490/5386/16-ц
н/п 2/490/2309/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого судді Мамаєвої О.В.
із секретарем Баришніковою І.М.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Миколаївобленерго" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
25.05.2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову зазначено, що з 03.04.2013 року він працював на посаді електромонтера з ремонту повітряних ліній електропередачі 3 розряду служби повітряних ліній електропередачі №4 філії м.Миколаєва в ПАТ "Миколаївобленерго". 14.05.2015 року позивача на підставі указу Президента України № 88/2015 та відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", було призвано на військову строкову службу Центрально-Миколаївським об`єднаним районним військовим комісаріатом. 12.05.2015 року під час проходження позивачем військової комісії та медичного огляду у військовому комісаріаті, ПАТ "Миколаївобленерго" звільнило позивача з роботи згідно п.3 ст. 36 КЗпП України - у зв`язку із призовом на строкову службу.
Із вказаним звільнення позивач не згоден, вважає, що воно було проведено у порушення норм ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції закону від 15.01.2015 року, згідно якого за ним повинно було бути збережено місце роботи, тому просить поновити його на роботі, та сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Та заявив клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом, оскільки з 14.05.2015 року по 05.05.2016 року він проходив дійсну строкову військову службу у Збройних Силах України.
У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, вказав, що коли він на роботу надав повістку про призов його на військову службу, йому пояснили. що необхідно написати заяву на звільнення. Під час проходження служби в ЗСУ, він дізнався, що роботодавець повинен був зберігати за ним робоче місце, а відповідно звільнення проведено із порушенням норм чинного законодавства. Тому після демобілізації подав до суду позов про поновлення на роботі.
Представник відповідача вказала, що з позовом не згодна, вважає, що звільнення було проведено правомірно відповідно до вимог ст.ст. 36, 119 КЗпП України, в редакції, що діяли на час звільнення.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.04.2013р. був прийнята на роботу електромонтером з ремонту повітряних ліній електропередачі 3 розряду служби повітряних ліній бригади з ремонту та експлуатації повітряних ліній електропередачі №4 філії м.Миколаєва до ПАТ "Миколаївобленерго" /а.с. 6/.
12.05.2015 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із призовом на військову службу, за ст. 36 п.3 КЗпП України.
Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 14.05.2015 року був призваний на військову строкову службу і направлений у військову частину, 05.05.2016 року демобілізований на підставі Указу Президента України №122/2016 від 29.03.2016 року /а.с. 7/.
Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України (в редакції, що діяла на час звільнення), підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
Вказана редакція статті 36 КЗпП України діяла згідно Закону України від 20.05.2014 року.
Також передбачено збереження місця роботи та середній заробіток за особами, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Так, згідно ч.2 ст. 39 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу", в редакції, яка діяла станом на час звільнення позивача (у редакції закону №116-VIII від 15.01.2015 року), за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.
Також згідно ст. 119 КЗпП України, в редакції, що діяла станом на час звільнення позивача, передбачалось, що працівника, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги до цих законів.
За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності.
ОСОБА_1 був призваний на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.02.2015 року №88/2015.
Таким чином, звільнення позивача за ч.3 ст. 36 КЗпП України проведено у порушення вимог та гарантій віськовослужбовцям, встановлених вищенаведеними нормами законів, на підставі чого позов про поновлення на роботі підлягає задоволенню.
Відповідно до п.4 постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.
Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав
Позивачем заявлено клопотання про поновлення порушеного строку звернення до суду, яке суд вважає можливим задовольнити та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду, оскільки судом встановлено, що вказаний строк було пропущено з поважної причини, так як з 14.05.2015 року по 05.05.2016 року проходив дійсну військову строкову службу у в/ч НОМЕР_1 , прийнятий на облік Центральним РВК м.Миколаєва 10.05.2016 року, а до суду звернувся 25.05.2016 року.
Згідно ч.1,2,7 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
У зв`язку із поновленням на роботі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного.
Так, середньоденний заробіток ОСОБА_1 згідно наданої відповідачем довідки складає 208,67 грн.
Кількість робочих днів за період з 12.05.2015р. по 08.08.2016р. складає : у травні 2015р. - 14 днів, у червні 2015 р. - 20 днів, у липні 2015 р. - 23 дні, у серпні 2015 р. - 20 днів, у вересні 2015р. - 22 дні, у жовтні 2015р. - 22 дні, у листопаді 2015 року - 21 день, у грудні 2015 р. - 23 дні, у січні 2016 р. - 19 днів, у лютому 2016 р. - 21 день, у березні 2016 р. - 22 дні, у квітні 2016р. - 21 день, у травні 2016 р. по 12 число - 6 днів, у червні 2016 р. - 20 днів, у липні 2016р. - 21 день, у серпні 2016 р. по 08.08.2016р. - 6 днів, а всього 303 робочих дні.
Доводи представника відповідача про правомірність звільнення ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 36 КЗпП України, є безпідставними, ґрунтуються на помилковому тлумаченні змісту вказаної норми закону, та спростовуються вищенаведеними редакціями статтей 36, 119 КЗпП України, що діяли на час проведення звільнення.
Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на корить держави.
Керуючись ст.ст.10,30,31,60,81,88,212-215, 218 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ "Миколаївобленерго" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 порушений строк звернення до суду із позовною заявою.
Поновити ОСОБА_1 на роботі у ПАТ "Миколаївобленерго" на посаді електромонтера з ремонту повітряних ліній електропередачі 3 розряду служби повітряних ліній бригади з ремонту та експлуатації повітряних ліній електропередачі №4 філії м.Миколаєва в ПАТ "Миколаївобленерго".
Стягнути із ПАТ "Миколаївобленерго" на користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. В. Мамаєва