АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3278/16 Справа № 203/5907/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Карпенко С. Ф. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Посилаюсичь на те, що 27 жовтня 2015 року, приблизно о 9 год. 15 хв., в м. Дніпропетровську, по вул. Шмідта біля будинку № 2, сталось ДТП, внаслідок того, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Опель Віваро» (державний номер НОМЕР_4) під час руху, перед зміною напрямку руху праворуч, не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан Жук» (державний номер НОМЕР_1) під керуванням водія ОСОБА_2

Власником вказаного транспортного засобу «Ніссан Жук» є позивачка ОСОБА_2

Внаслідок ДТП, автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно з рахунок-фактурою № 0512/11 від 01 грудня 2014 р. вартість відновлювального ремонту склала 23 951 грн. 76 коп.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року громадянина ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільна відповідальність винної у ДТП особи- ОСОБА_12. була застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УТСК» № АС 9770246 (термін дії з 26 березня 2014 року по 25 березня 2015 року).

Позивачем на адресу УТСК було направлено телеграму № 3/201 33 28/10 1446, якою УТСК повідомлено про місце та час огляду КТЗ - 31 жовтня 2014 року о 13 год. 00 хв. на території станції технічного обслуговування «ТОЙОТА». Представник УТСК з'явився для проведення огляду, однак документів щодо вартості відновлення пошкоджень автомобіля позивачки не надав.

Крім того, автомобіль «Ніссан Жук» було надано до огляду незалежному оцінювачу автотранспортних засобів ОСОБА_5, яким було складено протокол огляду від 31 жовтня 2014 року, звіт № 02/10/14-С від 05 листопада 2014 року, згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Ніссан Жук складає 24 083 грн. 68 коп.

Вартість послуг оцінювача склала - 900 грн. 00 коп.

Позивачем до УТСК було надано усі необхідні документи для отримання страхової суми, згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV.

Відновлювальний ремонт було проведено ТОВ «ФІН-КОД» на підставі договору про надання послуг № 01/05 від 01 грудня 2014 року з наданням виконавчих документів - рахунок-фактури № 0512/11 від 01 грудня 2014 року, акту № 0512-5 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05 грудня 2014 року, видаткової накладної № 0512-3 від 05 грудня 2014 року.

З моменту отримання відповідачем заяви, позивачка намагалася дізнатись про перебіг розгляду справи. Відповідач їй повідомив номер справи 1969/14 від 27 жовтня 2014 року. Однак, ані протягом 15 днів, ані протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, відповідачем не було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування та не повідомлено про причини порушення строку прийняття рішення.

Відповідачем в подальшому було проігноровано надання інформації позивачці.

06 липня 2015 р. позивачка звернулась до МТСБУ та Нацкомфінпослуг України з відповідними скаргами на бездіяльність відповідача. МТСБУ та Нацкомфінпослуг України позивачці направили відповіді.

21 серпня 2015 року ПрАТ «УТСК» перераховано на п/р вказаний позивачкою частину матеріального відшкодування у сумі 12 069 грн. 60 коп., згідно з платіжним дорученням № 1883 від 21 серпня 2015 року. Окрім того, УТСК на її ж адресу направив поштове відправлення (переказ) від 02 вересня 2015 року- пеню у розмірі 1 785 грн. 64 коп. за прострочення виконання УТСК грошового зобов'язання на десять днів.

Позивачка просила винести рішення, за яким стягнути з відповідача на її користь: страхове відшкодування матеріальної шкоди- 11 882 грн. 16 коп., пеню- 3 195 грн. 86 коп., інфляційні витрати- 440 грн. 94 коп., 3 % річних - 58 грн. 03 коп., за оплату послуг оцінювача- 900 грн. 00 коп., за сплату судового збору- 487 грн. 20 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"(код за , адреса - 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77), на користь ОСОБА_2(картковий рахунок: № рахунку- НОМЕР_2, банк отримувача - АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО Банку - 305653, призначення платежу - поповнення КР № НОМЕР_3):

- страхове відшкодування матеріальної шкоди- 11 882 грн. 16 коп.

- пеню- 3 195 грн. 86 коп.

- інфляційні витрати- 440 грн. 94 коп.

- 3 % річних - 58 грн. 03 коп.,

- за сплачений судовий збір- 487 грн. 20 коп.

а всього стягнути загальну суму 16 064 (шістнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 19 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2015 року, приблизно о 9 год. 15 хв., в м. Дніпропетровську, по вул. Шмідта біля будинку № 2, сталось ДТП, внаслідок того, що водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Опель Віваро» (державний номер НОМЕР_4) під час руху, перед зміною напрямку руху праворуч, не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Ніссан Жук» (державний номер НОМЕР_1) під керуванням водія ОСОБА_2

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.7-8) підтверджено, що власником вказаного транспортного засобу «Ніссан Жук» є позивачка ОСОБА_2

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року (а.с.9) водія ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Внаслідок ДТП, автомобіль «Ніссан Жук» отримав механічні пошкодження.

Цивільна відповідальність винної у ДТП особи- ОСОБА_12. була застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УТСК» № АС 9770246 (а.с 90, 120), термін дії з 26 березня 2014 року по 25 березня 2015 року.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, або майну потерпілого.

Відповідно до вимог ст. ст. 33, 33-1, 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачкою належним чином було повідомлено відповідача про страховий випадок, що видно з повідомлення про настання страхового випадку(а.с.28,29).

Як убачається з акту огляду колісного транспортного засобу від 28 жовтня 2014 року, він був складений представником - комісаром ОСОБА_7 у присутності позивачки (а.с.111-112,30-31). Зазгначений акт був використаний відповідачем при подальшому визначенні завданої шкоди.

Окрім того, позивачем на адресу УТСК було направлено телеграму № 3/201 33 28/10 1446 (а.с.10), якою УТСК повідомлено про місце та час огляду КТЗ - 31 жовтня 2014 року о 13 год. 00 хв. на території станції технічного обслуговування «ТОЙОТА» у м.Дніпропетровську. Телеграма була отримана відповідачем 29 жовтня 2014 року (а.с.11). У зазначений час автомобіль «Ніссан Жук» було надано до огляду незалежному оцінювачу автотранспортних засобів ОСОБА_5 (посвідчення ФДМУ про підвищення кваліфікації оцінювача НОМЕР_5 від 26.04.2016 р., сертифікат № 12778/11 від 16 грудня 2011 р.), (а.с. 12,13).

Оцінювачем ОСОБА_5 було складено протокол огляду від 31 жовтня 2014 року (а.с.14), звіт № 02/10/14-С від 05 листопада 2014 р., (а.с.18-26), згідно з яким вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ніссан Жук» було визначено у розмірі - 24 083 грн. 68 коп.

Вартість послуг оцінювача склала 900 грн. 00 коп., відповідно до чека про сплату позивачкою (а.с.27).

Відновлювальний ремонт автомобіля позивачки було проведено ТОВ «ФІН-КОД» на підставі договору про надання послуг № 01/05 від 01.12.2014 р. (а.с.35-36) з наданням виконавчих документів - рахунок-фактури № 0512/11 від 01 грудня 2014 р. (а.с.32) та акту № 0512-5 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05 грудня 2014 р.(а.с.33), видаткової накладної № 0512-3 від 05 грудня 2014 р.(а.с.34).

Згідно з рахунок-фактурою № 0512/11 від 01 грудня 2014 р. вартість відновлювального ремонту склала 23 951 грн. 76коп.

Позивачем до УТСК було надано усі необхідні документи передбачені п.35.1, п.35.2, ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, зокрема: 2 жовтня 2014 року повідомлення про настання страхового випадку (а.с.28-29), 08 січня 2015 р. комісару ОСОБА_8 подано заяву, постанову суду від 26.11.2014 року (справа № 199/9266/14-п), рахунок-фактуру № 0512/11 від 01 грудня 2014 р. та акт № 0512-5 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05 грудня 2014 р., видаткову накладну № 0512-3 від 05 грудня 2014 р. Крім того. У суді апеляційної інстанції було встановлено, що позивач первісно зверталась до відповідача вчасно, впродовж 30 денного строку, однак останнім було відмовлено у прийнятті документів. Тобто, позивач вжила усі необхідні дії, у встановлені чинним законодавством строки (стаття 35 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності….»), здійснення яких необхідно для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування. Відповідачем не вимагалося від позивачки надання інших документів, що свідчить про надання позивачкою усіх необхідних та достатніх для прийняття УТСК рішення про здійснення страхового відшкодування.

Згідно п.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страхових зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідач у визначений Законом строк свої зобов»язання не виконав. З боку відповідача - позивачу не було надано жодних документів щодо оцінки відповідачем вартості відновлюваного ремонту автомобіля. Відповідач сплатив частку завданої шкоди, за платіжним дорученням № 1883 від 21 серпня 2015 року в сумі 12069 грн. 60 коп. (а.с.44) та пеню в сумі 1785 грн. 64 коп. відповідно до повідомлення № 66 (а.с.45), лише після звернення позивачки до МТСБУ та Нацкомфінпослуг України з відповідними скаргами на бездіяльність ПрАТ «УТСК».

Відповідач визначив вартість відновлюваного ремонту відповідно до звіту № 44/00.07.15 від 23 липня 2015 року(а.с.104-110), вартість склала 13 069 грн. 60 коп. Позивачці сплатив 12 069 грн. 60 коп., оскільки відповідно до страхового полісу вираховується розмір франшизи- 1000 грн.

Відповідач ПрАТ «УТСК» не погоджується з розміром доплати страхового відшкодування у розмірі 11 882, 16 грн. та посилається на ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої потерпілим відшкодовується оцінена шкода.

Крім того, ПрАТ «УТСК», посилається на те, що відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та оціночну діяльність в Україні» оцінка матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням майна проводиться виключно уповноваженими особами (оцінювачі, експерти) та відображається у відповідних звітах (висновках). Акти виконаних робіт, замовлення-наряди, інші не можуть визначати оцінену шкоду.

Також, ПрАТ «УТСК» зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано звіт наданий ПрАТ «УТСК» та Позивачем, натомість, на думку представника ПрАТ «УТСК», судом було лише враховано дані рахунку фактури ТОВ «ФІН-КОД».

Відповідно до статті 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності -суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Крім того, відповідно абз. 2 п. 5.1 розділу V «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, фонду Державного майна України від 24.11.2003 N 142/5/2092: «Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки».

Таким чином, у випадку обстеження автомобіля та подальше складення звіту повинне бути проведено експертом, при тому однією й тою самою особою.

Однак, як було встановлено судом першої інстанції, огляд автомобіля «Ніссан Жук» було проведено 31 жовтня 2014 р. представником ПрАТ «УТСК» - комісаром ОСОБА_7, а не експертом (оцінювачем) ТОВ «Юнівереал Асістанс - Україна», ОСОБА_9, яким у подальшому було складено звіт № 44/00.07.15 від 23.07.2015 р.

Тобто, автомобіль «Ніссан Жук» (державний номер НОМЕР_1) не було оглянуто тією ж особою, що згодом склала звіт - сертифікованим оцінювачем.

А отже, звіт № 44/00.07.15 від 23.07.2015 р. не є складеним у відповідності до вимог законодавства, відтак не є належним доказом, що підтверджує розмір заподіяної Позивачу шкоди. Натомість, наданий Позивачем звіт № 02/10/14-С від 05 листопада 2014 р. було складено незалежним оцінювачем автотранспортних засобів ОСОБА_5 (кваліфікаційне свідоцтво № НОМЕР_6 від 25 липня 2008 р.) після огляду автомобіля особисто сертифікованим оцінювачем тобто у повній відповідності до вимог абз. 2 п. 5.1 розділу V «Методики товарознавчої експертизи < >» затвердженої Наказом Мінюсту України, фонду Держмайна України від 24.11.2003 N 142/5/2092 та ст. 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно оцінив докази, відхилив звіт № 44/00.07.15 від 23.07.2015 р. наданий ПрАТ «УТСК» та визнав вірним висновок звіту № 02/10/14-С від 05 листопада 2014 р., що підтверджує вартість відновлювального ремонту - 16 636 грн. 04 коп. (курс НБУ - 1 євро на 31 жовтня 2014 р.- 16, 31 грн. ).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності стороною позивача розміру вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу - 19 349 грн. 21 коп., оскільки дійсно, після складання звіту оцінювача ОСОБА_5, на час здійснення ремонту КТЗ 05 грудня 2014 року мало місце значне подорожання запасних частин через підвищення курсу валюти. Розмір оціненої шкоди загалом не змінився, підділася зростанню тільки вартість запасних частин іноземного виробництва, що придбаються у валюті.

Як убачається з матеріалів справи, апелянтом не було заявлено клопотання про призначення судової експертизи на спростування висновків експертизи зі сторони позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв як доказ висновок спеціаліста, оскільки, він був отриманий у передбаченому порядку ліцензованим у законному порядку суб»єктом оціночної діяльності. Звіт про оцінку вартості майнової шкоди від 16.06.2014 року, здійснений суб»єктом оціночної діяльності ФОП «ОСОБА_10.», що був наданий відповідачем не спростував висновків експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди від 28.04.2014 року, здійснених судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_11, відповідачем -1 переконливих аргументів чи доказів на спростування вказаного висновку до суду не надано, вказаний висновок узгоджується з іншими матеріалами справи і не протирічить їм.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, колегія суддів вважає, що відповідачем допущене власне трактування вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, а саме, що дія ч.2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв»язку із завданням шкоди, тоді як дійсно вказана норма права є наступною: положення статті 625 ЦКне застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

А приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Щодо вимог позивача щодо стягнення за вказаним позовом пені, інфляційних витрат та 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобов'язання відповідача у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Ст. 992 ЦК України передбачає майнову відповідальність страховика за несплату або прострочку виплати (в тому числі й при відсутності відмови в страховій виплаті) у вигляді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або ЦК.

Згідно з Узагальненням по страхуванню Верховним Судом України судова практика про розгляд цивільних справ, що виникають з договорів страхування, роз'яснено, що місцеві суди виходять із того, що ст. 25 Закону № 85/96-ВР гарантує здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком відповідно до договору страхування. Несвоєчасну виплату страхового відшкодування суди вважають простроченням грошового зобов'язання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Така позиція судів є правильною, оскільки у ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату).

П. 36.5, ст. 35 ЗУ від 01.07.2004 № 1961-IV встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Позивачці відповідачем було перераховано на поточний рахунок вказаний позивачем частину матеріального відшкодування у сумі 12 069, 60 грн. Крім того направлено поштове відправлення (переказ) від 02.09.2015 року - пеня у розмірі 1 785 грн. 64 коп. за прострочення виконання УТСК грошового зобов'язання на десять днів.

Однак, загальна кількість днів прострочення, є більшою, оскільки останнім днем для виконання УТСК свого зобов'язання було 08 травня 2015 р. (день закінчення 90 денного строку для прийняття УТСК рішення та здійснення виплати, прямо передбаченого законом).

Згідно з ч.1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, днем з якого має нараховуватись пеня є 09 травня 2015 р., відтак загальна кількість днів прострочення виконання зобов'язання дорівнює 157 дням (з 09 травня 2015 р. по 12 жовтня 2015 р.).

З урахуванням виплати відповідачем 12 069 грн. 60 коп. з суми 23 951 грн. 76 коп. залишок до сплати складає 11 882 грн. 16 коп. а розмір нарахованої пені становить (з урахуванням вже сплаченої позивачу пені) - 3 195 грн.86 коп.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір нарахованих інфляційних втрат та 3% річних, складає - 440 грн. 94 коп. та 58 грн. 03 коп. відповідно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який визнав вірними розрахунки позивача стосовно розміру пені, інфляційних витрат та 3 % річних.

У іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Крім того, суду апеляційної інстанції відповідачем надано оригінали платіжних доручень від 22 лютого 2016 року, що підтверджують перерахування Дем»яненко Д.В. 16 064,19 грн., яка була стягнута з відповідача за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 28 січня 2016 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез