Справа № 415/3812/15-ц
Провадження № 2/415/14/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретарів Добуграй В.К., Мішиної А.В.,

ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю позивача ОСОБА_3,

за участю відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та її поділ, -

-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та її поділ.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 27 червня 2000 року ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу квартири з господарськими будівлями та спорудами та придбав у власність квартиру з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: м. Лисичанськ, вул. Комсомольська, 46/3, що складає 35/100 частини всього домоволодіння. До укладання вищевказаного договору та після його укладання до 2014 року земельна ділянка, на якій знаходилося частина житлового будинку та господарські будівні, не була приватизована.

У 2014р. вищевказана земельна ділянка ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 була приватизована, що підтверджується відповідним свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Починаючи з червня 2009 року між сторонами Позивачем та Відповідачами склались недоброзичливі стосунки з приводу користування та володіння вищезазначеної земельної ділянки на правах співвласників, оскільки ОСОБА_5 на власний розсуд, без узгодження з Позивачем відокремила сіткою частину земельної ділянки біля сараю, який належить Позивачу, чим створила незручності та обмеження щодо користування господарськими спорудами: сараєм та погребом. З приводу незручностей ОСОБА_3 неодноразово звертався із відповідними заявами до Лисичанської міської ради та Держкомзему м. Лисичанська. Відповідно до наданої відповіді Виконавчого комітету Лисичанської міської ради за вих. №741-Ф-738/1 від 14.07.2009р. було рекомендовано владнати спірні питання з сумісного користування земельною ділянкою за принципами добросусідства та у добровільному порядку або за рішенням суду здійснити поділ земельної ділянки.

ОСОБА_3 звернувся до КП «Лисичанський міський землевпорядковий центр», де йому фахівцями цього підприємства та спеціалістами було підготовлено Ситуаційну схему та плани погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласникам и та землекористувачами, відповідно до яких можливо встановити, що із сумісної власності на земельну ділянку, за адресою: м. Лисичанськ, вул. Комсомольська, 46, можливо Позивачу виділити 1/3 частину загальної площею 0,0172 га без порушення майнових прав та обовязків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та порушення діючого законодавства України у сфері земельних відносин.

У звязку з не вирішенням цього питання державними органами місцевого самоврядування, а такі суперечки продовжувалися, і не досягненням згоди між сторонами щодо добровільного поділу земельної ділянки, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду. Просив суд визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частку земельної ділянки площею 0,0172 га із спільної сумісної власності за адресою: АДРЕСА_1, а також припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Лисичанськ, вул. Комсомольська, 46, кадастровий номер № :23:001:0111.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 надав суду пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 надав суду пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов визнала. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, заяв про розгляд справи за її відсутністю не надавала. В судових засіданнях, що передували цьому, суду пояснила, що позов не визнає, просила суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що працює головним інженером у КП «Лисичанський міський землевпорядковий центр». Йому відомо, що позивач та відповідачі приватизували спірну земельну ділянку та зараз є співвласниками даної земельної ділянки та володільцями своїх квартир. Вони отримали всі правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 26694570 від 11.09.2014р. Для більш зручнішого користування даною земельною ділянкою, загальною площею 517 кв.м., ідеальні долі повинні бути у розмірі 172,3кв.м., ним були проведені роботи. Більш йому нічого не відомо.

У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача ОСОБА_5, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач та відповідачі не можуть добровільно встановити порядок володіння та користування спірною земельною ділянкою, у звязку з чим позивач вважає доцільним захистити своє право власника та користувача спірної земельної ділянки шляхом визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та її поділ.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири з господарськими будівлями та спорудами від 27.06.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстром № 1098 ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_11 купив квартиру з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться в АДРЕСА_2, що складає 35/100 частини всього домоволодіння (а.с.9).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 26694570 від 11.09.2014р., земельна ділянка за адресою: м. Лисичанськ, вул. Комсомольська, земельна ділянка 46 за кадастровим номером № 44118000:23:001:0111 власниками на підставі спільної сумісної власності є ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_11, розмір частки 1 (а.с.10-11).

Згідно з свідоцтвом про права власності на нерухоме майно № 26693750 від 11.09.2014р. земельна ділянка за адресою: м. Лисичанськ, вул. Комсомольська, земельна ділянка 46 за кадастровим номером № 44118000:23:001:0111 за цільовим призначенняя: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господаських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0517 га, перебуває у власності ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_11, розмір частки 1 (а.с.12).

Отже, судом встановлено, що дійсно позивач є власником квартири з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться в АДРЕСА_2, що складає 35/100 частини всього домоволодіння та земельної ділянки 46 за кадастровим номером № 44118000:23:001:0111 за адресою: м. Лисичанськ, вул. Комсомольська.

Водночас в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами, позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо порядку використання та володіння спірної земельної ділянки, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з відповіддю № 741-Ф-738/1 від 14.07.2009 р., наданим виконавчим комітетом Лисичанської міської ради рекомендована в добровільному поряду або за рішенням суду провести поділ земельної ділянки по вул. Комсомльскій, 46 в м. Лисичанську (а.с.16).

Згідно з планом земельної дялінки кв. № 3, що розташована за адресою м. Лисичанськ, вул. Комсомольска, буд. 46 наданого КП «Лисичанський міський землевпорядний центр» - 2014р. площа дорівнює 0,0172 га (а.с.17-21).

Також, судом встановлено, що сторони являються співвласниками спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Комсомольська, земельна ділянка 46 без виділення часток; що у них склався такий певний порядок користування цією земельною ділянкою, позивач просить виділити йому в натурі 1/3 земельної ділянки площею 0,0172 га із спільної земельної ділянки та просить припинити право спільної сумісної власності на земельні ділянки між ними.

Відповідно до п. г) ч. 1 ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 89 ЗК України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Таким чином, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачається статтями 370-372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи при цьому винятки із цього правила.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року роз'яснив, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом; учаснику спільної сумісної власності право володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (п. 18 підпункт «е»); у справах за позовом учасників спільної власності на землю, про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує та враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо (п. 19); виходячи із того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їх угодою залежно від розміру часток у спільній власності, суд відповідно до ст. 88 ЗК України приймає до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між співвласниками, так і за участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку спільної власності на землю або жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою (п. 21); відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи позовну вимогу про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку між Позивачем та Відповідачами і зазначені вимоги матеріального закону, вбачається можливим припинити право спільної сумісної власності у сторін на земельні ділянки.

За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 14.10.2014 року про сплату судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн. в рівних частинах з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.. 41 Конституції України, ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,ст.ст. 87, 89 ЗК України, ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визначення частки співвласника у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та її поділ, задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :23:001:0111, площею 0,0172 га за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Комсомольська, земельна ділянка № 46.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0172 га, що належить ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності і.н. 26693750 від 11.09.2014 року, виданого Реєстраційною службою Лисичанського міського управління юстиції Луганської області на земельну ділянку, кадастровий номер :23:001:0111, площею 0,0517 га за адресою: Луганська область, місто Лисичанськ, вулиця Комсомольська, земельна ділянка № 46, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в рівних долях у сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок по 121 гривні 80 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА