Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1890/15-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 45 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

Суддів: Миніч Т.І., Коломієць О.С.,

з участю секретаря Ганжі О.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Обєднання співвласників багатоквартирного будинку „Залізничник до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Обєднання співвласників багатоквартирних будинків „ Залізничник звернулося до суду з названим позовом. В обгрунтування вимог позивач зазначав, що за рахунок внесків власників квартир ОСББ „Залізничник утримувало житловий будинок №32/98 по вул. Бородія в м. Житомирі, а саме проводився поточний ремонт будинку, вивозилися тверді побутові відходи (сміття), проводилися інші роботи по утриманню будинку та прибудинкової території. У відповідача виникла заборгованість за надані послуги. Зазначає, що відсутність державної реєстрації керівника ОСББ „Залізничник не надавало можливості своєчасно звернутися до суду з позовом. Посилаючись на вказані обставини, просив поновити строк звернення до суду, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги, яка за період з 01.10.2009 року по 01.02.2015 року складає 4296,10 грн., вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2015 року позов задоволено. Поновлено ОСББ „Залізничник строк звернення до суду, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ „Залізничник 4296,10 грн. заборгованості за надані послуги, 243,60 грн. витрат по оплаті судового збору та 480 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, 24.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про його перегляд.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції та просить ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити за безпідставністю. Зазначає, що з 1994 року він зареєстрований та проживає за вказаною адресою, ніколи її не змінював, про існування вказаного рішення дізнався лише 18.09.2015 року, у судові засідання не зявлявся, оскільки не був повідомлений про час та місце розгляду справи, судових повісток не отримував. Також вказує, що жодних повідомлень чи попереджень про існування заборгованості він не отримував, із сумою заборгованості не погоджується. Крім того звертає увагу, що по справі ухвалено заочне рішення, він участі у розгляді справи не брав, у звязку з чим був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності. Водночас, позивачу безпідставно поновлено зазначений строк, без жодних правових підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Пунктом 1.1. Статуту Обєднання співвласників багатоквартирного будинку „Залізничник передбачено, що ОСББ „Залізничник створено власниками квартир та приміщень багатоквартирного будинку №32/98 - житлового комплексу на вулиці Бородія в м. Житомирі і є його правонаступником /а.с.14/.

Завданням та предметом діяльності обєднання є: належне утримання будинку та прибудинкової території; забезпечення реалізації прав власників приміщень будинку на володіння та користування спільним майном членів обєднання; забезпечення сприяння членам обєднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобовязань, повязаних з діяльністю обєднання /п.2.2.Статуту/.

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 /а.с.6/.

Згідно із Статутом послуги з утримання будинку та прибудинкової території йому надаються позивачем.

Відповідно до п. 1.3. Статуту ОСББ „Залізничник власники квартир, житлових і нежитлових приміщень зобовязані виконувати вимоги чинного законодавства України та Статуту обєднання /а.с.14/.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за період з 01.10.2009 року по 01.02.2015 року в сумі 4296,10 грн. /а.с.7-10/.

Раніше, а саме 22.11.2014 року позивач направляв на адресу відповідача повідомлення з вимогою оплати внесків на утримання будинку, яка станом на 01.11.2014 року становила 4013,25 грн./а.с.11-12/. Вказане повідомлення отримане ОСОБА_1, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.12/.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що він сплачував внески на утримання будинку попередньому голові ОСББ, який збирав їх особисто з мешканців будинку шляхом відвідування їх квартир. Жодних доказів на підтвердження цих обставин відповідач не надав, а тому колегія суддів вважає його доводи в цій частині безпідставними.

Позивач у справі має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч.1 ст.68, ст.162 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» власник - член об'єднання, зобов'язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі, та згідно з ч. 9 ст. 22 зазначеного Закону несе відповідальність за своєчасність їх здійснення на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.

Згідно зі статтею 13Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 цього Закону передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Доказів того, що позивач не отримував послуг з утримання будинку та прибудинкової території не надано.

Згідно з розрахунку заборгованості внесків на утримання будинку та прибудинкової території (квартирної плати) ОСОБА_1 за період з 01.10.2009 року по 01.02.2015 року така заборгованість становить 4296,10грн. /а.с.7-10/.

А тому доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги є обгрунтованими, оскільки відповідач фактично користується послугами, що надаються позивачем, а тому зобовязаний їх оплачувати.

Водночас, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи відповідача щодо строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові /ч.4 ст. 267 ЦК України/.

Позивач зазначив у позовній заяві, що він пропустив визначений в законі трирічний строк звернення до суду з обєктивних причин та просив його поновити. Тобто позивач сам визнав факт пропущення ним позовної давності. При цьому позивач посилався на те, що з червня 2006 року по 01.08.2014 року через відсутність державної реєстрації керівника ОСББ «Залізничник» він був позбавлений можливості звернення до суду.

Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки ОСББ «Залізничник» є юридичною особою, зареєстрованою у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 06.05.2000року/а.с.18,20,21/, керується Статутом, має самостійний баланс, печатку з власним найменуванням, органи управління /а.с.14-17/.

А тому колегія суддів вважає, що підстав для поновлення строку звернення до суду не було.

Також є обґрунтованими доводи відповідача про застосування позовної давності.

Матеріалами справи підтверджено, що по справі ухвалено заочне рішення.

При цьому відповідач не був належно повідомлений про судовий розгляд. Судова повістка про виклик його до суду повернулась з поштовою відміткою „за закінченням терміну зберігання /а.с.30/.

Оголошення в газеті „Житомирщина, яке міститься в матеріалах справи /а.с.37/ також не є належним повідомленням, оскільки такий спосіб виклику застосовується до відповідача, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме /ч.9 ст.74 ЦПК України/, а за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, направленими на адресу суду першої інстанції 27.02.2015 року, ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.27/.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що він постійно проживає і працює в м. Житомирі, нікуди не виїздив, і цих обставин представник ОССБ (який безпосередньо обслуговує зазначений будинок та знає власників квартир) не спростував.

Таким чином відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому не міг брати участі у судовому засіданні та використовувати процесуальні права, надані йому законом.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року №6-780цс15 суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

А тому, ураховуючи те, що по справі ухвалено заочне рішення, відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду, що призвело до порушення його процесуальних прав, позбавило права на доступ до правосуддя та справедливий суд /ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод/, колегія суддів вважає, що його заява про застосування строків позовної давності може бути розглянута апеляційним судом.

З огляду на те, що як позивач так і відповідач заявили про застосування позовної давності, причини пропущення позовної давності позивачем не є поважними, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги в межах трьохрічного строку звернення до суду, а саме з 1 лютого 2012 року по 1 лютого 2015 року в розмірі 2 646,75грн. В решті вимог відмовити.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60коп.

Витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 480грн., не підлягають стягненню, оскільки були проведені в порушення вимог процесуального законодавства та не мали наслідком належне повідомлення відповідача.

З огляду на наведене, відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обєднання співвласників багатоквартирного будинку „Залізничник 2 646,75грн. заборгованості за надані послуги та 243,60грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді