АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 5 жовтня 2016 року,

встановила:

В червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Просило:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 березня 2008 року в сумі 154 401 гривень 34 копійки звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме 100 000 гривень, будь-яким способом з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмета іпотеки;

- виселити ОСОБА_1, яка проживає у вказаній вище квартирі.

Посилалося на те, що 25 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір. Відповідно до його умов відповідачка отримала кредит в сумі 75 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 25 березня 2025 року.

В рахунок забезпечення зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки. Відповідно до умов договору відповідачка передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у ОСОБА_1 станом на 12 травня 2015 року є заборгованість в сумі 154 401 гривень 34 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 63 578 гривень 27 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 54 840 гривень 51 копійка, пені в сумі 21 946 гривень 7 копійок та штрафу в сумі 14 036 гривень 48 копійок.

Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 5 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 березня 2008 року в сумі 154 401 гривні 34 копійки звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з початковою ціною продажу, що встановлюється за відсутності згоди між іпотекодавцем та іпотеко держателем на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії реалізації цього майна, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами державних дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у ОСОБА_1 станом на 12 травня 2015 року є заборгованість в сумі 154 401 гривень 34 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 63 578 гривень 27 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 54 840 гривень 51 копійка, пені в сумі 21 946 гривень 7 копійок та штрафу в сумі 14 036 гривень 48 копійок

ОСОБА_1 було відомо про зміну номера рахунку для оплати заборгованості про кредитному договору, оскільки вона з 23 квітня 2009 року здійснювала щомісячний платіж на новий рахунок.

Висновок судово-економічної №40 від 21 січня 2016 року суперечить матеріалам справи, так як експерт неправильно здійснив нарахування заборгованості за кредитним договором.

При продажі предмету іпотеки початкова ціна продажу, що встановлюється за відсутності згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем, повинна бути на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії реалізації цього майна.

ОСОБА_1 придбала спірну квартиру не за рахунок кредитних коштів, а тому не може бути виселена з вказаного приміщення.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, за змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 39 Закону України «Про іпотеки» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

- початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 25 березня 2008 року сторони уклали кредитний договір. Відповідно до його умов відповідачка отримала кредит в сумі 75 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 25 березня 2025 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки. Відповідно до умов договору відповідачка передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.13-20).

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору у ОСОБА_1 станом на 12 травня 2015 року є заборгованість в сумі 15 4401 гривень 34 копійки, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 63 578 гривень 27 копійок, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 54 840 гривень 51 копійка, пені в сумі 21 946 гривень 7 копійок та штрафу в сумі 14 036 гривень 48 копійок (а.с.6-8).

З листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 18 березня 2015 року вбачається, що банк звертався до ОСОБА_1 з вимогою повернення кредиту в поновному обсязі в тридцятиденний строк з дня отримання такої вимоги та повідомив про намір продати предмет іпотеки, уклавши відповідний договір купівлі-продажу з будь-якою особою покупцем або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який спосіб (а.с.9).

Вказаний лист ОСОБА_1 отримала 15 квітня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №010 (а.с.12).

Враховуючи наведене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 6 жовтня 2015 року у цивільній справі № 643/9788/13-ц.

Згідно звіту про оцінку майна від 21 жовтня 2016 року, який наданий суду позивачем, вбачається, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 190 413 гривень.

Враховуючи обставини наведені вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити.

З другого абзацу резолютивної частини рішення слід виключити слова «з початковою ціною продажу, що встановлюється за відсутності згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії реалізації цього майна, будь-яким способом з іншою особою-покупцем» .

Доповнити другий абзац резолютивної частини рішення після слів «в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем» словами «з початковою ціною предмета іпотеки в розмірі 190 413 гривень».

В решті рішення слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги про те, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги висновок судово-економічної №40 від 21 січня 2016 року.

Згідно статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно пункту 2.5 кредитного договору від 25 березня 2008 року розрахунок відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів з позичкового рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи із фактичної кількості днів у місяць і 360 днів у році. Нарахування відсотків здійснюється на дату їх сплати.

Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду сплати по останню дату поточного періоду сплати включно. Дата останнього погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту. Періодом сплати або плалатіжним періодом вважається період, у якому позичальник повинен сплатити ануїтетний платіж і дорівнює одному місяцю.

Як вбачається з висновку судово-економічної №40 від 21 січня 2016 року розрахунок заборгованості за кредитним договором за відсотками суперечить умовам пункту 2.5 кредитного договору, оскільки експертом не враховано фактичне внесення коштів позичальником, яке підтверджується квитанціям позичальника та випискою банку.

Експертом не взято до уваги дані, що відображені у виписках та квитанціях, а тому сума заборгованості експертом вирахувана неправильно та не співпадає з розрахунок заборгованості, який наданий банком.

Згідно пункту 2.4 кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтет ними платежами в сумі не менше 1029 гривень 37 копійок шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок №4269, відкритий у кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 25 березня 2025 року.

Відповідно до пункту 6.4 при порушенні будь-якого зобовязання, передбачених п.п.2.4, 6.2 даного договору, кредитор має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні.

Всупереч вказаним умовам кредитного договору експертом не відображено у своєму висновку нарахування та погашення пені.

Згідно пункту 6.2 кредитного договору сторони погодили, що відповідно до статті 212 ЦК України при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного в пункті 1.1 нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначеному в пункті 1.1 суми щомісячного платежу за цим договором. При встановленні кредитором у порядку, передбаченому п. 5.2.7 зменшеної процентної ставки, умови даного пункту вважається скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки. Цей пункт вступає в дію з моменту зворотного відступлення прав вимоги ПриватБанку по цьому договору.

З висновку судово-економічної №40 від 21 січня 2016 року вбачається, що в ньому не відображено нарахування підвищених відсотків при допущенні позичальником порушення строків сплати суми кредиту.

Помилковими є доводи скарги про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» своєчасно не виконав рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 4 серпня 2011 року про визнання незаконним дій банку щодо підняття в односторонньому порядку розміру відсотків по кредитному договору з 15 до 30 процентів ( а.с. 51, 52 т. 1 ) .

З розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 12 травня 2015 року, який наданий банком вбачається, що такий розрахунок заборгованості здійснено виходячи з поточної відсоткової ставки у розмірі 15 процентів річних (а.с.6-8 т.1).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не врахував платежі, які відповідачка здійснила на рахунок, який був відкритий для виплати їй кредиту.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором та пояснень представника банку всі вищезазначені платежі банком були виявлені та спрямовані на погашення боргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 5 жовтня 2016 року змінити.

З другого абзацу резолютивної частини рішення виключити слова «з початковою ціною продажу, що встановлюється за відсутності згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії реалізації цього майна, будь-яким способом з іншою особою-покупцем».

Доповнити другий абзац резолютивної частини рішення після слів «в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем» словами «з початковою ціною предмета іпотеки в розмірі 190 413 (сто девяносто тисяч чотириста тринадцять) гривень».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: