Справа № 367/8375/15-ц
Провадження по справі № 2-з/367/11/2016
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Доненко В.С.,

розглянувши заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ ЛТД» ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В с т а н о в и в : До Ірпінського міського суду Київської області звернувся директор Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ ЛТД» ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснювати будівництво та подальше обслуговування житлового будинку та господарських споруд (обєктів нерухомості) на земельній ділянці площею 0,1000 га., що розташована за адресою Київська область м. Ірпінь, вул.. Лермонтова, 2-ж. кадастровий номер :01:177:0007, органам державної реєстрації прав здійснювати будь-яку реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,1000 га., що розташована за адресою Київська область м. Ірпінь, вул.. Лермонтова, 2-ж. кадастровий номер :01:177:0007 та/або обєкти нерухомого майна, що можуть бути заявлені до реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3А

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходив забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується : 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також

відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності

юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і

зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до

уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких

можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних

заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта

користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. З огляду на викладене та зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 152 ЦПК України щодо співмірності виду забезпечення заявленому позову, оскільки суд не може до ухвалення рішення у справі передчасно встановити підставність або безпідставність позовних вимог, враховуючи можливий ризик спричинення перешкод відповідачу у здійсненні ним господарської діяльності, необґрунтованість позивачем вимог заяви та власної реальної можливості захистити своє право таким чином, суддя дійшов висновку, що в задоволенні вимог заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.151, 152 ЦПК України та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд,-

У х в а л и в :

В задоволені заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю «БГМ ЛТД» ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4