АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини(а.с.3-5).

Позивач зазначав, що 02 березня 1996 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, актовий запис №100, посвідчений відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального району м.Дніпропетровська.

19 вересня 2000 року у них народилася донька ОСОБА_4, про що видано свідоцтво про народження Серії І-КИ № 107096, де у відомостях про батьківство батьком дитини записано його - ОСОБА_2, матір'ю - ОСОБА_3 про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис 01 грудня 2000 року № 841.

04.11.2009 року шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано.

У 2012 році він створив нову сім'ю і з дружиною захотіли мати спільну дитину, але дружина не вагітніла. У зв'язку з цим у квітні 2014 року пройшов обстеження на можливість зачаття дитини, але це обстеження підтвердило, що дітей він мати не може, у нього виявлена олігозооспермія 3 ступеню.

З приводу цього став замислюватись над питанням, яким чином міг бути батьком дитини ОСОБА_4, якщо в нього наявне таке захворювання.

Порівнюючи факти згадав, що у 1999 році він був прийнятий на роботу охоронцем ВТК-89 ДДУ ПВП у Дніпропетровській області і у листопаді 1999 року був направлений до Дніпродзержинського училища професійної підготовки персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України, де проходив учбові збори початкової підготовки молодших інспекторів відділів охорони.

З листопада 1999 року по січень 2000 року додому не приїжджав, знаходився на казарменому стані, відповідач також до нього не приїжджала, статевих стосунків у них в цей час не було.

Тим більше, ще в 1996-1999 роках він проходив лікування у зв'язку з малорухливістю сперматозоїдів. Вважає, що такий його стан міг бути результатом того, що він є постраждалим від Чорнобильської катастрофи, про що має посвідчення категорії №3.

У лютому 2000 року дізнався, що відповідач вагітна і 19 вересня 2000 року у них народилась донька ОСОБА_4, у свідоцтві про народження дитини, що видане відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, він записаний як батько дитини.

Увагу на те, що по термінах вагітності дитина не могла бути його, оскільки народилася доношеною і таким чином відповідач могла завагітніти тільки у середині грудня 1999 року, коли вони не мали статевих відносин, не звернув.

До суду з вищевказаного питання не звертався, був певен, що дитина його, але потім у нього виникли сумніви.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив виключити запис про батьківство ОСОБА_2 з актового запису про народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, внесеного у відділі РАГС Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.87-89).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.95-101).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, наведених в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, за загальним правилом дії законів та інших номативно-правових актів у часі(ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК.

За змістом п.11 вказаної Постанови оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народилася дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м.Дніпропетровська 01 грудня 2000 року зроблено відповідний запис №841, де батьками зазначені: батько ОСОБА_2; мати ОСОБА_3(а.с.7).

Отже, правовідносини сторін виникли у 2000 році, а тому в силу п.1 Прикінцевих положень СК України 2004 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, і за загальним правилом застосовується до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, норми ст.136 СК України на правовідносини сторін про оспорювання батьківства щодо дитини ІНФОРМАЦІЯ_2, не поширюється.

Встановлені правовідносини регулюються положеннями ст.56 Кодексу про шлюб та сім'ю України, відповідно до якої, чинної у період зазначених відносин, особа, записана, як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Як видно із справи, обгрунтовуючи позов про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 посилався на обставини, наведені ним в позовній заяві та, зокрема, зазначав, що у квітні 2014 року йому стало відомо, що він не може мати дітей та бути батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-5).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно висновку експерта №90 від 10.04.2015 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» при молекулярно-генетичному дослідженні встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,998%(а.с.28-32).

Із справи вбачається, що ОСОБА_2 не погодився з висновком експерта №90 від 10.04.2015 року, за його клопотанням судом була призначена повторна судово-генетична експертиза, яка проведена ДНК Центр «Asper Biotech Ltd», розташованим в Естонії, м.Тарту.

Згідно висновку ДНК Центр «Asper Biotech Ltd» від 07.09.2015 року результати тесту на ДНК показали, що батьківство ОСОБА_2 щодо дитини ОСОБА_4 не виключено (у батька та дитини 18 спільних алель). З вірогідністю 99,99981484 % припустимий батько є біологічним батьком дитини(а.с.57).

Враховуючи, що ОСОБА_2 не довів належними доказами відсутність кровного споріднення між особою та дитиною ОСОБА_4, батьком якої записаний в Книзі записів актів громадянського стану про народження 01 грудня 2000 року за №841, зробленого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м.Дніпропетровська, а його твердження спростовуються зазначеними експертними висновками, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність захворювання, через яке він не може мати дітей, та що в силу наведених в позовній заяві обставин ві не є батьком дитини, не можуть бути взяті до уваги, оскільки його батьківство щодо дитини ОСОБА_4 підтверджено зазначеними експертними висновками.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що співробітниками експертних установ порушено процедуру та Методичні рекомендації при відібранні зразків для проведення генетичної експертизи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі твердження є його припущенням. Доказів порушень співробітниками експертних установ, які б вплинули на висновки експертів, ОСОБА_2 у передбаченому порядку не надав.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно перевірив доводи та заперечення сторін, дослідженим доказам, у тому числі зазначеним експертним висновкам, дав оцінку відповідно до положень ст.212 УПК України. Доводи скарги не спростовують висновки суду про недоведеність заявлених вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -