ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в обґрунтовування якого вказав, що з 2003 року по 29 грудня 2010 рік перебував у шлюбі з ОСОБА_7 та 02 лютого 2009 року ними придбано автомобіль Chana Benni SС 7133, який був зареєстрований на його ім'я.

14 липня 2010 року своїй дружині ОСОБА_7 він видав довіреність на розпорядження вказаним автомобілем. На підставі довіреності, 29 грудня 2010 року ОСОБА_7 зняла автомобіль з реєстрації для продажу та продала його за 44 053 грн ОСОБА_8, який є батьком відповідача.

29 грудня 2010 року шлюб з ОСОБА_7 розірвано, проте питання поділу спільного майна, а саме - автомобіля Chana Benni SС7133 залишається спірним.

Посилання у позові на ст.ст. 1000-1007 ЦК України мотивує тим, що у задоволенні позову про поділ спільного майна подружжя, заявленого на підставі норм Сімейного кодексу України, у тому числі і щодо поділу автомобіля, рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року йому було відмовлено. Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд вказав, що ОСОБА_7, відчужуючи автомобіль, діяла, не як його дружина, а як представник на підставі довіреності і фактів, що вона діяла усупереч волі та інтересам сім'ї чи не на її потреби, не встановлено.

Посилаючись на те, що характер спірних правовідносин встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили і відповідно до ст. 61 ЦПК України ці обставини доведенню не підлягають, позивач просив стягнути з ОСОБА_7 всю суму отриманих нею коштів від продажу автомобіля.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення грошових коштів відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 29 січня 2016 рокурішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2015 року скасовано.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 22 026 грн 50 коп. та у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 462 грн 82 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль є спільним майном подружжя і в будь-якому випадку вимоги про стягнення всієї суми за продане майно на користь позивача задоволенню не підлягають, а вимог за нормами СК України не заявлено. Наявна у матеріалах справи довіреність від імені позивача щодо продажу стосується лише автомобіля, тобто майна набутого за час шлюбу, а тому ці відносини не регулюються нормами ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги на підставі ст. 60, ч. 1 ст. 63, ч. 4 ст. 65, 70 СК України, відповідно до яких майно подружжя набуте у шлюбі є їх спільною сумісною власністю, частки подружжя у спільному майні є рівними, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_6 обґрунтовував свій позов саме правовою невизначеністю у ситуації, яка склалась з врахуванням ухвалених судових рішень.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 06 серпня 2003 року по 29 грудня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

12 грудня 2009 року був придбаний автомобіль, який був зареєстрований на ОСОБА_6

14 липня 2010 року ОСОБА_6 надав дружині ОСОБА_7 довіреність, відповідно до змісту якої, уповноважив останню розпоряджатись вказаним автомобілем, у тому числі, продати автомобіль.

Також встановлено, що 29 грудня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний і в цей же день, ОСОБА_7 зняла автомобіль з реєстраційного обліку.

Пізніше, 28 березня 2012 року автомобіль був реалізований за довідкою-рахунком ОСОБА_8 за 44 053 грн.

Колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що звертаючись з позовом до суду у 2013 році ОСОБА_6 заявляв вимоги про стягнення на його користь вартості Ѕ частки їх спільного з відповідачкою майна в рахунок заборгованості, яка була у нього по аліментах, стягнутих на користь ОСОБА_7 в інтересах їх спільної з позивачем неповнолітньої дитини. Посилаючись на безпідставність та необґрунтованість саме таких вимог ОСОБА_6, рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року зазначено, що у спірних правовідносинах при відчуженні спірного автомобіля, ОСОБА_7 діяла як представник ОСОБА_6

Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням вірно встановлених обставин справи, характеру спірних правовідносин та з огляду на те, що ОСОБА_6 мотивував такі підстави свого позову саме правовою невизначеністю у ситуації, яка склалась з урахуванням наведених вище судових рішень, апеляційний суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_6 можуть бути частково задоволені на підставі положень ст. 60, ч. 1 ст. 63, ч. 4 ст.65, 70 СК України відповідно до яких майно подружжя набуте у шлюбі є їх спільною сумісною власністю, частки подружжя у спільному майні є рівними, та при поділі вважається, що частки подружжя є рівними.

Не врегулювавши цей спір з відповідачкою, ОСОБА_6 звернувся з позовом до суду, вважаючи своє право порушеним.

З установлених обставин у справі вбачається, що продавши спірний автомобіль хоча і за довіреністю, але вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_6, відповідач належної йому частки коштів, отриманих від реалізації автомобіля, не передала, отже ця частка підлягає стягненню на користь позивача.

Касаційна скарга не містять доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік