Справа № 460/3217/14 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/4930/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути у його користь з приватного акціонерного товариства (далі-ПрАТ) «Українська транспортна страхова компанія», як із страховика забезпеченого транспортного засобу, з вини водія якого сталась 26.05.2014 року дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП), майнову шкоду (страхове відшкодування) у розмірі 55180 гривень, що становить вартість матеріального збитку, завданого позивачу знищенням належного йому транспортного засобу марки «Пежо Партнер», реєстраційний номер LZA41753, а саме: вартість транспортного засобу на момент вчинення ДТП, оскільки за висновком автотоварознавчої експертизи від 16.06.2014 року проведення ремонтно-відновлювальних робіт значно перевищує вартість аналогічного неушкодженого автомобіля і є економічно недоцільним, а з ОСОБА_3, як з винної в ДТП особи, - моральну шкоду в розмірі 9200 гривень, завдану пошкодженням майна та ушкодженням здоровя від отриманих тілесних ушкоджень, а також 800 гривень витрат за проведення автотоварознавчої експертизи.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25.06.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» в користь позивача ОСОБА_2 55180 гривень матеріальної шкоди в рахунок страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2: 3000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, 6200 гривень витрат за надання правової допомоги, 800 гривень витрат за проведення автотехнічної експертизи та 680 гривень судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія», просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково, стягнувши 10059 гривень 70 копійок страхового відшкодування, що становить різницю між вартістю автомобіля позивача на момент вчинення ДТП (25323 грн. 91 коп.) та вартістю автомобіля позивача після ДТП (14764 грн. 21 коп.), за вирахуванням 500 гривень франшизи, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, як з винної особи.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при визначенні розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню із страховика забезпеченого транспортного засобу, суд першої інстанції не застосував норми статті 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою у випадку економічної недоцільності проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу внаслідок визнання його знищеним відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу на момент вчинення ДТП та вартістю транспортного засобу після ДТП, і безпідставно стягнув із страховика вартість транспортного засобу на момент вчинення ДТП без вирахування вартості його залишків, які залишились в позивача. Крім того, зазначає, що суд не врахував вимог статті 12 цього Закону, відповідно до якої страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка підлягає стягненню з винної особи. Апелянт вважає, що суд безпідставно взяв до уваги наданий позивачем висновок автотоварознавчої експертизи, оскільки за цим висновком визначена ймовірна ринкова вартість автомобіля на момент вчинення ДТП, до того ж, за цінами в Україні, однак, пошкоджений автомобіль позивача не був розмитнений в Україні (автомобіль зареєстрований в ОСОБА_5), а тому його дійсна ринкова вартість - вартість не розмитненого в Україні аналогічного транспортного засобу, є значно меншою і відповідно до аварійного сертифіката, який суд повинен був взяти як належний доказ у справі, становить 25323 грн. 91 коп., виходячи із середньої по Європі ціни КТЗ, який був у використанні, з урахуванням строку його експлуатації. Крім того, зазначає, що експерт у наданому позивачем висновку експертизи не встановлював вартість пошкодженого автомобіля позивача і інших доказів, окрім наданого страховою компанією аварійного сертифіката, на підтвердження такої вартості в матеріалах справи немає. Апелянт вважає, що саме аварійні сертифікати є належними доказами для підтвердження суми страхового відшкодування, на отримання якого позивач має право від страховика забезпеченого транспортного засобу, однак, суд першої інстанції не дав цим доказам належної правової оцінки і безпідставно не врахував при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» у користь позивача. Апелянт також зазначає, що позивач повинен був скористатися своїм правом на отримання належного йому до виплати страхового відшкодування в позасудовому порядку шляхом подання до страхової компанії належно оформленої заяви про виплату страхового відшкодування та повних банківських реквізитів, оскільки про ДТП було повідомлено страховика з дотриманням вимог закону, однак, незважаючи на це, апелянт погоджується на підставі рішення суду сплатити позивачу страхове відшкодування у сумі, яку визнає страховик.

В судове засідання апеляційного суду представник ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, а відповідач ОСОБА_3 помер 15.04.2016 року, після смерті якого згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа не заводилась і спірні правовідносини в частині заявлених до нього позивачем вимог не допускають правонаступництва, оскільки стосуються відшкодування моральної шкоди та судових витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що з вини водія ОСОБА_3, який керував транспортним засобом марки «Опель Вектра» з реєстраційним номером RP49291, 26.05.2014 року близько 13 год. 50 хв. на 37 км+500 м автодороги Львів-Краковець біля с.Когути сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб позивача ОСОБА_2 марки «Пежо Партнер» з реєстраційним номером LZA 41753, а сам позивач отримав легке тілесне ушкодження (а.с.5, 6).

Згідно з полісом №АС/8574264 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був чинний на момент вчинення ДТП (а.с.122), цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» і ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становив 50 тисяч гривень, франшиза 500 гривень.

У відповідності до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст.22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції, у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

У відповідності до ст.30 цього Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до ст.12 цього Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Сторони визнають той факт, що пошкоджений транспортний засіб ОСОБА_2 є фізично знищеним. Крім того, ця обставина підтверджується наданим позивачем висновком №8 автотоварознавчої експертизи, складеним експертом автотоварознавцем 16.06.2014 року (а.с.7-14), згідно з яким проведення ремонтно-відновлювальних робіт із-за їх високої вартості 194481 грн. 77 коп., яка значно перевищує вартість аналогічного неушкодженого автомобіля є економічно недоцільним.

В цьому ж висновку зазначено, що ринкова вартість автомобіля до його пошкодження внаслідок ДТП на момент проведення оцінки становила 55180 грн. 64 коп.

Однак, висновок не містить інформації про вартість автомобіля позивача після ДТП (вартість пошкодженого автомобіля), яка є необхідною для визначення вартості матеріального збитку, який підлягає відшкодуванню позивачу згідно з вимогами ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з наданими ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» аварійними сертифікатами №102/10/14 від 26.05.2014 року та №49/04/15 від 17.04.2015 року (а.с.110-115, 142-147), ринкова вартість аналогічного розмитненого КТЗ в Україні на момент ДТП становила 47920 грн., ринкова вартість аналогічного не розмитненого КТЗ в Україні на момент ДТП становила 25323 грн. 91 коп., а ринкова вартість аварійно пошкодженого (фізично знищеного) транспортного засобу позивача після ДТП становила 14764 грн. 21 коп.

При цьому, ринкова вартість автомобіля до та після ДТП аварійним комісаром визначалась з урахуванням тієї обставини, що належний позивачу автомобіль не було розмитнено в Україні, а тому середня ринкова ціна КТЗ визначалась, виходячи із середньої по Європі ціни КТЗ, який був у використанні, з урахуванням строку його експлуатації, чого не було враховано експертом у наданому позивачем висновку експертизи, і позивач цієї обставини не заперечує.

Враховуючи наведені вище норми матеріального закону та фактичні обставини справи, а саме: пошкоджений автомобіль позивача, 1999 року випуску, зареєстрований в ОСОБА_5 і не розмитнений в Україні, - колегія суддів доходить висновку про те, що належними доказами для підтвердження дійсної ринкової вартості автомобіля позивача на момент ДТП та його вартості після ДТП, є аварійні сертифікати №102/10/14 від 26.05.2014 року та №49/04/15 від 17.04.2015 року (а.с.110-115, 142-147), оскільки вони містять усі необхідні відомості для визначення реального матеріального збитку, завданого позивачу фізичним знищенням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_3

Отже, розмір матеріального збитку, який завданий позивачу фізичним знищенням його автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась 26.05.2014 року з вини ОСОБА_3, становить 25323 грн. 91 коп., а розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті позивачу страховиком забезпеченого транспортного засобу, з урахуванням наведених вище положень ст.ст.12, 22, 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 10059 гривень 70 копійок, що є різницею між вартістю автомобіля позивача на момент вчинення ДТП (25323 грн. 91 коп.) та вартістю автомобіля позивача після ДТП (14764 грн. 21 коп.), за вирахуванням 500 гривень франшизи, яка підлягала стягненню з відповідача ОСОБА_3, як з винної в ДТП особи.

Суд першої інстанції вказаних вище норм матеріального закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не застосував та не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення в частині вимог позивача, звернених до відповідача ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія», про часткове задоволення цих вимог та стягнення з названого відповідача в користь позивача майнової шкоди (страхового відшкодування) в розмірі 10059 гривень 70 копійок з наведених вище мотивів.

У звязку з частковим задоволенням позовних вимог майнового характеру (18%) та з урахуванням норми ст.88 ЦПК України, позивачу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» судові витрати по сплаті позивачем судового збору при поданні позовної заяви у розмірі 108 гривень, оскільки такі витрати документально підтверджені (а.с.80).

Крім того, суд першої інстанції допустив порушення норми ст.88 ЦПК України щодо розподілу понесених позивачем судових витрат, безпідставно стягнувши всю суму витрат по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру з відповідача ОСОБА_3, допустив порушення норми ст.84 цього Кодексу, не врахувавши вимог закону про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, та безпідставно присудив у користь позивача вартість витрат за проведення автотехнічної експертизи, оскільки така проводилася на підставі постанови старшого слідчого СВ Яворівського РВ ГУМВСУ у Львівській області, а тому не відноситься до судових витрат у даній справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в користь ОСОБА_2 майнову шкоду (страхове відшкодування) в розмірі 10059 (десять тисяч пятдесят девять) гривень 70 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 108 (сто вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

ОСОБА_6