Справа №442/7497/15-ц
Провадження №2/442/237/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Коваля Р.Г.

при секретарі Далявській Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи КП «Житлово-експлуатаційне обєднання» Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезгаданим позовом, посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить Дрогобицькій міській раді та перебуває на балансі КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради.

У спірній квартирі зареєстровані вона, як наймач квартири, її дочка ОСОБА_3, а також її колишній чоловік відповідач ОСОБА_2

Вказує на те, що звільнена з роботи, фактично проживає у вищезгаданій квартирі зі своєю дочкою, проводить оплату усіх комунальних послуг, в квартирі знаходяться усі її та дочки речі.

Відповідач у даній квартирі не проживає, а фактично проживає без реєстрації з своїми численними співмешканками за різними адресами в м. Дрогобичі. В даній квартирі відповідач з 2013 року жодного разу не з»являвся. В спірній квартирі відсутні будь-які речі відповідача, останній не бере участі в утриманні квартири, зокрема в проведенні поточних ремонтів, а також у сплаті комунальних послуг. Така ситуація створює для неї негативні наслідки. Відтак, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезгаданою квартирою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю. Зазначила, що відповідач в спірній квартирі не проживає уже два роки. Усі витрати, пов»язані з квартирою, несе виключно вона особисто. Дану квартиру вона отримала як службову. Особистих речей відповідача у даній квартирі немає. Крім того, відповідач хворий на туберкульоз відкритої форми і вона боїться за своє та дочки здоров»я. Жодних коштів на утримання квартири відповідач не надає. Однак, він має ключі та може до неї вільно заходити. 10 років тому назад вони розлучилися, проте продовжували проживати разом. Відповідач бив її та навіть піднімав руку на дочку. Де відповідач проживає на даний час їй невідомо.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримав думку своєї довірительки, додав, що позовна заява цілком вмотивована і відповідача слід визнати таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечив, пославшись зокрема на підстави, викладені в письмовому запереченні. Крім того додав, що в листопаді 2007 року вони розлучилися і він лежав у лікарні періодично по півроку і лікувався до 2013 року. В органи міліції з приводу перешкоджання йому у проживанні у спірній квартирі не звертався. На даний час проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 в свого знайомого, там він сплачує за комунальні послуги. Лікується в неврологічному відділенні Дрогобицької лікарні. За комунальні послуги не оплачує, в 2014 році позивач віддала йому усі його особисті речі. Спільне життя з позивачем є неможливим.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні суду пояснила, що сторони по справі є її сусідами. Більше двох років вона відповідача в даній квартирі не бачила. У них були часті сварки, причиною було те, що відповідач любив випити. Чи є в даній квартирі особисті речі відповідача вона не знає. Позивача знає з доброї сторони.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснила, що проживала з сторонами по сусідству. Ніякої неприязні до них не має. В даному будинку вона проживає з 1986 року. Позивачу квартиру дали як службову, так як вона народила дитину. Відповідач часто випивав, у них виникали сварки. Квартиру повністю утримує позивач і перешкод відповідачу у доступі в квартиру не чинить. Більше двох років вона відповідач в даній квартирі не бачила.

Заслухавши думку позивача та її представника, відповідача, свідків, суд встановив, що квартира АДРЕСА_2 належить Дрогобицькій міській раді та перебуває на балансі КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, що підтверджується ордером на займання житлової площі в гуртожитку Дрогобицької швейної фабрики №201 від 29.08.1996 року, витягом з протоколу №14 спільного засідання профкому і адміністрації Ват ДШП «Зоря» від 22.12.2003 року, рішенням виконкому Дрогобицької міської ради №74 від 221.03.2002 року та №98 від 15.04.2004 року та ордером на житлове приміщення №58 від 25.04.2005 року.

Встановлено в судовому засіданні і не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в вищезгаданій квартирі.

З оглянутого акту від 26.10.2015 року, складеного комісією КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради вбачається, що під час обстеження квартири АДРЕСА_3 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, проте не приймає ніякої участі в утриманні житла, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали останньому немає.

Цих обставин сторони по справі не заперечували в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 47 Конституції України закріплює право кожного на житло, яке є однією з головних матеріальних умов існування людини. Конституційне право на житло означає насамперед право громадянина мати житло для власного проживання і проживання членів його сім'ї. За змістом вказаної статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В контексті конституційного положення частина 4 вказаної статті встановлює додаткові гарантії щодо права користування житлом, зокрема те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З роз'яснень, які містяться у п. 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Даючи оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання, що позов підставний і підлягає до задоволення, доказами, які надані позивачем установлено, що відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 більше двох років без поважних причин. Відповідач не навів жодних доказів про те, що йому чинились перешкоди у користуванні спірним жилим приміщенням, він не звертався в установленому порядку з цього приводу за захистом своїх інтересів. Ст.ст. 71, 72 ЖК України передбачають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності без поважних причин шість місяців. Оскільки, відповідач відсутній більш тривалий строк без поважних причин, то його слід визнати такими, що втратив право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Р.Г.Коваль