Справа № 465/6661/15 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/5057/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, за участю третьої особи - Служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_2.

Разом з нею у квартирі зареєстровані, чоловік-Шевчук В.О., дочка ОСОБА_6, дочка - ОСОБА_7 та племінник ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5 не проживає у спірному приміщенні, з часу народження. Мати неповнолітнього - ОСОБА_4 забезпечена житлом у с. Карів Сокальського району Львівської області а батько - має частку у квартирі по вул.Тарнавського, 50/4 у м. Львові.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від лютого 2016 року позивач на підставі ст.ст.386,405 ЦК України просила:

визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. В. Великого,49/42 (а.с.6-8;55-57)

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №42 у будинку №49 по вул. В.Великого у м. Львові.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не досліджувалися причини не проживання її та неповнолітнього ОСОБА_5 у спірній квартирі.

Судом не взято до уваги той факт, що будинок №48 по вул. Тихій у с. Карів Сокальського району Львівської області, який складається з літньої кухні, стайні та гаража хоч і належить їй на праві власності, однак використовується батьками та сестрою для підприємницької діяльності по забору меду на продаж. І там відсутні умови для проживання та навчання дитини.

Акти про непроживання дитини за спірною адресою підписані позивачем по справі, яка є зацікавленою особою.

Судом не враховано думку представника служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради який заперечував проти задоволення позову, оскільки будуть порушені житлові права неповнолітнього.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення: ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на даний час неповнолітній ОСОБА_5 проживає з батьками за адресою: м. Львів, вул. Тарнаського, 50/4, а мати неповнолітнього - ОСОБА_4 забезпечена житлом в с. Карів Сокальського району Львівської області, який придатний для проживання. Відповідачкою не подано доказів на підтвердження чинення перешкод ОСОБА_5 на проживанні у спірній квартирі

Реєстрація неповнолітнього ОСОБА_5 у спірній квартирі перешкоджає реалізації позивачу права власності.

З таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до вимог закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК).

Як убачається з матеріалів справи, квартира за адресою: м. Львів, вул. В.Великого, 49/42, згідно реєстраційного посвідчення від 17 липня 2002 року на праві власності належить ОСОБА_2 Дану квартиру позивачка набула 02 липня 2002 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування (а.с.22).

Позивачка та відповідачка по справі є рідними сестрами.

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8 ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 49/42.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4, ОСОБА_8 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. В. Великого,49/42.

В решті позову відмовлено за безпідставністю вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. В. Великого,49/42, суди дійшли висновку про те, що позивачем не представлено доказів того, що неповнолітньому буде надане рівноцінне приміщення тому, в якому він зареєстрований на даний час ( а.с. 82-84; 180-182 справа 2/465/56/13).

У той же час, право дитини на житло передбачено Конвенцією «Про права дитини» (від 20 листопада 1989р.) із змінами схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 12 грудня 1995р.

Як зазначено у ст.7 «Конвенції» дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст.16 «Конвенції» жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом (ч.3 ст.27 Конвенції).

Як зазначено у ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» - держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Орган опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Як зазначено у ч.1 ст.15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання, серед інших, належать особи які не мають власного житла та проживають в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо.

Встановлено, що малолітній ОСОБА_5 є племінником ОСОБА_2 і зареєстрований у квартирі за адресою: м. Львів, вул. В. Великого,49/42, з 29 березня 2012 року (а.с.10).

Відповідачка по справі ОСОБА_4 згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: м. Львів, вул. В. Великого, 49/42, і на даний час, ніде не зареєстрована.

У провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2 треті особи: ОСОБА_2 В,О., ОСОБА_9, ОСОБА_7, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, провадження по якій ухвалою судового засідання від 22 грудня 2015 року зупинено до вирішення даної справи.

У квартирі за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського,50/4, зареєстрований батько ОСОБА_5 ОСОБА_10 із своїми батьками, яким дана квартира належить на праві власності (а.с.113).

На праві власності ОСОБА_11 належить будинковолодіння по вул. Тиха,48 в с. Карів Сокальського району Львівської області, а саме: житловий будинок 1932р. будівлі, який складається з кухні,15 кв.м.; житлової кімнати 24,8 кв.м.; кладової, 12,9 кв.м.; веранди 3,5 м.кв. Також у будинковолодіння входить: гараж, літня кухня, прибудова до літньої кухні, сарай, ворота, хвіртка, огорожа, колодязь (а.с. 30-32).

Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.114).

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою №42 в будинку №49 по вул. В. Великого у м. Львові, залишивши поза увагою ту обставину, що мати неповнолітнього ОСОБА_4 за рішенням суду вже втратила право на користування даною квартирою, розлучена із батьком дитини - ОСОБА_12 і на даний час ніде не зареєстрована.

Позивачем та її представником не надано доказів того, що дитині буде надане рівноцінне житло, при втраті права на користування зазначеною квартирою, як і висновків відповідних служб у справах дітей про наявність умов для проживання дитини у житловому будинку по вул. Тиха, 48 в с. Карів Сокальського району Львівської області, чи за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського,50/4.

Судом першої інстанції залишено поза увагою позицію служби у справах дітей Франківської районної адміністрації ЛМР, які заперечували проти позову, убачаючи порушення прав дитини на житло передбачені Конвенцією «Про права дитини», Закону України «Про охорону дитинства»,Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», оскільки малолітній ОСОБА_5 з часу постановлення рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 липня 2013 року і по даний час, в силу свого віку, не може самостійно користуватися спірним житлом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не визначився із новим місцем реєстрації дитини, залишивши таку бездомною особою.

Відтак, у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення, рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №42 у будинку №49 по вул. В. Великого у м. Львові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 540 гривень судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_13