Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2300/14-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 27 Доповідач Товянська О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого: судді Товянської О.В.

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.

при секретарі: Кравчук Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 12 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2014р. Банк звернувся до суду з позовом. Просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором споживчого кредиту № 0 від 30.11.2007р. у розмірі 45476,49 дол. США: заборгованість за простроченим кредитом - 39680,15дол. США; % - 5189,73дол. США; пеня - 249,85дол.США; пеня за несвоєчасне погашення % - 356,76 дол.США. Зазначав, що 30.11.2007р. Банк та ОСОБА_1 уклали договір споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав їй кредит в іноземній валюті в сумі 45000,00 дол. США строком до 30.11.2037р. зі сплатою 12,9% річних. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника Банк та ОСОБА_2, ОСОБА_3 уклали договори поруки № 0/п1 від 30.11.2007р.

Заочним рішенням Корольовського райсуду м.Житомира Житомирської області від 12 квітня 2016р. стягнуто солідарно: з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.11.2007р. в сумі 45476,49дол. США (за курсом НБУ станом на 03.03.2014р. - 441094,69грн.; з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" в сумі 45476,49 дол. США (за курсом НБУ станом на 03.03.2014р. - 441094,69 грн. Стягнуто з відповідачів на користь Банку судовий збір у сумі по 1218 грн. 00 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 представник ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Таким чином, ОСОБА_2 особисто або через свого представника не мав можливості реалізувати свої права, зокрема подати зустрічний позов, витребувати ряд документів для чіткого обґрунтування позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2007р. Банк та ОСОБА_1 уклали договір споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримала кредит - 45000дол. США (за курсом НБУ на день укладення Договору - 227250грн.), зі сплатою за користування кредитом 12,9% річних з кінцевим терміном повернення - 30.11.2037р. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30.11.2007р. Банк та окремо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договори поруки № 0/п1, за яким поручителі зобов'язалися відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх зобов'язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 25.05.2009р. АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №1 до Кредитного договору № 0 від 30.11.2007р. про зміну графіку погашення кредиту (а.с.5-9).

Судом встановлено, що зазначена додаткова угода не була узгоджена з поручителем.

Відповідно до ч.1 ст.1054,1049 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст.526,611,615,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Судом встановлено, що позичальник зобов'язання по кредитному договору не виконувала, кредит погасила не в повному обсязі, тому за нею рахується вказана заборгованість.

Проте вимоги про стягнення заборгованості з поручителів задоволенню не підлягають.

За змістом норм ст.ст.559,598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України термін порука використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Припинення поруки у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору.

Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін (ст.ст.3,12-15,20 ЦК, ст.ст.3-5,11,15,31 ЦПК), слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом.

Судом першої інстанції не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст.8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦКУ, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни графіку погашення заборгованості, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

В матеріалах справи відсутні та Банком не надано доказів повідомлення поручителів про укладання додаткової угоди та зміну графіку погашення кредиту за основним договором.

За таких обставин суд колегія суддів вважає, що порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є припиненою, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог до них про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні, а вказана заборгованість підлягає стягненню із боржника ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково. Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 12 квітня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 30.11.2007р. в сумі 45476,49дол.США (за курсом НБУ 441094,69грн.) і судовий збір в сумі 2426грн. В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: