27.05.2016 року Провадження №2/425/237/16
Справа №425/722/16-ц
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком,
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 визнавши ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 27 травня 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без її участі та участі позивача на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались.
У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідачі, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 23 травня 2016 року та 27 травня 2016 року, двічі не з`явились. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, а причини неявки ними не повідомлені.
За таких обставин, та на підставі згоди позивача та її представника розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що реконструйований нею житловий будинок АДРЕСА_1, за рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області належить їй на праві власності. При реєстрації місця проживання у вказаному будинку позивачці стало відомо, що крім неї у будинку зареєстрованими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Останні позивачу невідомі та у будинку не проживають. Відповідачі самостійно не здійснюють зняття з реєстрації у цьому будинку, а це заважає позивачу повною мірою використовувати її повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою.
На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
На підставі рішення Рубіжанської міської ради Луганської області від 09 грудня 2010 року ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (а.с.7,8,9).
Двадцять другого жовтня 2013 року рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. За ОСОБА_1 визнано право власності на реконструйований житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22 квітня 2014 року ОСОБА_1 зареєструвала право приватної власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с.12). А 09 серпня 2014 року вона зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку (а.с.23,46).
Як вбачається з інформації наданої Рубіжанським міським сектором Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, у будинку АДРЕСА_1 зареєстрованими є: з 16 вересня 2003 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1; з 19 січня 2005 року - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).
Згідно актів щодо встановлення факту не проживання осіб за місцем реєстрації від 07 липня 2015 року та від 24 травня 2016 року, складеними депутатами Рубіжанської міської ради в присутності сусідів, виявлено що зареєстровані у будинку особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у будинку не проживають більше 10 років, участі в його утриманні не приймають, їх особистих речей у будинку немає (а.с. 14,47,48-49,50-52).
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування квартирою, як між власником та колишнім власником житла.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже, саме власнику майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом.
Так, з огляду на положення частини 5 статті 11 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, будучи різновидом права цивільного, може виникати на підставі рішення суду. Яке, у таких випадках, якщо воно являється рішенням про визнання права власності, слід розглядати як підставу припинення права вланості у одних осіб та виникнення права власності в інших.
Судом встановлено, що на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 08.11.2013 року, за ОСОБА_1 було визнано право власності на будинок АДРЕСА_1.
Отже, незалежно від того були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попередніми власниками такого майна чи тільки його користувачами або один з них був власником, а інший - користувачем, з моменту вступу рішення суду у закону силу, вони втратили право користування означеним будинком. Оскільки право користування є складовим елементом права власності, а його виникнення у іншої особи припиняє право власності та право користування інших осіб.
З огляду на це, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування будинком повністю.
За таких обставин, а також з огляду на те, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими АДРЕСА_1 (а.с.22,24), за відсутності права користування ним, суд констатує що така обставина дійсно створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, які слід усунути.
Способом усунення таких перешкод буде визнання відповідачів такими, що втратили право користування названим будинком, про що власне і просить позивач.
Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Отже, керуючись статтями 1-11,15,57-64,159-197,208,209,212-215,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком, задовольнити .
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2), такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя - Д.С. Коваленко