Дата документу 03.02.2016
Справа № 334/3718/15-ц
Провадження № 2/334/125/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Філіпповій Ю.В., розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати боргу,-

у с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому вказує, що згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і на її користь стягнуто 3593,24 грн.

З набранням чинності вироком суду 29.04.2014 року, у відповідача виникло грошове зобовязання, тобто 30.04.2014 року він мав сплатити на її користь зазначеному у вироку суду розмірі.

Відповідач до часу звернення до суду заподіяну шкоду не відшкодував, а отже, у нього виникла заборгованість по сплаті вказаної суми.

Позивач вважає, що оскільки відповідач не виконав грошового зобовязання, то має сплатити 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання та сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення

Позивачка просить суд стягнути на її користь неустойку за прострочення сплати боргу у сумі 2081,37 грн., з яких: 1909,95 грн. -інфляційні витрати, 171,42 грн. - 3% річних від проточеної суми, а також 1000 грн. на оплату послуг адвоката.

В ході судового розгляду позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги, і уточнивши їх в останній раз 10.11. 2015 року, просила суд стягнути на її користь неустойку за прострочення сплати боргу у сумі 2594,9 грн., з яких 2318,25 грн. - інфляційної витрати, 246,66 грн. - 3% річних від проточеної суми, а також 1000 грн. на оплату послуг адвоката.

У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представника проти позов у заперечують з тих підстав. що зазначена у вироку суду cума відшкодування заподіяної шкоди не є грошовим зобовязанням, і до цих правовідносин не можуть застосовуватися наслідки невиконання грошового зобовязання. Просять відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди стягнуто 93,24 грн., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.. а також витрати на оплату послуг адвоката - 2500 грн., а всього стягнуто 3593 ,24 грн.

Вирок суду набрав законної сили 29.04.2014 року, після перегляду його апеляційним судом Запорізької області, після чого вирок звернутий до виконання, і на виконанні у Ленінському ВДВС перебуває зведене в виконавче провадження в тому числі і по виконання виконавчого листа №335/12215/13-к від 27.05.2014 року.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст..11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання і визнається його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу входить до складу грошового зобовязання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Верховний Суд України у постанові Судової палати у цивільних справах у справі №6-3019цс15 виклав правовий висновок , що при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України.

Оскільки вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2014 року встановлено розмір шкоди заподіяної ОСОБА_1 і стягнуто її, вирок суду звернуто до виконання, то відсутні підстави визнавати його грошовим зобовязанням, т.я. це є мірою відповідальності за заподіяну шкоду, вирок суду в цій частині має приюдиційне значення і суд не вправі змінювати його, а отже, і відсутні підстави застосовувати наслідки невиконання грошового зобовязання.

Зважаючи на викладене, суд вважає, заявлені позовні вимоги такими , що не грунтуються на законі, і тому у їх задоволенні необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 84, 88 ЦПК України вимоги позивача, щодо компенсації витрат на оплату послуг адвоката, також задоволенню не підлягають. Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 610, 625 ЦК України, суд, -

В и р і ш и в:

В і д м о в и т и ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати боргу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.