Справа №490/7915/15-ц 16.02.2016 16.02.2016 16.02.2016
Справа № 490/7915/15-ц
Провадження №22ц/784/255/16 Головуюча в першій інстанції Черенкова Н.П.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

(далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

до

ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА :

11 серпня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 13 668 грн. 34 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 06 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано кредит в розмірі 5000 грн. зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 строків сплати за користування кредитом та відсотків по ньому, виникла заборгованість станом на 30 червня 2015 року в розмірі 13 668 грн. 34 коп., яка складалася з: боргу за кредитом - 4 610 грн. 77 коп.; заборгованості за відсотками - 6 249 грн. 96 коп.; заборгованості по комісії та пені - 1 680 грн. 55 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 627 грн. 06 коп. Відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за даним кредитним договором.

Посилаючись на вказане, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 860 грн. 73 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 4 610 грн. 77 коп., заборгованості за процентами в розмірі 6 249 грн. 96 коп., нарахованої пені в сумі 500 грн. (за один рік) та штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. Також вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду в частині зменшення судом розміру пені скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду в цій частині є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, так як в матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування строку позовної давності до пені.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, за процентами, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позов в цій частині заявлений правомірно, оскільки відповідач всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов'язків, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Проте, задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача пені, яка передбачена договором в розмірі 1 680 грн. 55 коп., суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що до даної вимоги необхідно застосовувати спеціальний строк позовної давності передбачений п. 1. ч. 2 ст. 258 ЦК України в один рік.

З такими висновками суду колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в суді першої інстанції, 06 травня 2011 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано кредит в розмірі 2 000 грн., зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт (а.с. 26).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з умовами надання кредиту складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис останньої у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, проте відповідач належним чином не виконує умови зазначеного кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 13 668 грн. 34 коп., яка складалася з: боргу за кредитом - 4 610 грн. 77 коп.; заборгованості за відсотками - 6 249 грн. 96 коп.; заборгованості по пені - 1 680 грн. 55 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 627 грн. 06 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 із заявою до суду про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу не звертався.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Такі правові позиції викладені у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-25цс15).

З урахуванням, наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування строку позовної давності до пені, а тому рішення суду в цій частині, а також в частині загальної суми заборгованості підлягає зміні.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу (процентна складова) колегією суддів не переглядалось в зв'язку з не оскарженням рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором та загального розміру заборгованості змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» загальну суму заборгованості - 13 041 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом - 4 610 грн. 77 коп., заборгованості за процентами - 6 249 грн. 96 коп., пені - 1 680 грн. 55 коп. та штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 267 грн. 96 коп. судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді О.В. Локтіонова

З.Л. Шолох