АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5914/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Кириленко Т.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Шебуєвої В.А.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва про визначення порядку користування жилим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ квартири, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи : ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва , Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про припинення права власності на частку в спільному майні ,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 пред»явила вказаний позов до відповідачів та зазначала, що квартира АДРЕСА_1 в м .Києві належить їй та відповідачам в рівних частках, кожному по 1/3 частині і складається з трьох кімнат площею відповідно 10,40 кв. м., 17,00 кв. м та 12,40 кв. м з лоджією площею 1,70 кв.м, кухні - 6,00 кв.м , вбиральні - 1,10 кв.м, ванної кімнати - 2,20 кв. м, коридору - 5,80 кв. м та комори - 1,10 кв. м.

Посилаючись на те,що між нею та відповідачами виникають непорозуміння з приводу користування, утримання та збереження спірною квартирою, просила встановити порядок користування квартирою та виділити їй у користування ізольовану кімнату площею 10,40 кв.м, а відповідачам виділити кімнати площею17,00 кв.м та 12,40 кв.м, місця загального користування залишити у спільному користуванні.

ОСОБА_6 подав зустрічний позов про поділ спірної квартири і просив виділити йому у власність кімнату площею 10,40 кв.м..

ОСОБА_2 у зустрічному позові просила припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири з виплатою їй вартості вказаної частки,посилаючись на те, що вказана квартира є єдиним її житлом, а спільне проживання з ОСОБА_3 є неможливим.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено визначити порядок користування спірною квартирою, згідно з яким у користування ОСОБА_3 виділено кімнату площею 10,40 кв.м, а ОСОБА_6 та ОСОБА_2 дві кімнати площею 17,00 кв.м та 12,40 кв.м з лоджією площею 1,70 кв.м, всі інші приміщення залишено у загальному користуванні. У зустрічних вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її позову про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири з виплатою їй вартості вказаної частки.

Зазначає, що судом не прийнято до уваги згода ОСОБА_3 з оцінкою її частки квартири у розмірі 274781 грн., яку вона може виплатити їй, щоб проживати з дітьми у нормальних житлових умовах. Крім того позивач має на праві власності однокімнатну квартиру.

Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з"явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.11.2000 року, виданого Святошинською районною у м. Києві радою, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 - 1/3, ОСОБА_7 -1/3 та ОСОБА_2 - 1/3.

Вказана квартира складається з однієї ізольованої кімнати розміром 10,40 кв. м., та двох суміжних кімнат розміром 17,00 кв. м та 12,40 кв. м з лоджією площею 1,70 кв.м, кухні - 6,00 кв.м , вбиральні - 1,10 кв.м, ванної кімнати - 2,20 кв. м, коридору - 5,80 кв. м та комори - 1,10 кв. м

Відповідно до договору дарування, 15.01.2002 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 належну їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою форми № 3 Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 13.04.2016 року № 108/01, у зазначеній вище квартирі зареєстровані відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також ОСОБА_8 - донька ОСОБА_2.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2013 року , яке набрало законної сили, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_2 про заборону перешкоджання користування власністю задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, яким ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 1/3 частини спірної квартири, відмовлено ( а.с.108113,117-118).

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.01.2015 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 за її позовом до відповідачів вселено у спірну квартиру ( а.с.119-114-115).

17.11.2011 року ОСОБА_2 зверталась до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу пошкодження замків в дверях квартири АДРЕСА_1, до якого міг бути причетний ОСОБА_10, син ОСОБА_3. Постановою Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві в порушенні кримінальної справи відмовлено ( а.с. 98).

20.10.2014 року ОСОБА_3 зверталась до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу не допуску її до квартири АДРЕСА_1. В ході перевірки даної заяви Висновком Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 05.11.2014 року встановлено, що квартирою володіють по 1/3 частки ОСОБА_3та її брат ОСОБА_4. При цьому ОСОБА_3 готова вирішити з братом питання щодо розподілу даної квартири різними способами, але брат ні на один з даних способів не згодний та продовжує наполягати лише на тому, щоб жити в даному помешканні, а ОСОБА_3 не бажає проживати разом з братом, оскільки вважає, що його частка в помешканні замала для спільного проживання ( а.с. 99).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.12.2015 року поділити квартиру АДРЕСА_1 на дві окремі ізольовані квартири шляхом проведення реконструкції (перепланування переобладнання) неможливо. Дійсна вартість даної квартири на момент проведення оцінки складає 824 342 грн. 00 коп..

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовів, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира є неподільною, врахувавши заперечення ОСОБА_3 проти припинення її власності на 1/3 частину квартири, яка не є незначною та отримання грошової компенсації, яка ОСОБА_2 на депозитний рахунок внесена не була, а спільне користування квартирою є можливим шляхом встановлення порядку користування. При цьому суд вважав, що посилання ОСОБА_2 про неможливість спільного володіння та користування квартирою не знайшло свого підтвердження, оскільки постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.11.2011 року, висновок від 05.11.2014 року та копії судових рішень свідчать лише про невизнання відповідачами права власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири, яке виникло у неї на підставі договору дарування, а не про неможливість спільного користування квартирою. Крім того судом зазначено, що наявність у ОСОБА_3 на праві власності іншого житла, не є підставою для припинення права власності на майно.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, без належного дослідження доказів наданих сторонами на підтвердження своєї позиції та з»ясування обставин справи.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, законодавцем передбачено можливість припинення права власності особи на частку у спільному майні .

Як вбачається з рішення суду, то підставами для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 була та обставина, що останньою не доведено неможливість спільного користування спірною квартирою разом із ОСОБА_3 та не внесення ОСОБА_2 вартості частки останньої на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи надані ОСОБА_2 докази щодо неможливості спільного володіння та користування спірною квартирою (постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.11.2011 року, висновок від 05.11.2014 року та копії судових рішень) , колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами дійсно виникли неприязні стосунки та існує конфліктна ситуація щодо володіння та користування спільним майном, яка існує досить тривалий час, що також підтверджується і пред'явленим позовом ОСОБА_3 про встановлення порядку користування спірною квартирою, який вона обґрунтовувала непорозумінням та суперечками співвласників з приводу користування, утримання та зберігання майна .

Крім того, матеріали справи містять медичні документи з яких вбачається, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_2, яка має двох малолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження, станом на 15.01.2016 року знаходилась на тридцятому тижні вагітності та в судовому засіданні, яке відбулось 12.01.2016 року її представник заявляв клопотання про надання часу задля збирання коштів для внесення їх на депозит суду.

16.02.2016 року суд розглянув дану справу у відсутність ОСОБА_2 та її представника, доказів направлення судової повістки в судове засідання на 16.02.2016 року вказаним особам, матеріали справи не містять.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 подала оригінал квитанції № 1 (#300688360), яка свідчить про внесення нею 29.04.2016 року на рахунок апеляційного суду м. Києва суми у розмірі 274 781,00 грн., яка відповідає 1/3 частці вартості спірної квартири відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.12.2015 року.

Колегія суддів вважає, що попереднє невнесення ОСОБА_2 вартості 1/3 частки спірної квартири на депозит суду першої інстанції обумовлене поважними причинами - вагітність та народження 29.02.2016 року третьої дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження, в зв»язку з чим приймає його до уваги, оскільки він має значення для правильного вирішення даної справи.

05.04.2016 року третя малолітня дитини ОСОБА_2, зареєстрована у спірній квартирі, що підтверджується довідкою форми № 3 від 20.04.2016 року за № 1498/68 Комунального центру «Центр комунального сервісу» м. Києва.

Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами існує багаторічний конфлікт з приводу володіння та користування спільним майном, яке є неподільним, що підтверджується Висновком судової будівельно-технічної експертизи від 01.12.2015 року, внаслідок чого спільне його володіння та користування відповідачами та ОСОБА_3, яка має у власності інше житло , неможливе.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду про те, що наявність у ОСОБА_3 на праві власності іншого житла не може бути підставою для припинення права власності особи на частку у майні, однак наявність на праві власності іншого житла, свідчить про те, що припинення права власності 1/3 частки належній ОСОБА_3, місце проживання та реєстрації якої є квартира АДРЕСА_5, у спірному майні , не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Будь-яких доказів протилежного матеріали справи не містять та ОСОБА_3 не надано.

Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності , зважаючи на принцип справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, членів сім»ї ОСОБА_2, якими є три малолітніх дитини, позицію ОСОБА_4, який визнає позов ОСОБА_2, враховуючи обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про можливість припинити право ОСОБА_3 на частку у спільному майні зі сплатою їй вартості вказаної частки, яка знаходиться на рахунку апеляційного суду м. Києва та визнанням за ОСОБА_2 права власності на вказану частку.

На підставі викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3, відмову про задоволення позову ОСОБА_4, оскільки спірне майно є неподільним, та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 304,307,309,313,314,316 ЦПК України , колегія суддів ,-

в и р і ш и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва про визначення порядку користування жилим приміщенням - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ квартири - відмовити.

Задовольнити позов ОСОБА_2 .

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 274 781 грн. 00 коп. за її 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_1, яка знаходиться на рахунку НОМЕР_1 Апеляційного суду м. Києва та внесена як грошова компенсація - застава по квитанції № 1 (#300688360) від 29 квітня 2016 року ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: