У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», компанії «Hagworth Management Limited» про визнання договорів недійсними, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 жовтня 2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») і кіпрською компанією «Hagworth Management Limited» укладено договір відступлення права вимоги. Відповідно до умов вказаного договору до кіпрської компанії «Hagworth Management Limited» від ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшло право вимоги, в тому числі, і за договором кредиту, у якому позичальником та іпотекодавцем є ОСОБА_6 5 жовтня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» і кіпрською компанією «Hagworth Management Limited» укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором позивача та підписано акт виконання умов договору. Вважає, що зазначені договори є удаваними, оскільки вчинені для приховання іншого правочину - факторингу, який відповідачі насправді вчинили та виконали, хоча не мали на це прав. ОСОБА_4 зазначала, що порушене право полягає у тому, що внаслідок відступлення права вимоги за оспорюваними договорами, кіпрська компанія «Hagworth Management Limited» набула право вимоги на майно, власником якого є позивач. Крім того, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2013 року задоволено позов компанії «Hagworth Management Limited» та звернуто стягнення на нерухоме майно, у тому числі, що належить позивачу, - квартири № № 168, 169 в буд. АДРЕСА_1. Таким чином, просила задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням норм ст. 512 ЦК України, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Оскільки ОСОБА_4 не доведено, що діями відповідачів порушено її права та інтереси, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Договір про відступлення права вимоги (цесії) від 1 жовтня 2012 року та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 5 жовтня 2012 року є удаваними та були вчинені з метою приховання іншого правочину - договору факторингу, тому з урахуванням норм ст. ст. 203, 215 ЦК України, є недійсними.

Зі змісту спірного договору про відступлення права вимоги убачається, що сторони договору ТОВ «Кредекс Фінанс» та Компанія «Hagworth Management Limited» при його укладенні керувалися положеннями ст. ст. 512-519 ЦК України. Сторони договору про відступлення права вимоги (цесії) досягли реального настання правових наслідків, що обумовлені ним, та підтверджуються його виконанням, а саме: Компанія «Hagworth Management Limited» 5 жовтня 2012 року перерахувала на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» грошові кошти, що зазначено в додатку № 3 до договору.

Таким чином, між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), тому підстави для визнання вказаного договору недійсним з підстав, визначених положеннями ст. ст. 203, 215 ЦК України, відсутні, а тому висновок про відмову у задоволенні позову, є правильним.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

В.А.Черненко