Справа №442/2014/16-ц
Провадження №2/442/811/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Михавко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що вона, ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1. Половина цієї квартири належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) виданного 09.09.1996 року Виконкомом Бориславської міської ради народних депутатів, друга половина - на підставі Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 ВТА №050596 від 19.10.2012 року. Таким чином вона є єдиним власником цілої квартири АДРЕСА_1. На даний час, в цій квартирі зареєстрована та проживає її мати - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Крім того, в даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, який являється її колишнім чоловіком, оскільки шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 10.12.2015 р. З січня 2015 року відповідач в даній квартирі не проживає, його речей в квартирі не має, а проживає він в м.Дрогобичі по вул.Шептицького,18/7. Даний факт не проживання підтверджується Актом ПП «Борислав Комфорт» від 11.02.2016 р. про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації. Факт реєстрації відповідача у квартирі створює їй перешкоди в реалізації права власності на належну їй квартиру, зокрема порушує її право користування та розпорядження згаданою квартирою. Також це спричиняє їй матеріальні збитки, оскільки ОСОБА_2 зареєстрований, і вона сплачує комунальні послуги в залежності від кількості зареєстрованих людей, в тому числі і за ОСОБА_2, хоча він фактично вже більше року в цій квартирі не проживає. Розясненнями абзацу 2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 р. №9 слід керуватися при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ч.4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Враховуючи те, що відповідач - ОСОБА_2 не проживає в її квартирі ще з січня 2015 року, що становить більше ніж встановлений ч.2 ст.405 ЦК України строк, не допомагає їй у витратах на утримання та ремонт житла, вважаю що він втратив право на користування цією квартирою.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, однак від представника позивача поступила заява, в якій вона просить слухати справу у його відсутності, заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча повістка йому була вручена своєчасно, а тому суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Що відповідно до ст.197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Як вбачається із копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2012р., посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, спадкоємцем майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 20 березня 2012р. є його дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4; спадщина, на яку видано свідоцтво складається з ? ідеальної частини житлової квартири АДРЕСА_2, квартира складається з трьох житловий кімнат площею 41,0 кв.м. та кухні, загальна площа квартири 59,3 кв.м., вартість спадкового майна становить 34602,00 грн.

Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 11.02.2016р., складеного комісією ПП «Борислав Комфорт», згідно якого ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 з січня 2015р.по день обстеження не проживає.

Зняття з реєстрації місця проживання особи, згідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ, здійснюється, окрім інших підстав, на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.

У відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тощо.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, тобто з січня 2015р. не проживає у квартирі, не користується нею, не несе витрати по її утриманню, що створює для позивача незручності, оскільки вона додатково сплачують за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки (вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Частиною другою ст.405 ЦК України визначено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А відтак, суд надав оцінку сукупності узгоджених між собою доказів та зазначив, що їх достатньо, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 319, 405 ЦК України, у відповідності до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір» суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №8 по вул.Шевченка,49 в м.Бориславі, Львівської області.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в користь позивача ОСОБА_1, тобто судовий збір в розмірі 551,21 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Гарасимків Л.І.