Провадження № 2/554/9/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

при секретарі - Юркіній Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно; треті особи: Приватне сільськогосподарське підприємство «Дігор», Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК»,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою та з уточненим позовом, посилаючись на те, що 24.12.2004 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Дігор» отримало дозвіл Полтавської міської ради №319 від 29.12.2004 року на реконструкцію будинку, розташованого за адресою: м. Полтава, просп. Першотравневий,17б. Позивач уклав з ПСГП «Дігор» договір про пайову участь у будівництві від 28.09.2005 року, згідно з п.1.4. якого загальний розмір пайової участі позивача становив 150000 гривень. Відповідно до п.1.3 даного договору ПСГП «Дігор» зобовязувалось передати позивачу приміщення, загальною площею 500 кв.м згідно з актом прийому-передачі, а також зареєструвати право спільної сумісної власності на будинок і передати всі необхідні документи. Водночас ОСОБА_2 надав ПСГП «Дігор» в борг грошові кошти в сумі 150000 гривень. В подальшому ПСГП «Дігор» повернуло кошти ОСОБА_2 у вигляді «відступного» - за рахунок надання приміщення в реставрованому будинку, розташованому за адресою: м.Полтава, просп..Першотравневий,17б.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 25.07.2006 року та додатковим рішенням від 04.08.2006 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на обєкт незавершеного будівництва нерухоме майно, нежитлове приміщення, загальною площею 928,4 кв.м, розташоване за адресою: м.Полтава, просп..Першотравневий,17б, на підставі якого за ним було зареєстроване право власності 20.12.2006 року, що підтверджується витягом №12980504 від 20.12.2006 року. Рішення третейського суду були скасовані ухвалою Постійно діючого третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 16.11.2007 року через неврахування договору пайової участі позивача у будівництві (реконструкції) даного будинку, що потягло порушення його права власності. Проте, знаючи про факт скасування рішень третейського суду ОСОБА_2 умисно зареєстрував за собою 30.11.2007 року право власності на нежитлову будівлю (приватний клуб), порушивши майнові інтереси позивача. Позивач на протязі останніх 10 років постійно користується спірною будівлею, проводив її поточний ремонт та утримання разом з ОСОБА_2 Однак, у червні 2015 року ОСОБА_1 отримав відмову Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Вважаючи, що позивач на підставі договору про пайову участь у будівництві від 28.09.2005 року та акту прийому-передачі приміщення від 23.06.2006 року став співвласником нерухомого майна, розташованого за адресою: м.Полтава, просп.Першотравневий,17б, а відповідач порушив його права, оскільки не виконує свого обовязку з реєстрації права спільної сумісної власності та передання позивачу правовстановлюючих документів, ОСОБА_1 просив визнати за ним право спільної сумісної власності з ОСОБА_2 на нежитловий будинок, розташований за адресою: м.Полтава, просп.Першотравневий,17б, загальною площею 928,4 кв.м, реєстраційний номер 01.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені в уточненій позовній заяві обставини, та просив суд задовольнити позов. Пояснив, що відповідач згоден з позовом, але договір не підлягає реєстрації.

Представник відповідача ОСОБА_2 (відповідно до ст.39 ЦПК України) ОСОБА_4 надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позов визнає повністю та просить його задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи Приватного сільськогосподарського підприємства «Дігор» до суду не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до суду не зявився, надіслав на адресу суду клопотання, в якому зазначив, що нерухоме майно нежитлове приміщення громадський будинок приватний клуб, загальною площею 928,4 кв.м, який знаходиться за адресою: м.Полтава, просп.Першотравневий,17б, переданий в іпотеку ПАТ «ВТБ БАНК» за договором наступної іпотеки №22.45-10/07-ДІ від 21.12.2007 року з ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №6540; кредитні зобовязання, що забезпечені даною іпотекою на даний час не виконані. В клопотанні зазначено, що, не бажаючи будь-якою ціною виконувати взяті на себе зобовязання іпотекодавець ОСОБА_2 та позичальник ОСОБА_6 намагалися визнати договір наступної іпотеки недійсним, змінювали власників іпотечного майна, намагалися виключити записи про обтяження нерухомого майна іпотекою, в чому їм було відмовлено низкою рішень судів. Крім того, третя особа вказала, що Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.06.2008 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Дігор» - ліквідовано, а ОСОБА_2 рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 29.03.2011 року визнаний недієздатним.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Способи захисту субєктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності з ОСОБА_2 на нежитловий будинок, розташований за адресою: м.Полтава, просп. Першотравневий,17б, загальною площею 928,4 кв.м, до відповідача ОСОБА_2, який не оспорював цього права в ході судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на укладений з ПСГП «Дігор» договір про пайову участь у будівництві від 28.09.2005 року, згідно з п.1.4. якого загальний розмір пайової участі позивача становив 150000 гривень. Відповідно до п.1.3 даного договору ПСГП «Дігор» зобовязувалось передати позивачу приміщення, загальною площею 500 кв.м, згідно з актом прийому-передачі, а також зареєструвати право спільної сумісної власності на будинок і передати всі необхідні документи.

Зі змісту частини п'ятої статті 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Майном як особливим обєктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша статті 190 ЦК України).

Майновими правами визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Разом з тим частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на ст.392 ЦК України. Слід зазначити, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивач же звертаючись до суду з даним позовом, власником майна не був. А тому відсутні підстави для визнання права власності на новостворений обєкт саме за цією нормою закону.

Зазначена стаття не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.

Крім того, суд враховує, що на час укладення договору ОСОБА_1 з ПСГП «Дігор» про пайову участь у будівництві правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися Законами України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19 червня 2003 року № 978-IV та «;Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року № 1560-XII.

Вказаними Законами визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на обєкт інвестування після прийняття такого обєкта до експлуатації, та зазначеними нормами також не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

З аналогічних справ правовий висновок викладено в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі

№ 6-318цс15, та в справі за №6-1858цс15 від 18 листопада 2015 року.

Суд вважає, що у позивача не виникло право власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 слід відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Крім того, обставинами, що додатково свідчать про необґрунтованість позовних вимог є також наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ніяких угод з ОСОБА_2 не укладав. На час укладення угоди про пайову участь у будівництві (реконструкції) будинку, розташованого за адресою:м.Полтава, просп. Першотравневий,17б, забудовник ПСГП «Дігор» зобовязується передати пайовику ОСОБА_1 у спільну сумісну власність приміщення, площею 500 кв.м (а.с.29-30), актом прийому-передачі приміщення від 23.06.2006 року (а.с.31) пайовик прийняв приміщення, загальною площею 500 кв.м, розташоване в будинку за адресою: м.Полтава, просп. Першотравневий,17б. Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації підприємств альтернативної енергетики «Альтернатива» від 25.07.2006 року та додатковим рішенням від 04.08.2006 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на обєкт незавершеного будівництва нерухоме майно, нежитлове приміщення, загальною площею 949 кв.м, розташоване за адресою: м.Полтава, просп..Першотравневий,17б. Згодом, громадський будинок приватний клуб, загальною площею 928,4 кв.м, який знаходиться за адресою: м.Полтава, просп.Першотравневий,17б, переданий ОСОБА_2 в іпотеку ПАТ «ВТБ БАНК» за договором наступної іпотеки №22.45-10/07-ДІ від 21.12.2007 року (а.с.54-56). Таким чином, укладені договори та рішення містять зовсім різні характеристики спірного нежитлового приміщення.

Суд, також, при прийнятті рішення враховує і ту обставину, що зазначене нежитлове приміщення на даний час перебуває в іпотеці у ПАТ «ВТБ БАНК» за договором наступної іпотеки №22.45-10/07-ДІ від 21.12.2007 року, укладеного з ОСОБА_2, кредитні зобовязання не виконані. Визнання за позивачем права спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно призведе до зміни предмету іпотеки в розумінні речових прав на нерухоме майно, що в наступному може призвести до припинення обтяження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.316,317,321,328,331,392,355, ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно; треті особи: Приватне сільськогосподарське підприємство «Дігор», Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Чуванова