Справа № 307/102/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Готри Т.Ю., Леска В.В.

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою управління освіти Тячівської районної державної адміністрації на рішення Тячівського районного суду від 23 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до управління освіти Тячівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі,

встановила:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про поновлення на роботі та стягнення суми втраченого заробітку. За її заявою, ухвалою суду, позов у частині стягнення заробітку було залишено без розгляду.

Позов обґрунтовано тим, що 16.12.2015 р. управлінням освіти Тячівської РДА було видано наказ № 846-К «Про звільнення», яким її звільнено з посади директора Углянської ОСОБА_3 ступенів за одноразове грубе порушення трудових обовязків, а саме, що нею 15.12.2015р. не було забезпечено навчально-виховний процес у школі - доступ учнів до класних приміщень (двері шкоди були зачинені), діти на холоді гуляли по подвірї та, нібито, її вчинок сприяв зриву навчально-виховного процесу.

14.12.2015 р. вона вийшла на роботу після тривалого лікування, зайшла у методичний кабінет та повідомила ОСОБА_4, яка виконувала обовязки директора школи, що хоче приступити до виконання обовязків директора школи. ОСОБА_4 їй сказала, щоб вона звернулася до начальника управління освіти. Документацію школи, печатки, штампи, ключі, тощо, їй передані не були. 15 грудня, в 7.45 год., вона прийшла у школу та побачила, що на подвірї багато дітей, вчителів та батьків учнів. Двері школи були зачинені. Не маючи можливості відчинити двері, вона попросила свого чоловіка викликати поліцію. Потім приїхала начальник управління освіти, яка разом з батьками та вчителями проводила збори у сільській раді.

Відчиняти двері школи входить до функцій завгоспа школи та чергового техпрацівника, які навмисно зачинили чи не відчинили двері. Ні охоронця, ні техпрацівника в той час не було, щоб відкрити школу. Завгосп не відповідала на телефонні дзвінки. Незважаючи на це, вона знаходилася у школі повний робочий день.

ОСОБА_4 направляла всіх вчителів та учнів до сільської ради. Повернувшись, вони повідомили, що її буде усунуто з посади директора школи, а обовязки директора буде виконувати ОСОБА_5

16.12.2015 р. ОСОБА_6 приїхала в школу з наказом № 846-К про звільнення її із займаної посади, який вручила їй у кабінеті заступника директора навчально-виховної роботи ОСОБА_7

Вважає, що даний наказ підлягає скасуванню з наступних підстав. По-перше, її не ознайомлено з наказом № 480 від 15.12.2015 р. По-друге, від неї не було відібрано пояснення по жодному наказу управління освіти Тячівської РДА. По-третє, її не допущено до робочого місця, їй не було передано технічну документацію, печатку, нові ключі після заміни замків, розклад проведення уроків, що підтверджується відсутністю акту прийому-передачі. По-четверте, після звільнення з посади директора школи їй не надано відповідну кількість уроків.

Посилаючись на викладене просила суд задовольнити позов.

Рішенням Тячівського районного суду від 27 травня 2016 року, в якому ухвалою Тячівського районного суду від 25 липня 2016 року виправлено описку у даті ухвалення рішення замість «27 травня 2016 року» на «23 травня 2016 року», даний позов задоволено.

Наказ начальника управління освіти Тячівської районної державної адміністрації № 846-К від 16.12.2015 р. про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Углянської ОСОБА_3 ступенів визнано незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Углянської ОСОБА_3 ступенів. Стягнуто з Управління освіти Тячівської РДА до спеціального фонду Державного бюджету України пятсот пятдесят одну гривню 20 коп. судового збору. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_2

На дане рішення відповідач, управління освіти Тячівської районної державної адміністрації, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_2 відмовити. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування фактичних обставин справи, неналежну оцінку доказів, необєктивний та упереджений розгляд.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка працювала в Углянській ОСОБА_3 ступенів на посаді директора школи з 4 грудня 2007 року.

Наказом Управління освіти Тячівської РДА № 846-К від 16.12.2015 р. ОСОБА_2 було звільнено з посади директора на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків, яке виразилося в тому, що 15.12.2015 р. вона не забезпечила навчально-виховний процес у школі, доступ учнів школи до класних приміщень (двері школи були зачинені), діти в холоді гуляли по подвірю. Такий її вчинок сприяв зриву навчально-виховного процесу, підриву авторитету навчального закладу.

Підставою для винесення наказу про звільнення позивачки з посади управління освіти Тячівської РДА вважало випадок, що мав місце 15.12.2015 р., коли перед початком навчального процесу, який починається о 8-й годині, двері Углянської ОСОБА_3 ступенів були зачинені, що завадило учням та вчителям увійти до приміщення школи.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що звільнення позивача є незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці (МОП) № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Таким чином, у разі предявлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Пунктами 22, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06.11.1992 р. розяснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обовязків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обовязку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обовязку за встановлених судом фактичних обставин справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного звязку між невиконанням працівником трудових обовязків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Однак з посадової інструкції директора Углянської школи (Т.1 а.с.67-70) не вбачається, що до його безпосередніх посадових обовязків входило відкриття школи, а відтак посилання в наказі про звільнення, як на одноразове грубе порушення трудових обовязків на незабезпечення доступу учнів школи до класних приміщень є безпідставним.

Щодо твердження стосовно незабезпечення ОСОБА_2 начально-виховного процесу у школі, то таке є загальним і не конкретизує в чому саме (які безпосередньо трудові обовязки директора) порушено позивачем.

В апеляційні скарзі відповідач посилається на те, що позивачка допустила недбалість, не забезпечивши роботу ввіреного їй навчального закладу. Однак колегія суддів констатує, що по-перше, зазначена обставина не зазначена в наказі про звільнення, по-друге, послаблення контролю чи здійснення неналежного контролю керівником за підлеглими в жодному разі не може свідчити про саме одноразове грубе порушення трудової дисципліни керівником, а відтак і не може бути підставою для звільнення керівника згідно п.1 ст. 41 КЗпП України.

Таким чином, судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 не вчинялося одноразового грубого порушення трудових обовязків, а відтак її звільнення на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України є незаконним.

Доводи апеляційної скарги даного висновку суду першої інстанції не спростовують.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення роботодавцем процедури накладення дисциплінарного стягнення, виходячи з наступного.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Висновком комісії, яка була створена начальником управління освіти для службового розслідування обставин та причин зриву навчально-виховного процесу 15.12.2015 р. в Углянської ОСОБА_3 ступенів стверджено, що: «… комісією взято пояснення від технічних та педагогічних працівників ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, (який сам є членом комісії), ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які в своїх поясненнях написали, що 15.12.2015 р. вони прийшли до школи, двері були зачинені, директор ОСОБА_2 сварилася із батьками, діти в холоді бігали біля школи. Директор школи навіть не намагалася забезпечити відкриття дверей, щоб діти та вчителі могли зайти до школи та розпочати навчально-виховний процес. Близько 8.30 год. до школи приїхала начальник управління освіти ОСОБА_6, яка вимагала у ОСОБА_2 забезпечити учням та вчителям доступ до класних приміщень. Однак ОСОБА_2 на це не реагувала і сиділа в котельні до кінця робочого дня. В цей день директор школи не здійснювала керівництво педагогічним колективом, а навчально-виховний процес був зірваний. Внаслідок своєї бездіяльності директор школи ОСОБА_2 вчинила грубе порушення своїх трудових обовязків і її дії підпадають під ознаки п. 1 ст. 41 КЗпП України».

В даному висновку жодним чином не відображено чому на момент початку навчальних занять вхідні двері школи були зачинені, хто повинен був їх відкривати, як і не зясовано, хто був відповідальним черговим адміністратором та черговим вчителем, які згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Углянської ОСОБА_3 ступенів, затвердженими 01.09.2015 року, повинні приходити до школи завчасно, за 15 і 10 хвилин відповідно, до початку занять, і чому вони не вживали заходів до забезпечення доступу учнів до школи. Крім того, відповідно до розділу 4 п.6 зазначених Правил, всі вчителі зобовязані слідкувати за виконанням режиму роботи школи.

В даному висновку також не згадується про відібрання від ОСОБА_2 пояснень 15.12.2015 року по вказаному факту. Не міститься посилань на відібрання пояснень чи на відмову ОСОБА_2 від надання пояснень 15.12.2015 року і в наказі про звільнення.

Як встановлено судом з пояснень сторін, 16.12.2015 р. начальник управління освіти Тячівської РДА ОСОБА_6 і юрисконсульт ОСОБА_14 приїхали в школу та попросили від ОСОБА_2 дати письмові пояснення з приводу зриву навчального процесу 15 грудня. Після її відмови було складено відповідний акт та вручено їй копію наказу про звільнення, який ОСОБА_15 привезла з собою.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що Наказ про звільнення від 16.12.2015 року складений управлінням освіти Тячівської РДА, підписаний начальником та скріплений печаткою управління. Тобто, такий наказ було виготовлено безпосередньо в м.Тячів в приміщенні управління освіти Тячівської РДА. Акт про відмову ОСОБА_2 від надання пояснень від 16.12.2015року складений в приміщенні Углянської ОСОБА_3 ступенів о 12 год. 41 хв. комісією до складу якої входили начальник та працівники управління освіти, які безпосередньо приїхали до Углянської ОСОБА_3 ступенів. Наказ про звільнення ОСОБА_2 вручено 16.12.2015 року о 13 год.00хв. в приміщенні Углянської ОСОБА_3 ступенів, тобто менше ніж за 20 хвилин після складення акту про відмову ОСОБА_2 від надання пояснень від 16.12.2015року (а.с.171т.1).

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що наказ про звільнення було виготовлено заздалегідь - до складання акту про відмову ОСОБА_2 в наданні пояснень, що в свою чергу свідчить про порушення роботодавцем процедури накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Подальше вручення такого наказу ОСОБА_2, вже після складання акту, жодним чином не спростовує факту порушення процедури накладення дисциплінарного стягнення.

Стосовно акту про відмову ОСОБА_2 від надання пояснень від 15.12.2015 року, відносно якого судом першої інстанції відмовлено в дослідженні його як доказу, і який апелянтом доданий до письмових пояснень та надісланий поштою до суду апеляційної інстанції (Т.2 а.с.34) колегія суддів констатує наступне.

Виходячи з принципу покладення на роботодавця обовязку доведення законності звільнення, такий роботодавець, після предявлення до нього відповідного позову та отримання копії позовної заяви, подаючи заперечення на позов, повинен надати всі наявні в нього документи, які підтверджують законність звільнення працівника. Враховуючи досить широкий спектр дискреційних повноважень роботодавця по відношенню до підлеглих працівників, подальша (зі спливом певного часу) подача ним певних документів, які не являються нормативно-правовим актом, не складені на офіційному бланку, не зареєстровані жодним чином, які підписані підлеглими (або такими, що перебувають у певній залежності) працівниками роботодавця викликає сумнів у достовірності даних викладених в ньому.

Як слідує з матеріалів справи, подаючи заперечення на позов, в обґрунтування законності звільнення ОСОБА_2, управління освіти посилалося виключно на акт про відмову в наданні пояснень від 16.12.2015 року (а.с.61т.1). Лише зі спливом певного часу, після проведення судом першої інстанції судового засідання, в якому позивач вказувала на недотримання процедури звільнення через не відібрання від неї пояснень, відповідачем було подано суду клопотання про долучення як доказу вже акту від 15.12.2015 року, яке судом відхилено.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що законом не передбачено вимагати від працівника повторного пояснення, а відтак надавши в запереченні на позов акт від 16.12.2015 року, роботодавець підтвердив, що саме тоді ним вимагалося надання пояснень від працівника.

Враховуючи все вищенаведене колегія суддів критично оцінює акт від 15.12.2015 року та не бере до уваги обставини викладені в ньому.

Таким чином, можна дійти висновку, що для звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст. 41 КЗпП України не було жодних правових підстав, і при цьому роботодавцем порушено процедуру накладення дисциплінарного стягнення, а відтак таке звільнення є незаконним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у звязку з чим апеляційна скарга, згідно ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без мін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу управління освіти Тячівської районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді