У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова О.Р., ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 липня 2008 року між акціонерним комерційним інвестиційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), який змінив назву на акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») та нею укладено договір про надання споживчого кредиту у сумі 100 000 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 484 890 грн, за курсом Національного Банку України на день укладення договору, зі строком остаточного повернення кредиту - 3 липня 2034 року. За користування кредитними коштами встановлено 13,50 % річних протягом перших тридцяти календарних днів, рахуючи з дати кредиту. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

Кредитний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р.

Цільове призначення кредиту - придбання квартири АДРЕСА_1.

З метою забезпечення кредитного договору між позивачем, як позичальником, та банком укладено договір іпотеки (нерухомого майна) від 1 липня 2008 pоку, предметом якого є однокімнатної квартири АДРЕСА_1 в якій позивач на даний час проживає з донькою та договір поруки від 1 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_7 та АТ «УкрСиббанк», а також договір поруки від 1 липня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та АТ «УкрСиббанк». Вказані договори засвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р.

Позивач вважає, що відповідачем навмисно недотримане та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні, зокрема: банк належно не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме: не надав позивачу як позичальнику повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою; навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості, відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах; у змісті оспорюваного кредитного договору не встановив та не визначив для позичальника умови договору щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки.

З огляду на викладені обставини просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку, з урахуванням положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, про відмову у задоволенні позову.

Відповідачем було дотримано всіх вимог, які передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки ОСОБА_4 була належним чином ознайомлена з умовами кредитування та отримала кредит саме на таких умовах, які вважала прийнятними для себе, а тому зазначений вище спірний кредитний договір, договір іпотеки та договір поруки відповідають нормам Цивільного кодексу України та діючого законодавства України.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору убачається, що при його укладанні сторони погодили всі його істотні умови, а саме: предмет договору, строк кредитування, плата за кредит, умови його забезпечення, права та обов'язки сторін, їх відповідальність, порядок зміни процентної ставки та визначили сукупну вартість кредиту. При цьому, при його підписанні ОСОБА_4 своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього договору та підтвердила, що всі його умови їй цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до себе

Зазначаючи про те, що умови кредитного договору, укладеного ОСОБА_8 з відповідачем містять несправедливі умови, позивач при цьому будь-яких доказів того, що при підписанні даного договору та його умов іі воля формувалась не вільно або не відповідала волевиявленню, ОСОБА_8 не надала та на наявність таких не вказала.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те, що укладаючи спірні договори, сторони діяли вільно у виборі контрагента та визначенні умов цих угод відповідно до вимог чинного законодавства і підстави визнавати ці угоди недійсними за вказаними вимогами позивача відсутні.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта