Провадження №2/761/1125/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

03 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків,

в с т а н о в и в :

23.07.2015 року на адресу суду надійшла позовна заява ТОВ «Порше Лізинг України» до ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків відповідно до Договору про фінансовий лізинг № 0000380 від 08.08.2011 року, в якому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 26 258,66 грн., пеню у розмірі 2 638,32 грн., 3 % річних у розмірі 791,49 грн., інфляційні втрати у розмірі 15 426,34 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 704,22 грн. та збитки у розмірі 131 797,60 грн., а всього 181 616,63 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.08.2011 року між ПАТ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ». було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00003380, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ». транспортний засіб типу VWCaddyKombi 1.6.ITDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, а ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» зобов'язалось прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 24 900,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 7 470,00 доларів США.

При цьому ОСОБА_1 виступив поручителем ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» згідно із умовами поруки зазначеними у Договорі фінансового лізингу шляхом підписання вищевказаного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» умов договору, а саме несплатою лізингових платежів у визначений у договорі термін, позивач був змушений звернутись до суду з позовом в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 26 258,66 грн., пеню у розмірі 2 638,32 грн., 3 % річних у розмірі 791,49 грн., інфляційні втрати у розмірі 15 426,34 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 704,22 грн. та збитки у розмірі 131 797,60 грн., а всього 181 616,63 грн.

Ухвалою суду від 07.09.2015 року позивачу було відмовлено у відкритті провадження до ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» та відкрито провадження по справі за позовом ТОВ «Порше Лізинг України» до ОСОБА_1.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, відповідно до якої просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання до суду не з'явились, про день слухання справи повідомлялися, однак причину своєї неявки суду не повідомили.

Враховуючи, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2011 року між ПАТ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00003380, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» транспортний засіб типу VWCaddyKombi 1.6.ITDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, а ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» зобов'язалось прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 24 900,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 7 470,00 доларів США.

Факт отримання об'єкту лізингу ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» підтверджується Актом приймання-передачі до Договору лізингу № 00003380 від 08.08.2011 року (а.с.29).

При цьому ОСОБА_1 виступив поручителем ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» згідно із умовами поруки зазначеними у Договорі фінансового лізингу шляхом підписання вищевказаного договору.

ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» відповідно до положень п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід'ємну частину договору, зобов'язалось здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Плану відшкодування.

Однак, в порушення умов договору, ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» було сплачено лише чотирнадцять лізингових платежів.

Згідно п. 6.5. Договору, щомісячний платіж здійснюється на рахунок лізингоодержувачем, не пізніше дати, вказаної у Графіку.

Починаючи з жовтня 2012 року ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» почало систематично порушувати умови Договору щодо сплати щомісячних платежів, сплачуючи їх з порушенням встановлених строків.Станом на момент подання позовної заяви ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» частково не сплатило лізингові платежі за користування об'єктом лізингу за період з січня по жовтень 2014 року на загальну суму 26 258,66 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи рахунками-фактури (а.с.54-68).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 533 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а частиною 2 цієї статті передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що 08.08.2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» було укладено договір № 00003380, умови якого позивачем було виконано, відповідно до акту приймання-передачі об'єкта лізингу, ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, також ці зобов'язання не виконуються відповідачем ОСОБА_1, який відповідно до умов поруки несе солідарну відповідальність з боржником, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 26 258,66 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Статтею 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми не своєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 8.2.1. умов договору лізингу у випадку прострочення сплати орендного платежу та/або будь-якого іншого платежу за контрактом, до наймача, відповідно до п.8.2 умов, застосовується пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати орендного платежу та/або будь-якого іншого платежу.

Позивач на підставі п.8.2.1. умов договору лізингу нарахував пеню у сумі 2 638,32 грн. за період з 15.01.2014 року по 15.10.2014 року.

Перевіривши розрахунок пені судом встановлено, що вимога про стягнення пені у заявленому розмірі є правомірною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних, які нараховані у розмірі 791,49 грн. та інфляційні втрати у розмірі 15 426,34 грн. за період з 15.01.2014 по 15.10.2014 рік.

Суд погоджується з розрахунками позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими та такими, що не суперечать чинному законодавству України.

Щодо вимоги позивача про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 704,22 грн. обґрунтована посиланням на ст. 536 ЦК України та необхідністю застосування до цих відносин аналогії закону, а саме відповідно до ч.1 ст. 8 ЦКУ застосуванню підлягає ст. 1048 ЦКУ.

Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦКУ є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої ст. 625 ЦКУ в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами, то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексом інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону), ч.1 ст. 8 ЦК України Правовідносини щодо стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами врегульовані нормами ЦК України, зокрема ст. 536 ЦКУкраїни, тому суд не вбачає підстав застосувати до спірних відносин аналогію закону.

Оскільки Договором фінансового лізингу розмір процентів за користування чужими грошовими коштами за період прострочення виконання грошового зобов'язання не встановлений, отже вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 4 704,22 грн. є безпідставною.

Відповідно до п. 12.6.1. Умов Договору, позивач має право в односторонньому порядку припинитидоговір у разі, якщо лізингоодержувач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Як було зазначено вище, ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» перестало виконувати свої зобов'язання за договором та порушувало терміни сплати лізингових платежів.

Відповідно до п. 8.3.1. Умов Договору, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати лізингоодержувачу першу платіжну вимогу в письмовій формі. Якщо Відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, Позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 робочих днів. У випадку якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, Позивач має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від Контракту в односторонньому порядку, за п. 12.6.1. Контракту. Сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим Договором.

Таким чином, позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням лізингоодержувачем своїх зобов'язань за договором були надіслані нагадування про несплату, що містяться в матеріалах справи:

Разом з третім нагадуванням від 16.10.2014 року, лізингоодержувачу було направлено Вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору вих. № 00003380 від 16.10.2014 року (а.с. 51). Лізингоодержувач отримав Вимогу 24.10.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 992.

Згідно п. 12.13 Умов лізингу у випадках, передбачених п. 12.6 та 12.12., Договір вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Таким чином, враховуючи те, що Вимогу було направлено лізингоодержувачу 16.10.2014 року, договір вважається розірваним 30.10.2014 року.

Також, відповідно до п. 12.9. Умов лізингу та положень Вимоги лізингоодержувач зобов'язаний був повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги Позивача про таке повернення. Крім того, п. 8.2.2. та п. 8.3.2. Умов лізингу та положеннями Вимоги встановлено обов`язок лізингоодержувача погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання Вимоги.

Враховуючи те, що Вимогу було отримано лізингоодержувачем 24.10.2014 року, останнім днем повернення Об'єкту лізингу було 07.11.2014 року, останнім днем сплати заборгованості було 27.10.2014 року.

З позовної заяви вбачається, що об'єкт лізингу було вилучено у лізингоодержувача та передано позивачу на підставі виконавчого напису № 175 від 18.02.2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець О.С., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 25.03.2015 року.

Відповідно до п. 6.17. Умов лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання Контракту/відмови від Контракту за ініціативою позивача відповідно до п. 12 Контракту, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Відповідно до п. 2. ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У зв'язку з тим, що лізингоодержувач продовжував користуватися об'єктом лізингу після розірвання договору, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача збитки, заподіяні позивачу у зв'язку із несплатою лізингових платежів у вигляді процентів та комісій, без врахування відшкодування частини вартості об'єкта лізингу за період з 15.11.2014 року по 15.03.2015 року у розмірі 21 000,71 грн.

Пунктом 8.2. Договору передбачено, що лізингоодержувач зобов'язався сплатити позивачу штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем: еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу, а також компенсувати витрати позивача, нараховані/виплачені позивачем з метою відшкодування суми не сплачених лізингоодержувачем у відповідності до Договору.

Позивачем було долучено до матеріалів справи відповідні нагадування про несплату заборгованості, однак суду не дуло надано доказів направлення та отримання лізингоодержувачем даних листів. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з частині стягнення збитків у вигляді штрафів відповідно до п. 8.2. Договору, у розмірі 8 156,33 грн.

Відповідно до п. 8.2.3. Договору, лізингоодержувач зобов'язався сплатити компенсацію будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до Контракту.

Згідно п. 13.6 Договору, лізингоодержувач відшкодовує всі та будь-які витрати, понесені ТОВ «Порше Лізинг України» у зв'язку з вилученням (поверненням) об'єкта лізингу, в тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги пов'язані з вилученням об'єкта лізингу.

У зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем взятих на себе зобов'язань за договором позивач уклав з ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» Договір про надання послуг з повернення майна від 03.02.2011 року.

Відповідно до Акту № 32 від 30.03.2015 року приймання-передачі наданих послуг до Договору, ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» надало позивачу послуги, спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов договору на суму 32 208,70 грн.

Однак, дані збитки підтверджуються лише рахунком на оплату та платіжним дорученням, які містяться у матеріалах справи.

Натомість, суду не будо надано документально підтверджених доказів того, які саме дії, спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов договору були виконанні ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», а також не надано доказів понесених витрат у сумі 32 208,70 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» надавало позивачу послуг з повернення майна після винесення державним виконавцем Постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.03.2015 року.

Згідно п.12.9. Контракту у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4,2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень Контракту, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу та лізинговими лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до графіка покриття витрат та виплат лізингових платежів, а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до умов контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована Лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання контракту.

Компенсація витрат згідно п.12.9 Контракту становить 60531,86 грн., що підтверджується матеріалами справи, в зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення збитків в розмірі 60531,86 грн. підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3900 грн. вартості нотаріальних послуг, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність таких вимог, оскільки стороною позивача не було надано суду розрахунку витрат на нотаріальні послуги, а тому позов не підлягає задоволенню в цій частині.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи викладене суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. безпідставною та необґрунтованою, оскільки не надано розрахунку витрат на правову допомогу з урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», у зв'язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Таким чином, оскільки судом було встановлено, що між ТОВ «ПОРШЕ ЛІЗИНГ Україна» та ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ», поручителем якого виступав ОСОБА_1, було укладено Договір про фінансовий лізинг №00003380 від 08.08.2011 року, умови якого позивачем було виконано, відповідно до акту приймання-передачі передано ТОВ «УКРАЇНСЬКА ТОРГІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ» транспортний засіб типу VWCaddyKombi 1.6.ITDI, 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, останній взяті на себе за договором зобов'язання не виконує, також ці зобов'язання не виконуються відповідачем ОСОБА_1, який відповідно до умов поруки несе солідарну відповідальність з боржником, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, в зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково,а тому з відповідача ОСОБА_1підлягає до стягнення на користь ТОВ «Порше Лізинг України» суму заборгованості у розмірі 126647,38 грн., з яких 26258,66 грн. - заборгованість за лізинговими платежами, 2638,32 грн. - пеня, 791,49 грн. - 3% річних, 15426,34 грн. - інфляційні витрати, 21000,71 грн. - збитки, заподіяні у зв'язку з несплатою лізингових платежів, 60531,86 грн. - збитки згідно п.12.9. Контракту.

Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1266,47 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 127913 (126647,38 + 1266,47) грн. 85 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 79, 83, 84, 88, 169, 212 - 215, 224 - 226, 233, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по лізинговим платежам та відшкодування збитків, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» заборгованість в розмірі 127913 (сто двадцять сім тисяч дев'ятсот тринадцять) грн. 85 коп., з яких 26258 (двадцять шість тисяч двісті п'ятдесят вісім) грн. 66 коп. - заборгованість за лізинговими платежами, 2638 (дві тисячі шістсот тридцять вісім) грн. 32 коп. - пеня, 791 (сімсот дев'яносто одна) грн. 49 коп. - 3% річних, 15426 (п'ятнадцять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 34 коп. - інфляційні витрати, 21000 (двадцять одна тисяча) грн. 71 коп. - збитки, заподіяні у зв'язку з несплатою лізингових платежів, 60531 (шістдесят тисяч п'ятсот тридцять одна) грн. 86 коп. - збитки згідно п.12.9. Контракту.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути переглянуте судом за заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом, або після закінчення строків для подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя: