НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5591/15
№ 2/183/292/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2016 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.,

секретаря Макаренко А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Сіманько О.Л.

третьої особи ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи Боброва В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 2008 року народження, Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання ордеру недійсним,

в с т а н о в и в :
28.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи ОСОБА_5 , Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання ордеру недійсним.

Ухвалою суду від 17 березня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб була залучена ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 2008 року народження.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він та члени його сім`ї вселилися в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 267 від 05 травня 1993 року, виданого Гвардійською КЕЧ району.

На підставі розпорядження начальника житлової групи від 09.02.2010 року № 26, особовий рахунок на спірну квартиру було переоформлено на його дружину, а його знято з реєстрації за сімейними обставинами.

В той же час, він фактично продовжував проживати в спірному житловому приміщенні весь час.

Позивач зазначив, що в зв`язку з тим, що 07.10.2013 року його дружина померла, він звернувся до начальника Черкаського гарнізону з заявою про отримання дозволу на реєстрацію у спірній квартирі, але листом від 16.12.2013 року за № 1636 в задоволенні заяви було відмовлено.

Після смерті його дружини ОСОБА_7 повідомило Квартирно експлуатаційний відділ м. Дніпропетровськ про вивільнення спірної квартири, при цьому не переконавшись в тому чи залишився він проживати в квартирі.

Згідно п. 1.9. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року (далі - Інструкція) питання щодо статусу жилих приміщень (службове чи постійне) визначає Міністр оборони України.

Згідно п. 3.6. Інструкції до числа службового може бути включене тільки вільнге жиле приміщення.

Натомість, спірна квартира згідно протоколу житлової комісії військової частини А ^ 08.10.2013 року № 6, тобто на наступний день після смерті його дружини, вже була розподілена ОСОБА_5 як службова.

06.02.2014 року КЕВ м. Дніпропетровськ ОСОБА_5 було видано службовий ордер № 13 на вселення в квартиру та з 04.03.2014 року зареєстровано в спірній квартирі.

В зв`язку з наведеним, посилаючись на вимоги ст. 59 ЖК України, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним спеціальний (службовий) ордер № 13 виданий Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровськ 06 лютого 2014 року ОСОБА_5 на вселення в квартиру АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник підтримали позов, посилалися на підставі звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги.

Представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що ордер був виданий ОСОБА_5 з урахуванням вимог законодавства України, житло було вільним.

Треті особи ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 2008 року народження в судовому засіданні посилалися на те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки ордер на вселення в квартиру був виданий без порушень.

Представник третьої особи - Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, в судовому засіданні посилався на те, що позов підлягає задоволенню, оскільки в порушення ст. 59 ЖК України, ордер був виданий на житлове приміщення, не було вільним, в квартирі проживав ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року було скасоване рішення Новомосковського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська про виселення з житлового приміщення, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що житловий фонд селища Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області належить Міністерству оборони.

У відповідності до витягу з наказу начальника Гвардійської квартирно-експлуатаційної групи №150 від 06 листопада 2009 року та інвентарної картки № 46 обліку основних засобів, житловий будинок АДРЕСА_3 перебуває на балансі Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району.

На підставі ордеру № 267 від 05 травня 1993 року, виданого Начальником КЕВ ОСОБА_1 отримав право на вселення в квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно листа начальника житлової групи КЕС вх.№26 від 09 лютого 2010 року, надано дозвіл на переоформлення особового рахунку квартири АДРЕСА_2 на ОСОБА_8 , замість головного квартиронаймача - ОСОБА_1

ОСОБА_1 з реєстрації знято за сімейними обставинами, у спірній квартирі залишилася зареєстрованою ОСОБА_8 , зазначені обставини визнані сторонами.

Апеляційним судом Дніпропетровської області встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина ОСОБА_1 ОСОБА_8 померла, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до начальника Черкаського гарнізону з питанням на отримання дозволу на реєстрацію в спірному житловому приміщенні.

Листом від 16 грудня 2013 року №1636 позивача ОСОБА_1 повідомлено, що на момент його звернення відсутні підстави для його реєстрації у квартирі, а саме: у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 не вбачається можливим з`ясувати чи дотримано вимоги ст. 65 Житлового кодексу України , чи наявна воля наймача - дружини позивача на його вселення. Крім того, на підставі відомостей Гвардійської КЕЧ району №2292 від 06 листопада 2013 року, зазначена житлова площа була подана як "вільна" для розподілу на гарнізонній житловій комісії, а 07 листопада 2013 року протоколом №29 гарнізонної житлової комісії зазначена квартира розподілена на військову частину НОМЕР_1 .

У відповідності до витягу з протоколу №6 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 08 листопада 2013 року, квартира АДРЕСА_2 розподілено ОСОБА_5 , як службову, без зняття з квартирного облік.

06 лютого 2014 року, ОСОБА_5 видано ордер №13 на право заселення в квартиру разом зі складом сім`ї - 2 особи та зареєстровано в спірній квартирі ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року встановлено, що після зняття з реєстрації в спірному приміщенні, ОСОБА_1 продовжував відвідувати спірне приміщення, фактично проживаючи в ньому, був членом сім`ї наймача ОСОБА_9 .

В зв`язку з встановленими обставинами, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 65 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають t зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та член його сім`ї.

У відповідності до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, ще селилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що з 12 лютого 2010 року ОСОБА_1 не був зареєстрований в квартирі к АДРЕСА_2 .

В той же час, як зазначалося вище, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2015 року встановлено, що після зняття з реєстрації у спірній квартирі та на час видачі ордеру, ОСОБА_1 продовжував відвідувати спірне приміщення, фактично проживаючи в ньому, зазначений факт підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які допитані в судовому засіданні.

У відповідності до п. 9 правових позицій, висловлених у постанові Пленуму Верховного суду України «№ 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.
Позивачем ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що він вселився в спірне житлове приміщення у встановленому законом порядку, в той же час, з наданих доказів вбачається, що була наявна згода ОСОБА_9 на його вселення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 12.02.2010 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України, знятий з реєстрації 23.11.2015 року.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Суд приходить до висновку, що особа, яка вселилася до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим житловим приміщенням.

Оскільки ОСОБА_1 зберігав за собою право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 , суд приходить до переконання, що він не набув права користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно до ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, яким є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

У відповідності до ст. 59 ЖК України, Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не був зареєстрований в спірному житловому приміщенні, не набув права користування зазначеним приміщенням, суд приходить до висновку, що ордер на право зайняття спірного жилого приміщення був виданий відповідачу ОСОБА_5 та членам його сім`ї правомірно, оскільки зазначене приміщення юридично вважалося вільним та порушень норм ст.ст. 58,59 ЖК України та прав позивача не встановлено.

Крім того, звертаючись до суду з вимогами про визнання ордеру на житлове приміщення недійсним, позивач ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог до ОСОБА_5 та членам його сім`ї, в той час, як у відповідності до ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення та в разі визнання ордеру недійсним, особи, які отримали ордер будуть позбавлені права на вселення, а отже і користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6 2008 року народження, Будинкоуправління № 2 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання ордеру недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький