Справа № 463/3358/16-ц
Провадження № 2/463/1650/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розміщений в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її баба - ОСОБА_2, після чого відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частин садибного житлового будинку АДРЕСА_1. За життя баба склала заповіт, яким все своє заповіла їй. Оскільки на час смерті спадкодавця постійно проживала разом з нею, вважається також, що прийняла спадщину. Через фінансові труднощі, а також у зв'язку з відсутністю будь-яких інших спадкоємців, до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину протягом тривалого часу не зверталась. Звернувшись із такою заявою у 2014 році, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Так, 1/2 частки в будинку належала її бабі згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.1987р., виданого після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і який був її дідом та одночасно - чоловіком спадкодавця ОСОБА_2 Прийнявши спадщину від свого чоловіка, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не зареєструвала права власності, набутого в порядку спадкування. Оскільки баба фактично прийняла спадщину від свого чоловіка, а через її бездіяльність не взмозі оформити свої спадкові права, право власності на таку частку будинку просить визнати в судовому порядку.

В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Повноважний представник останньої скерувала до суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Заявою до суду справу також просить слухати справу у його відсутності, а у вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3, матеріали спадкової справи №14/14, заведеної після смерті ОСОБА_2, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з таких підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.11), баба позивача - ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2, єдиним спадкоємцем останньої є позивач, а як вбачається з копії заповіту від 16.08.2002р. (а.с.10), ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким все своє майно, належне їй на день смерті заповіла ОСОБА_1

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.08.1987р. (а.с.13), ОСОБА_2 успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 1/2 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, який знаходиться у АДРЕСА_1

Як вбачається із довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 14.01.2016р. (а.с.15), 1/2 частки спірного будинку, умовно позначена як квартира № 1 рахується за ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не унаслідувала її належну частку. Згідно обстеження, станом на 15.01.2016р. самовільних переобладнань, реконструкцій даної частини будинку не виявлено.

З цих підстав, що право власності на майно не зареєстроване постановою ПН ЛМНО Максимів Л.Д. від 04.04.2016р. (а.с.9) відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Постановою КМУ від 27.02.1995р. № 150 «Про Концепцію розвитку житлово-комунального господарства в Україні», що була чинною на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2, на законодавчому рівні впроваджено державну систему реєстрації, обліку та оцінки вартості нерухомого майна.

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 01.01.2004р., визначений Главою 87 Книги Шостої ЦК України, однак, як зазначено в п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003р., правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16.01.2003р., до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її - ч. 1 ст. 1268 ЦК України.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Аналогічне правило закріплювалось в ст. 560 ЦК УРСР 1963р.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Обов'язок проведення державної реєстрації права на спадщину, виконання якого передбачалось Постановою КМУ від 27.02.1995р. № 150 «Про Концепцію розвитку житлово-комунального господарства в Україні» у даних правовідносинах лише засвідчує можливість розпорядження спадковим майном, однак не обмежує спадкоємця у праві на спадщину.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Визнання права в цивільному законодавстві - це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між суб'єктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обов'язку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі пред'явлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обов'язків щодо майна.

В даній справі спадкодавець ще за життя, отримавши свідоцтво про право на спадщину, не вчинила дій щодо реєстрації права власності частки будинку, чим обмежила своїх спадкоємців у праві прийняття спадщини.

Оскільки така обставина не спростовує права власності спадкодавця, а лише виключає можливість оформлення позивачем своїх спадкових прав в позасудовому порядку, суд знаходить позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 підставними.

Враховуючи вище наведені норми закону, зважаючи на відсутність буд-яких правовстановлюючих документів на земельну ділянку, відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання права власності на земельну ділянку.

Разом з тим, згідно із ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З огляду на викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 319, 321, 328, 1216, 1218, 1258, 1261 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.