Справа № 0909/5148/2012
Провадження № 22-ц/779/2208/2016
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Фединяка В.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно. Позов мотивовано тим, що 13 травня 2009 року між позивачем та відповідачем укладено договір про будівництво об'єкту комерційного призначення при спільній діяльності, згідно якого відповідач надав земельну ділянку, яка передана йому в оренду, документи, що стосуються земельної ділянки, а позивач повністю профінансував будівництво даного проекту, а також забезпечував необхідними будівельними матеріалами, оплачував за надані будівельні послуги працівникам. Пунктом 3.1. укладеного договору сторонами було погоджено, що після завершення будівництва і прийняття об'єкта в експлуатацію, частки сторін розподіляються між ними наступним чином - частка відповідача становить 1/10 частини об'єкта, а часка позивача становить 9/10 частин об'єкта. Оскільки будівництво кафе з магазином та офісом закінчено, однак, не здано в експлуатацію, вся документація була оформлена на відповідача і у випадку здачі новозбудованого майна в експлуатацію позивач не зможе належним чином зареєструвати спільну частку власності з відповідачем. Просив суд визнати за ним право власності на 9/10 частин кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 9/10 частин кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1

Не погодившись з даним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, суд не з'ясував всіх обставин в даній справі, не дав належної оцінки всім доказам.

Апелянт зазначила, що встановивши законність будівництва, суд не з'ясував, що відповідач ОСОБА_4 з 06 червня 1998 року по 03 червня 2015 року перебував з нею в зареєстрованому шлюбі, що будівництво велося ними в шлюбі, і згідно вимог ст.ст. 60, 70 СК України є їхньою спільною сумісною власністю. Суд розглянув дану справу без її участі, вирішивши при цьому питання її права на дане майно.

На думку апелянта, оскільки в 2012 році між нею та ОСОБА_4 стали виникати непорозуміння і вони на нетривалий час припинили сімейні відносини, то на той час її чоловік ОСОБА_4 домовився з своїм знайомим ОСОБА_3 про зменшення її частки в спірному майні шляхом складання фіктивного договору про будівництво об'єкта комерційного призначення при спільній діяльності від 13 травня 2009 року і вирішення в судовому порядку визнання за ОСОБА_3 права власності на 9/10 частин спірного майна.

Вказала, що законом не передбачена можливість визнання за позивачем в судовому порядку права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача в її користь понесені нею судові витрати.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обгрунтованою, виходячи з наступних підстав.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 07 вересня 2005 року рішенням Коломийської міської ради №1807 підприємцю ОСОБА_4 надано в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 203,44 кв.м. (0,0203 га) по АДРЕСА_2 для комерційного використання-будівництва та обслуговування кафе. (а.с.8).

08 жовтня 2005 року між Коломийською міською радою Івано-Франківської області (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 203,44 кв.м., терміном на 25 років, який зареєстрований в Коломийському міському відділі РФДЗК, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис за №23. (а.с.5-6).

21 лютого 2006 року рішенням виконкому Коломийської міської ради №37 надано дозвіл ОСОБА_4 на проведення проектно-пошукових робіт на будівництво кафе і надбудову магазину з офісними приміщеннями на орендованій земельній ділянці по АДРЕСА_1

Госпрозрахунковим проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро в 2006 році виготовлено на замовлення відповідача ОСОБА_4 робочий проект на будівництво кафе з надбудовою офісних приміщень та сауни по АДРЕСА_1

03 липня 2007 року Міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_4 видано дозвіл №188 на виконання будівельних робіт з будівництва кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1

13 травня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про будівництво об'єкта комерційного призначення при спільній діяльності, згідно якого відповідач надав земельну ділянку, документи, що стосуються земельної ділянки, а позивач повністю профінансував будівництво даного проекту, також забезпечував необхідними будівельними матеріалами, оплачував за надані будівельні послуги працівникам. (а.с.30-32).

Пунктом 3.1. укладеного договору сторонами було погоджено, що після завершення будівництва і прийняття об'єкта в експлуатацію частки сторін розподіляються між ними наступним чином - частка відповідача становить 10%, що складає 1/10 частину об'єкта, а позивача становить 90%, що складає 9/10 частин об'єкта.

Згідно пункту 8.1. договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до прийняття об'єкту в експлуатацію та оформлення права власності на частки сторін.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2014 року, індексний номер : 28759632, нежитлове приміщення, кафе з магазином та офісом, загальною площею 366 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 є приватною власністю ОСОБА_4, розмір частки : 1. (а.с.58).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положеннями цієї статті закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, тобто право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Частиною 2 ст. 331 ЦК визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Договір про спільну діяльність повинен бути укладеним у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

На підставі ст. 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Визнаючи право власності за позивачем на 9/10 частин кафе з магазином та офісом, судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи не містять жодних доказів про прийняття до експлуатації цього нерухомого майна.

Тому суд помилково дійшов висновку про можливість визнання права власності на це нерухоме майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є колишнім подружжям.

Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 червня 2015 року шлюб, зареєстрований 06 червня 1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області за актовим записом № 162 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, розірвано. (а.с.53).

Отже, відповідач ОСОБА_4 під час шлюбу з апелянтом набув права на земельну ділянку, здійснив будівництво нежитлового приміщення, кафе з магазином та офісом та набув права власності на ці об'єкти. Знаходячись у шлюбі з ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4 уклав договір про будівництво об'єкту комерційного призначення при спільній діяльності з ОСОБА_3 і оскаржуваним рішенням суду визнано за ОСОБА_3 право власності на 9/10 частин кафе з магазином та офісом по АДРЕСА_1

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Суд не вірно прийняв до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_4 відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України, не з'ясувавши питання чи визнання позову відповідачем порушує права інших осіб, зокрема апелянта, яка не брала участі у справі.

Зважаючи на те, що судом допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 жовтня 2012 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

В.Д. Фединяк

Р.Й. Матківський