АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-2545 Головуючий у 1-й інстанції - Мальченко О.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

СоколовоїВ.В.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року задоволено частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором №08-551/08-А від 12 лютого 2008 року у розмірі 809 605 грн. 87 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.60-63).

В суд апеляційної інстанції представник ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі банку 11 лютого 2017 року. Суд ухвалив розглядати справу у його відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

12 лютого 2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №08-551/08-А за умовами якого позивач надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у розмірі 17 888 доларів США, а відповідач зобов'язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 11 лютого 2015 року, сплачувати Банку плату за послуги, що надаються Банком при використанні платіжної картки та карткового рахунку.

Згідно з п.3.3 Договору відповідач зобов'язався щомісяця здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами у складі щомісячних ануїтентних платежів.

Відповідач належним чином прийняті на себе зобов'язання за вищезазначеними договором не виконав.

Відповідно до п.6.1. договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Заборгованість відповідача перед позивачем на час звернення останнього до суду відповідно до заявлених позовних вимог складає 1850515 грн. 36 коп. з яких: заборгованість за основним боргом у розмірі - 15 475,08 доларів США (еквівалент 341 476 грн. 21 коп.); заборгованість по нарахованих відсотках у розмірі - 7 619,33 доларів США (еквівалент 167 129 грн. 66 коп.); заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, щомісячної комісії у розмірі - 1 340 909 грн. 49 коп.

За встановлених обставин, суд першої інстанції, ураховуючи приписи ч.3 ст.551 ЦК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, зменшивши розмір неустойки до 300 000 грн.

Рішення в частині зменшення неустойки позивачем не оскаржується, а тому у апеляційному порядку в цій частині не перевіряється.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та по відсоткам за користування кредитом у повному обсязі відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, допущене порушення процесуальних норм в частині повідомлення відповідача про місце та час судового розгляду, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки районним судом не застосована позовна давність, яка підлягала застосуванню у даному спорі, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Відповідно до положень ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У даному випадку кредитним договором та графіком погашення кредиту визначений розмір щомісячного ануїтетного платежу (а.с.5-6; 11-12). Прострочення заборгованості за кредитом починається з березня 2009 року. Водночас, з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що у період з березня 2009 року по 31 січня 2014 року ОСОБА_3 майже щомісяця здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості, останній платіж здійснений 31 січня 2014 року на суму 150 доларів США (а.с.18-21).

Таким чином, боржник, здійснюючи часткове погашення заборгованості згідно з кредитним договором у період з березня 2009 року по 31 січня 2014 року, вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу.

Оскільки договором встановлений порядок погашення шляхом сплати ануїтетних платежів, суд приходить до висновку, що боржник визнавав свій борг у цілому, без будь-якого розмежування.

Ураховуючи наведене, той факт, що кредитор спрямував кошти, сплачені на погашення заборгованості у розмірі, що є меншим від загального розміру заборгованості, на погашення грошових зобов'язань позичальника у черговості, визначеній п.3.7. кредитного договору № 08-551/08-А, не свідчить про те, що боржник визнав лише частину свого боргу.

Таким чином, ОСОБА_3 неодноразово переривала перебіг позовної давності і, зокрема з 31 січня 2014 року, він почався заново.

Позов до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором пред'явлений 27 серпня 2015 року (а.с.5), тобто у межах позовної давності.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом неустойка нарахована позивачем за рік, що передував зверненню до суду (а.с.21-29). Крім того, розмір неустойки зменшений судом.

З огляду на викладене, правові підстави для застосування позовної давності у даному спорі відсутні.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо недопустимості наданих позивачем на підтвердження своїх вимог письмових доказів також відхиляються апеляційним судом, оскільки доказів на спростування відомостей, що містяться у наданих позивачем копіях документів, відповідачем не надано ні районному, ні апеляційному суду.

Водночас, надані позивачем: заява ОСОБА_3 на отримання кредиту; заява на видачу готівки та квитанція з підписом відповідача про видачу кредитних коштів (а.с.16-17), достовірно підтверджують факт виконання ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" своїх зобов'язань за кредитним договором.

Ураховуючи наведені обставини у сукупності з положеннями ч.3 ст. 309 ЦПК України, підстав для скасування рішення у зв'язку з розглядом справи районним судом у відсутність відповідача, не повідомленого належним чином про місце та час останнього судового засідання, немає, оскільки указане процесуальне порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.В. Соколова