Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2016 року Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Василенка В.В.

при секретарі Пазенко О.О.

з участю позивача ОСОБА_1О

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3А ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 29 листопада 2012 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір позики відповідно якого він передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 10 200 доларів США, еквівалент в національній валюті становить 82 600 гривень, відповідач зобовязався повернути таку суму грошей або еквівалент суми у гривнях по курсу продажу долара США, що складався б на момент повернення 01 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 9 договору позики дружиною відповідача ОСОБА_4 надано згоду на укладання даного Договору.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою від 29.11.2012 року.

Відповідно п. 2 договору позики відповідач зобовязується повернути позику до 01 грудня 2014 року у тій же валюті в якій надавалась, або в національній валюті України по курсу продажу долара США.

Станом на даний час позика по вказаному договору не повернута, тому він вимушений звертатись до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4В солідарно на його користь грошові кошти в розмірі 10 640 доларів США, що становить 10 200 дол. США борг; 379,78 дол. США 3% річних; 60,32 дол. США.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що в АТ «Дельта Банк» в нього був кредит. Для погашення заборгованості по даному кредиту він вирішив продати особистий автобус. В звязку з тим, що на даному автобусі працював ОСОБА_3 він повідомив останнього про продаж автобуса і той дав згоду на покупку автобуса.

Даний договір купівлі-продажу автобуса вони посвідчили у нотаріуса договором позики по якому він позикодавець ОСОБА_1О передав, а відповідач позичальник ОСОБА_3 прийняв у власність 82 600 (вісімдесят дві тисячі шістсот) гривень еквівалент 10 200 дол. США, що підтверджується відповідною розпискою. В органах ДАІ він переоформив автобус на імя відповідача ОСОБА_3, який за усною домовленістю повинен погасити його заборгованість перед «Дельта Банком». На даний час ОСОБА_3 борг перед банком погасив не в повній мірі, тому він вимушений звертатись до суду з даним позовом. Самого факту передачі грошей між ними не було, а були лише розписка про передачу гроше в сумі 82 600 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, прохала стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 11 017,70 дол. США, що становить 6 429,96 дол. США борг по договору позики; 275,74 дол. США 3% річних; 4 315 дол. США пеня.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позову не визнали та відповідач ОСОБА_3 суду пояснив, що дійсно 29 листопада 2012 року між ним та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір позики по якому позивач передав у його власність грошові кошти у національній валюті в сумі 82 600 гривень, а він відповідач зобовязався повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Вказаним договором позики, ні розпискою не передбачено, що борг має бути повернений в іншій національній валюті, як це вимагає позивач. Між ними і це підтверджено п. 6 договору позики існувала домовленість про повернення боргу шляхом внесення платежів на рахунок ПАТ «Дельта Банк» для погашення кредиту позивача ОСОБА_1. На виконання умов договору позики ним ОСОБА_3 для погашення кредиту ОСОБА_1 по кредитному договору №т2304/0908/55-036 від 25.09.2008 року частинами було внесено 97 061,46 грн, тобто він як позичальник, повністю виконав умови договору позики від 29.11.20012 року, укладеного між ним та позивачем ОСОБА_1. Визнав факт, що даний договір позики укладався відповідачем і ним для виконання договору купівлі продажі автобуса, якого йому передав у власність позивач ОСОБА_1.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила показання відповідача ОСОБА_3.

Заслухавши сторони, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 та ст. 509 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його зобовязання частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобовязання.

За вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості і відповідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 29 листопада 2012 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 укладений договір позики згідно якого позивач передав у власність відповідача ОСОБА_3 грошові кошти у національній валюті в сумі 82 600 гривень, а відповідач зобовязався повернути позикодавцеві ОСОБА_1 таку ж суму грошей до 1 грудня 2014 року, даний факт отримання грошових коштів також підтверджений розпискою ОСОБА_3 від 29.11.2012 року.

Відповідно до п.6 договору позики позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

З наданих відповідачем ОСОБА_3 квитанцій він вніс до АТ «Дельта Банк» в рахунок погашення заборгованості позивача ОСОБА_1 згідно кредитного договору № 2304/0908/55-036 від 29.09.2008 року 97 061, 46 грн., тобто повністю виконав свої зобовязання по договору позики між сторонами .

Посилання представника позивача ОСОБА_2, що згідно даного договору позики грошове зобовязання повинно виконуватись у іноземній валюті, не відповідає вимогам діючого цивільного законодавства та положенням даного договору позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях, а ч. 3 ст. 533 ЦК України допускає використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та умовах встановлених законом. В даному випадку у сторін відсутні дозволи для розрахунків в іноземній валюті, в тому згідно п. 1 договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти у гривнах, тому відповідно згідно положень даного договору і повертати позику потрібно у гривнах.

Крім цього в судовому засіданні зі слів позивача та відповідачів встановлено, що самого факту передачі грошових коштів позивачем відповідачу не відбувалось, даний договір позики між сторонами був укладений для виконання договору купівлі продажу автобуса між позивачем та відповідачем.

Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну їм оцінку, приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 533, 1046, 1049 ЦК України, суд ,-

в и р і ш и в :

У задовленні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5