УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргоюІвано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Посилався на те, що він працював у відповідача на посаді заступника генерального директора по фінансах та наказом № 28 від 21 березня 2013 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Позивач вважав його звільнення незаконним, оскільки воно було проведено без згоди профспілкового комітету, а також він не вчиняв грубого порушення трудових обов'язків. Крім того його звільнено у період перебування на лікарняному. Враховуючи викладене ОСОБА_4 просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 19 995 грн 94 коп.

Рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 31 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційним судом Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року, позовні вимоги задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника генерального директора з фінансів Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 квітня 2013 року по 21 липня 2013 року у розмірі 19 995,94 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 27 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника генерального директора з фінансів Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 21 березня 2013 року та на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2013 року по 31 липня 2013 року у розмірі 14 520 грн 86 коп.

У касаційній скарзі представник Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості - Грица Ю.Ю., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 працював у відповідача на посаді заступника генерального директора по фінансах та наказом № 28 від 21 березня 2013 року був звільнений з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

Підставами для звільнення з роботи у наказі зазначено: порушення вимог посадової інструкції в частині організації розробки планової і звітної документації, обліку і аналізу господарської діяльності, зокрема недотримання вимог щодо складання фінансового плану підприємства на поточний місяць, а також проведення робіт по вдосконаленню планування економічних показників діяльності підприємства та витрат товарно-матеріальних цінностей. - відсутність станом на 19 березня 2013 року фінансового плану на березень місяць; формування того ж дня фінансового плану на березень з дефіцитом 1 400 000 грн; з 26. Лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року за безпосередньою вказівкою ОСОБА_4 без дотримання положень п. 6.5 договору постачання лікеро-горілчаної продукції, тобто без попередньої оплати, ТзОВ «Прикарпатський торговий дім» було відвантажено продукцію на загальну суму 3 416 749 грн, що призвело до наявності дебіторської заборгованості на суму 4 568 886, 07 грн.

Статтею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Пунктом 1 ч. 1 указаної статті передбачено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків, зокрема, керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками тощо. Звільнення неможливе за п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер.

Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України йдеться про разове грубе порушення трудових обов'язків, а не про тривале, системне, що може бути підставою для звільнення за інших підстав.

Розірвання трудового договору на підставах, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП, передбачає визначення кола порушень трудових обов'язків, під які підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад - це і характер дії або бездіяльності працівника, й істотність наслідків порушення трудових обов'язків, і особливості причинного зв'язку між порушенням і його наслідками, і форми вини.

Виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваюче, зокрема неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 був обраний членом профспілкового комітету Івано-Франківського ОДОСП, що підтверджено протоколом № 1 від 02 липня 2010 року, та звільнений з роботи без згоди профспілкового органу підприємства та вищестоящого органу профспілки.

Згідно ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Апеляційний суд, встановивши, що відповідач порушив порядок звільнення позивача, зробив правильний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції, оскільки судове рішення законне та обґрунтоване.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості відхилити.

Рішенняапеляційного суду Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Євтушенко О.І. ЗавгородняІ.М.