______________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4748/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір іпотеки № РМ SME/503/220/2008 від 04.08.2008 року, оформлений між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») припиненим; виключити з Державного реєстру іпотек запис про державну реєстрацію іпотечного договору № РМ SME/503/220/2008 від 04.08.2008 року, оформлений між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») припиненим; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 141 кв.м., накладений за № 683 від 04 серпня 2008 року, оформлений між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»).

В обґрунтування свого позову посилається на те, що строк дії кредитного договору № CM-SME503/220/2008 від 04.08.2008 року, укладеного із ПАТ «ОТП Банк» сплив 04.08.2016 року, тому вважає, що правовідносини за договором іпотеки № РМ- SME503/220/2008 від 04.08.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» також припинилися з моменту закінчення строку дії кредитного договору.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4, яка є також представником третьої особи ОСОБА_3, у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі, повідомивши, що її довірителі бажають особисто брати участь у судовому засіданні та надати пояснення. Однак, поважності причин відсутності довірителів не навела.

Представник відповідачів ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважаючи його необґрунтованим, просила у задоволенні позову відмовити, пояснила, що заборгованість за кредитом складає більш ніж два мільйони гривень, що унеможливлює задоволення позову.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні поданого позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 04.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №СМ-SМЕ-503/220/2008, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 183000,00 дол. США, що підтверджується кредитною заявою від 04.08.2008 року, на умовах зазначених в кредитному договорі зі сплатою 14 % річних з щомісячною сплатою відповідної частини кредиту у розмірі та строки визначені графіком повернення кредиту, остаточна дата повернення кредиту 04.08.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а Позичальник зобов'язується повернуся кредит та оплатити проценти.

Відповідно до п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в- якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Слід зазначити, що 25 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», надалі Фактор та ОСОБА_2 акціонерним товариством «ОТП Банк», надалі Клієнт було укладено Договір факторингу, відповідно умов якого (п. 3.1) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт передає (відступає) Фактору права грошової вимоги на Кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за Кредитними договорами, а Фактор здійснює фінансування Клієнта за плату на умовах цього договору.

Згідно п. 3.3 права, що переходять до Фактора за Кредитними договорами у звязку з передачею (відступленням) Кредитного портфелю: а. Фактор набуває усі права наявних вимог за Кредитними договорами, що є дійсними на Дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до Боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій; б. Фактор набуває усі права майбутніх вимог у вигляді процентів та штрафних санкцій на суму основного боргу за Кредитними договорами з Дати набрання чинності; в. на умовах передбачених Договором комісії, Фактор набуває право вимагати від Клієнта перерахування будь-яких та усіх коштів, отриманих ним від Боржника в результаті реалізації Заставленого майна.

Можливість заміни Кредитора в зобов'язанні передбачена положеннями ст. 512 ЦК України, відповідно до якої кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином -(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору 04.08.2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-SME 503/220/2008, відповідно до п.3.1. у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині, також п.3.2 умов якого, поручитель приймає на себе зобовязання , у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

Окрім того, в якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за вищевказаним кредитним договором 04 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір іпотеки № РМ- SME503/220/2008, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстр. № 1838, відповідно до умов п. 1.1. якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником ОСОБА_7 Зобовязань, визначених у Статті 2 цього Договору, Іпотекодавець цим надає Іпотекодержателю в Іпотеку нерухоме майно, визначене у Статті 3 цього Договору («Предмет Іпотеки»).

Так у відповідності до статті 3, Предметом іпотеки за цим Договором є квартира, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Тополина, будинок під номером 26, квартира під номером 16 та належить Іпотекодавцю на праві власності, та складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 141 кв.м., житловою площею 72,3 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦПК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи

Відповідно до ч.3 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання

Однією з підстав, якою позивач обґрунтовує позовні вимоги є те, що сплив строк дії Кредитного договору № СМ-SМЕ-503/220/2008, у звязку із чим іпотеку належить визнати припиненою.

Такі доводи суд не приймає до уваги, оскільки згідно п. 2.1 Договору іпотеки встановлено, що Іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо сплати Боржником кожного і всіх його платіжних зобовязань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії, а саме: п.п. 2.1.1 повернення кредиту та п.п. 2.1.2 сплата процентів за користування кредитом.

Таким чином, строк дії іпотечного договору № РМ- SME503/220/2008 від 04 серпня 2008 року визначено сторонами до моменту виконання зобовязань, а як встановлено у судовому засіданні, зобовязання за кредитним договором №СМ-SМЕ-503/220/2008 позивачем у повному обсязі не виконані.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання.

Ч. 2 та 5 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотеко держателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Законом України «Про іпотеку» визначено перелік підстав з яких договір іпотеки вважається припиненим, він є вичерпним.

Так, згідно ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених законом.

Тому на підставі ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» суд встановив, що відсутня жодна із наведених цією статтею обставин для припинення Іпотечного договору № РМ- SME503/220/2008 від 04 серпня 2008 року .

У частині 1 ст. 575 ЦК України іпотека визначена, як окремий вид застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 593 ЦК України передбачено підстави припинення права застави, що цілком кореспондуються із положеннями статей 3,17 Закону України «Про іпотеку».

Положення щодо припинення зобов'язань містяться в главі 50 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 559 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (новація) (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України), ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України, підставою припинення зобов'язання є розірвання договору.

Основне зобовязання, станом на момент розгляду даної справи, у встановленому законом порядку не припинено, предмет іпотеки не реалізовано, іпотечний договір судом недійсним не визнавався, інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку» за яких іпотечний договір № РМ- SME503/220/2008 від 04 серпня 2008 року може бути визнаний припиненим, судом також не встановлено.

А відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненою іпотеки нерухомого майна по іпотечному договору РМ SME/503/220/2008 від 04.08.2008 року, укладеному між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та вважає, що у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Вимоги позивача про виключення з Державного реєстру іпотек запису про державну реєстрацію іпотечного договору № РМ SME/503/220/2008 від 04.08.2008 року та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна, квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, є похідними від визнання договору іпотеки припиненим, у звязку з чим суд відмовляє у їх задоволенні.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх безпідставність.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. ст. 3, 11,1 5, 203, 215, 512-514, 516, 572, 575,~ 585, 754 ЦК України, ст. 27, 31, 128 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.