Справа № 444/1961/16-ц
Провадження № 2/444/985/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рава-Руського професійного ліцею про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася в суд з позовом, який уточнила заявою від 09.11.2016 р., про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді майстра виробничого навчання Рава-Руського професійного ліцею з 29.08.1995 року. Наказом № 179-к від 16.08.2016 року позивачка була звільнена 17.08.2016 року із займаної посади по скороченню штату (ліквідація посади) згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.Вказане звільнення вважає незаконним та таким, що не відповідає трудовому законодавству, виходячи з наступного.ОСОБА_1 була прийнята на посаду майстра виробничого навчання. Згідно ст. 29 КЗпП України їй було розяснено про права і обовязки та проінформовано під розписку про умови праці шляхом ознайомлення з посадовою інструкцією майстра виробничого навчання, затвердженою директором Рава-Руського професійного ліцею 21.01.2012 року.Відповідно до наказу № 81-к від 09.06.2016 р. про скорочення посади майстра виробничого навчання з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» у звязку з припиненням державного замовлення на підготовку фахівців з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних», посада майстра виробничого навчання з цієї професії була скорочена. Вважає, що вона не працювала на посаді, яка підлягає скороченню. Відповідно до штатного розпису Рава-Руського професійного ліцею на 2016 рік (на 01.05.2016 р.) затвердженого директором Рава-Руського професійного ліцею 19.05.2016р. та погодженого директором Департаменту освіти і науки ЛОДА 19.05.2016 р., скорочувана відповідно до наказу №81-к від 09.06.2016 р. посада майстра виробничого навчання з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» значиться, а наказ про обсяги регіонального замовлення про підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році був прийнятий Департаментом освіти і науки ЛОДА на місяць пізніше лише 07.07.2016 р. Разом з тим, при визначенні працівника, що підлягав вивільненню у звязку із скороченням штату працівників (майстра виробничого навчання) відповідачем було порушено переважне право на залишення на роботі ОСОБА_1 враховуючи її високу кваліфікацію та тривалий безперервний стаж роботи,порівняно з іншими працівниками ліцею, які займають аналогічну посаду. Позивач неодноразово підвищувала свою кваліфікацію у відділі післядипломної освіти за категорією: майстер виробничого навчання. ОСОБА_1 повязує її звільнення виключно з особистим неприязним відношенням до неї керівництва навчального закладу. Згідно Довідки МСЕК ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності. Звільнивши з роботи інваліда, Рава-Руський професійний ліцей порушив Конвенцію про права інвалідів від 13 грудня 2009 року, яка ратифікована Україною Законом №1767-У (1767- 17) від 16.12.2009 року, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Своїми діями відповідач заподіяв значних моральних страждань позивачу, спричинив погіршення стану її здоровя.

У зв»язку із чим позивачка звернулася до суду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник в судому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог від 09.11.2016 року. Просять позов задовольнити.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що вона працювала спочатку бухгалтером, потім соціальним робітником, а потім була прийнята на посаду майстра виробничого навчання. За цей час були прийняті інші працівники, зокрема, син їхньої працівниці ОСОБА_2 Після звільнення її забрала швидка медична допомога, на даний час хворіє та є інвалідом ІІІ групи. Через звільнення дуже переживає, відчуває моральні страждання. Змінився стиль та ритм життя, а до пенсії залишилося два роки.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти позову. Додатково пояснила, що штатний розпис Рава-Руського професійного ліцею не змінився, але має змінитися з 01.01.2017 року. Дала пояснення аналогічні змісту письмовим запереченням на позов, згідно з яких вважає позовні вимоги, незаконними та необгрунтованими, виходячи зокрема із такого. Наказ Департаменту освіти і науки Львівської ОДА № 06-01/374 від 07.07.2016 р. Про обсяги регіонального замовлення на підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році у позовній заяві був згаданий лише у контексті того, що він був прийнятий на місяць пізніше від штатного розпису ліцею (що зовсім не суперечить часовій хронології подій), хоча саме цим наказом було скорочено підготовку робітничих кадрів і молодших спеціалістів Обліковець (реєстрація бухгалтерських даних), та, зокрема, зазначено: Персональна відповідальність за виконання встановлених обсягів регіонального замовлення покладається на керівників професійно-технічних закладів, що є виконавцями регіонального замовлення на підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році. Слід зазначити, що про наступне звільнення позивач була попереджена у відповідності до вимог ст. 40 КзПП України, крім того з даного приводу відбулося засідання профспілкового комітету ліцею, в якому було підтверджено правомірність згаданого попередження. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст. 58-59 ЦПК України.

В силу ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у вказаних випадках, зокрема: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як розяснено в п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язував звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно зі ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається серед іншого працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Щодо визнання протиправним та скасувати наказу Рава-Руського професійного ліцею та поновлення на роботі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді майстра виробничого навчання Рава-Руського професійного ліцею з 29.08.1995 року, що стверджується копією трудової книжки серія БТ-І № 2190269.

Відповідно до абзацу третього пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, записи до трудової книжки про назву роботи, професії (посади), на яку прийнято працівника, вносяться відповідно до професійних назв робіт, зазначених у Національному класифікаторові професій ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року № 327.

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 протягом її роботи у Рава- Руському професійному ліцеї вона працювала виключно на посаді майстра виробничого навчання. Жодних змін в назві займаної нею посади чи переведень на іншу посаду, які б мали бути відображені у трудовій книжці працівника, не було.

Із копії атестаційного листа (дата атестації 20.04.2016р.) вбачається: Посада, яку займає педагогічний працівник, стаж роботи на займаній посаді на час атестації: майстер виробничого навчання професії Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» Рава-Руського професійного ліцею, 20 років,

Із копії наказу директора Рава-Руського професійного ліцею ОСОБА_3 № 81-к від 09.06.2016 року «Про скорочення посади майстра в/н з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» вбачається, що у зв»язку із припиненням державного замовлення на підготовку фахівців з професії: «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» - посада майстра виробничого навчання з цієї професії скорочується. Виходячи з вищенаведеного, наказано: До 12 серпня 2016 року скоротити посаду майстра виробничого навчання з професії: «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних». Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України персонально попередити не пізніше ніж за два місяці майстра в/н ОСОБА_1 про наступне вивільнення та подати звіт «Про вивільнення працівників» у Жовківський центр зайнятості.

Із даного наказу також вбачається, що ОСОБА_1 від підпису відмовилася, а саме написала: «Від підпису відмовляюся, тому що не виявлено неправомірність скорочення мене, ОСОБА_1, так як на моє місце в 2015 році прийнята молода дівчина і буде працювати. Мені два роки до пенсії». Даний напис стверджується підписом ОСОБА_1 та датований 10.06.2016 року.

16.08.2016 року в. о. директора Рава-Руського професійного ліцею ОСОБА_4 видано наказ № 79-к «Про звільнення по скороченню штату ОСОБА_1О.», за яким наказано: «Звільнити ОСОБА_1, майстра виробничого навчання 17.08.2016 року по скороченню штату (ліквідація посади майстра в/н з професії: «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних») згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстава: Наказ від 09.06.2016 року за № 81-к. Головному бухгалтеру ліцею виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку керуючись ст. 44 КЗпП України».

Відповідно до копії штатного розпису Рава-Руського професійного ліцею на 2016 рік (на 01.05.2016 р.) затвердженого директором Рава-Руського професійного ліцею 19.05.2016 р. та погодженого директором Департаменту освіти і науки ЛОДА 19.05.2016 р., скорочувана відповідно до наказу № 81-к від 09.06.2016 р. посада майстра виробничого навчання з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» значиться в штатному розписі.

Із копії наказу Департаменту освіти і науки Львівської ОДА № 06-01/374 від 07.07.2016 р. Про обсяги регіонального замовлення на підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році та додатку до нього вбачається, що припинено державне замовлення на підготовку фахівців з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних», посада майстра виробничого навчання з цієї професії скорочена.

Із довідки Рава-Руського професійного ліцею від 03.10.2016 року № 404 вбачається, що згідно наказу Департаменту освіти і науки від 07.07.2016 року за №06-01/374 «Про обсяги регіонального замовлення на підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році» навчальному закладу, як і іншим професійно-технічним навчальним закладам Львівщини заборонено прийом учнів на навчання за професіями: «Оператор компютерного набору, обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» на базі неповної середньої освіти і «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних» на базі повної загальної середньої освіти.

Разом з тим, штатний розпис Рава-Руського професійного ліцею на 2016 рік (на 01.05.2016 р.), в якому значиться посада майстра виробничого навчання з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних», затверджений директором Рава-Руського професійного ліцею 19.05.2016 р. та погоджений директором Департаменту освіти і науки ЛОДА 19.05.2016 р., а наказ Департаменту освіти і науки Львівської ОДА № 06-01/374 Про обсяги регіонального замовлення на підготовку робітничих кадрів та молодших спеціалістів у 2016 році виданий 07.07.2016 р.

Окрім цього, представник відповідача в судовому засіданні підтвердила той факт, що штатний розпис Рава-Руського професійного ліцею на 2016 рік (на 01.05.2016 р.) не змінився, але має змінитися з 01.01.2017 року.

Тобто в діючому штатному розписі Рава-Руського професійного ліцею на 2016 рік (на 01.05.2016 року) зазначена посада майстра виробничого навчання з професії «Обліковець з реєстрації бухгалтерських даних».

У зв»язку із чим наказ від 16.08.2016 року № 79-к «Про звільнення по скороченню штату ОСОБА_1О.» суперечить штатному розписі Рава-Руського професійного ліцею на 2016 рік (на 01.05.2016 року), тому виданий незаконно.

А тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги про визнати протиправним та скасувати наказу Рава-Руського професійного ліцею № 179-к від 16.08.2016 року "Про звільнення по скороченню штату ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлення ОСОБА_1 на посаді майстра виробничого навчання Рава-Руського професійного ліцею підлягають до задоволення.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 вищевказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Виходячи з Довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за 2016 рік та з довідки Рава-Руського професійного ліцею від 31.10.2016 року, заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні (травень - червень 2016р.) становить 8016,42 грн., кількість фактично відпрацьованих робочих днів - у травні - 19, у червні - 17. Відтак середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становитиме 8016,42 грн./36 днів = 222,68 грн./день.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу матиме такий вигляд: середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 - 222,68 грн. * середньомісячну кількість робочих днів - 59 днів (з наступного від дня звільнення 17.08.2016 року: 10 робочих днів серпня 2016р., 22 робочих дня вересня 2016р., 20 робочих днів у жовтні 2016 р. 7 робочих днів листопада 2016 р. по день розгляду справи судом 09 листопада 2016р.), загалом = 13138,12 грн.(тринадцять тисяч сто тридцять вісім гривень дванадцять копійок).

А тому суд прийшов до переконання, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до задоволення.

Щодо стягнення моральної щкоди.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Позивач вказує, що внаслідок її звільнення Відповідачем, ним завдано їй і немайнової (моральної шкоди), яку позивач оцінює в розмірі 5 000 гривень. Завдана їй моральна шкода полягає в тому, що вона, будучи інвалідом ІІІ-ої групи згідно Довідки МСЕК, дуже переживає, відчуває душевні страждання, хвилювання, пов'язані із її звільненням, у зв»язку із чим погіршився стан її здоров»я. Змінився її стиль та ритм життя, а до пенсії залишилося два роки. Їй протипоказані психоемоційні навантаження та рекомендовано спостереження у кардіолога. Вважає, що звільнивши з роботи інваліда, Рава-Руський професійний ліцей порушив Конвенцію про права інвалідів від 13 грудня 2009 року, яка ратифікована Україною Законом №1767-У (1767- 17) від 16.12.2009 року, Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду.

При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Таким чином, позивач повинен довести лише факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а не наявність у цьому вини останнього.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено.

Враховуючи зазначені положення, судом не встановлено факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві, а сама позовна заява, окрім вимоги про стягнення суми моральної шкоди, не містить факту наявності та обґрунтування заподіяння такої шкоди.

А від так, щодо стягнення моральної шкоди Позивачем суду не надано жодних доказів, щоб підтверджували дані позовні вимоги, тому вони не підлягають задоволенню.

За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп..

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 208, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Рава-Руського професійного ліцею № 179-к від 16.08.2016 року "Про звільнення по скороченню штату ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на посаді майстра виробничого навчання Рава-Руського професійного ліцею.

Стягнути з Рава-Руського професійного ліцею на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 17.08.2016 р. по 09.11.2016 р. в розмірі - 13138.12 грн.

В решті позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітньої плати за один місяць.

Стягнути з Рава-Руського професійного ліцею - 551.20 грн. судового збору в доход держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Ясиновський Р. Б.

Текст повного рішення виготовлено 11.11.2016 року.