Справа № 461/3421/16 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/5533/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області про відшкодування шкоди відмовлено за безпідставністю.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, винесене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Вважає, що дане рішення було прийнято без дотримання Конституції та законів України, суддя Галицького районного суду м. Львова в оскаржуваному рішенні не оцінив всіх доказів і даний позов був вирішений відповідно до його внутрішнього переконання, але не грунтувався на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Зазначає, що суддя не вказав за яким Законом і які саме докази він зобовязаний був надати для обґрунтування своїх моральних страждань які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у звязку з діями відповідача. Апелянт вважає, що на підставі норм ч.2 ст.1166 ЦК України суддя зобов'язаний був надати докази, що йому шкоду завдано не з вини відповідача, але в порушення даних норм суддя взагалі не вказує доказів, які надав відповідач на обґрунтування своїх дій в результаті чого грубо порушено норми ч.2 ст.1166 ЦК України. Апелянт зазначає, що суддя зобовязаний був захистити його права передбачені ст. 56 Конституції України або на підставі ст. 8,40,55 Конституції України вказати в рішенні, що його позбавлено прав гарантованих Конституцією України або його права не порушувалися і не порушуються.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області в його користь кошти в сумі 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 79), про причини неявки суд не повідомив та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, що полягали у винесенні завідомо неправдивої інформації в довідку для виплати щомісячної доплати від належної суми пенсії станом на 01.11.2006року. Просив суд стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області 1 000 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що наказом управління МВС України у Львівській області №442 о/с від 22.12.2006 року ОСОБА_3 звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сокальського районного відділу УМВС України.

Постановою колегії суддів Вищого адміністративного суду України № К-44801/12 від 29.08.2012 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 16 червня 2008 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суд від 30.03.2009 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про проведення перерахунку призначеної пенсії задоволено частково. Визнано незаконними дії Головного управління МВС України у Львівській області щодо нарахування ОСОБА_3 пенсії у заниженому розмірі без врахування отримуваних ним додаткових видів грошового забезпечення та перерахунок та виплату ОСОБА_3 у відповідності до ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції Закону від 04.04.2006 року з розміру грошового забезпечення за останньою посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років.

На виконання судового рішення та постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.12.2012 року ВП №35419406 управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням з урахуванням усіх надбавок з часу призначення йому пенсії за вислугу років. Про зазначене повідомлено державного виконавця листом головного управління від 11.12.2012 року №7956/07-28.

Відмовляючи у задоволені даного позову районний суд виходив з того, що позивачем не доведено причинний зв'язок між заподіяною йому матеріальною та моральною шкодою та неправомірними діями відповідача, також не доведено розміру матеріальної та моральної шкоди, крім того не доведено вину відповідача у її заподіянні.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено випадки та підстави і види відшкодування майнової та моральної шкоди громадянину (ст.ст. 1-3 Закону).

Частинами 4,5 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №6 від 01.11.1996 року суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції України права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Покликання в апеляційній скарзі на рішення Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2012 року щодо визнання дій відповідача неправомірними не може бути підставою для скасування рішення районного суду.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні даного позову, та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази.

Доводи апелянта не спростовують висновків районного суду.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді: М.М. Шандра

ОСОБА_4