Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом, у якому просила визнати недійсним договір дарування, укладений 05 травня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 05 травня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Посвятенком Д.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 843, за яким ОСОБА_7 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5

Вважає вказаний вище договір дарування недійсним, оскільки захворювання матері вплинули на її психічний стан, і за станом здоров'я остання на момент укладання договору дарування квартири не могла керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 05 травня 2008 року, посвідчений Посвятенком Д.Ю., приватним нотаріусом Липовецького нотаріального округу 05 травня 2008 року, зареєстрований в реєстрі № 843, згідно з яким ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5 кв. АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 05 травня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу 05 травня 2008 року Посвятенком Д.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 843, за яким ОСОБА_7 подарувала кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_5

У червні 2010 року ОСОБА_7 звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири.

01 червня 2011 року звернулася до суду з заявою про закриття провадження у справі, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 11 серпня 2011 року провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири закрито.

Під час розгляду цивільної справи № 2-10/11, за клопотанням ОСОБА_7 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 29 червня 2010 року у справі призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу.

Згідно з висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 346 від 28 жовтня 2010 року ОСОБА_7 станом на травень 2008 року, на час укладання нею договору-дарування, страждала на хронічне душевне захворювання у вигляді легкої деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет), що позбавляло її здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 в теперішній час страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді легкої деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет), що позбавляє її здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 11 березня 2011 року у справі призначена додаткова судово-психіатрична експертиза.

Згідно з висновком додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 168 від 12 травня 2011 року: 1. У ОСОБА_7 психічні розлади, які говорять про хронічність і стійкість захворювання почалися з 1980 pоку. 2. Психічна хвороба, на яку захворіла ОСОБА_7, може впливати на волю та свідомість людини. 3. Станом на травень 2008 pоку, на час укладання нею договору-дарування ОСОБА_7 страждала на стійкий хронічний психічний розлад в формі легкої деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет), що позбавляло її здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до норм ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов до правильного висновку, що проведеними у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним судово-психіатричними експертизами не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_7 у момент підписання договору дарування розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому відсутні підстави для визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення, тому касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова