуження та/або накладення обтяження приміщення, може здійснюватись продавцем виключно за попередньою письмовою згодою покупця. В разі відчуження продавцем приміщення за будь-яким оплатним та/або безоплатним договором третій особі без згоди покупця, покупець має право реалізувати своє переважне право придбання приміщення.

Судом встановлено, що 17.09.2015 між ТОВ «Леон Плюс» та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений ПН КМНО Пономарьовим В.Ю. за реєстровим № 1495, відповідно до умов якого ОСОБА_2 набула право приватної власності на павільйон П62-А літера «В», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 412,9 кв.м. Дана угода була укладена без попередньої письмової згоди ОСОБА_1

Встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення прав позивача відповідачем та наявності підстав для стягнення коштів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ТОВ «Леон Плюс» щодо неправильного застосування судом положення статті 635 ЦК України з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Разом з цим, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ТОВ «Леон Плюс» належним чином не виконано зобов'язання за попереднім договором, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави вважати, що договір є припиненим у відповідності до вимог статті 635 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача, що судом невірно визначено розмір коштів, що підлягають стягненню з відповідача на його користь.

У своїй зміненій позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що відповідач зобов'язаний сплатити на його користь зобов'язальний платіж у розмірі 105 900 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США, а також за порушення умов договору компенсаційний платіж у розмірі 105 900 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США, а всього 10 000 доларів США. Станом на 30.05.2016 (дата подання заяви про зміну предмету позову) 10 000 доларів США еквівалентно 250 900 грн., які позивач і просив стягнути з відповідача.

Стягуючи суму боргу у розмірі 211 800 грн., суд першої інстанції виходив з того, що згідно умов попереднього договору ТОВ «Леон Плюс» за порушення умов договору повинно виплатити ОСОБА_1 105 900 грн. - зобов'язальний платіж та 105 900 грн. компенсаційного платежу, що в сумі 211 800 грн. Як зазначив суд в мотивувальній частині свого рішення, він не вбачає законних підстав для стягнення грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно 250 900 грн.

Ухвалюючи рішення суд, встановивши, що у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент у національній валюті - гривні, виходив з того, що поверненню підлягають грошові кошти у національній валюті - гривні відповідно до умов договору.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, саме у національній валюті України підлягає стягненню борг.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-79 цс 14 від 2 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України, вищевказаного не врахував, дійшов помилкового висновку про укладення договору в національній валюті - гривні; не визначив еквівалент суми боргу у гривні за офіційним курсом Національного банку України на час ухвалення рішення, тобто ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права (ст. 192, 533 ЦК України).

Згідно курсу, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення офіційний курс долара США до гривні - 2575.1234, 10 000 доларів США становить 257 512,34 грн. (10 000,00 х 2575,1234/100).

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ураховуючи ту обставину, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 250 900 грн., що є еквівалентному 10 000,00 доларів США на час подання заяви, а відповідно до курсу на день ухвалення рішення сума еквівалентна 10 000,00 доларів США в гривні становить 257 512,34 грн., то відповідно до ст. 11 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 250 900 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для зміни судового рішення, а тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру коштів підлягає зміні зі збільшенням суми коштів з 211 800 грн. до 250 900 грн.

Крім того, беручи до уваги положення ст. 88 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає зміні зі збільшенням суми судового збору з 2 118 грн. до 2 509 грн. Крім цього, у зв'язку із задоволенням позову підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 759,90 грн.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон Плюс» - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в чатсині стягнення суми коштів та судових витрат - змінити, збільшивши розмір суми коштів, що підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон Плюс» на користь ОСОБА_1 з 211 800 грн. до 250 900 (двісті п'ятдесят тисяч дев'ятсот) грн. 00 коп. та розмір судового збору з 2 118 грн. до 2 509 (дві тисячі п'ятсот дев'ять) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леон Плюс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2759 (дві тисячі сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 90 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/13367/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14021/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.