АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/9070/13 Головуючий І інстанції Журавель В.А.
Провадження: 22-ц/790/4135/15 Головуючий ІІ інстанції Бездітко В.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів Довгаль А.П., Коваленко І.П. ,

за участю секретаря Котлярової М.Ю.,

розглянув матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 червня 2014 року по справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «УБФ» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У квітня 2012 року ПАТ «Креді ОСОБА_2» (далі за змістом - банк) звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 грудня 2009 року між ПАТ «Індустріально - експортний ОСОБА_2», яке змінило свою назву на ПАТ «Креді ОСОБА_5», та ТОВ "УБФ" в рамках Генерального Договору № 1888/2009-Г від 27.11. 2009 року було 15 грудня 2009 року укладено кредитний договір №1963/2009. Згідно умов договору ТОВ «УБФ» було надано кредит в сумі 5 500 000 грн. строком на 35 місяців, тобто до 25.11.2012 року. В забезпечення виконання боргових зобов'язань за цими договорами були укладено угоди про забезпечення, а саме 27 листопада 2009 року було укладено договір поруки № 1888/2009-П1 із ОСОБА_4, та договір поруки № 1888/ 2009-П2 з ОСОБА_1, відповідно до п 1.1 яких поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобовязання солідарно відповідати перед банком в повному обсязі в разі невиконання боржником зобов'язань, які виникають з вищезазначених кредитних договорів. Крім того, 23 січня 2012 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 1888/2009-ПЗ, відповідно до умов якого поручитель також взяв на себе зобовязання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобовязань за кредитним договором. У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору стром на 05 квітня 2012 року виникла заборгованість в сумі 2 968 617 грн. 57 коп. 23 березня 2012 року позичальнику та поручителям було направлено вимогу щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договорам, в тому числі повернення кредиту, сплати відсотків та нарахованих штрафних санкцій, однак вказані вимоги позивача виконані не були.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ УБФ» на користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» заборгованість за кредитним договором № 1963/2009 від 15.12.2009 року в рамках Генерального договору № 1888/2009-Г від 27 листопада 2009 року у розмірі 2 968 617,57 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ УБФ» заборгованість за кредитним договором № 1963/2009 від 15.12.2009 року в розмірі 2 968 617,57 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ УБФ» на його користь заборгованість за кредитним договором № 1963/2009 від 15.12.2009 року в розмірі 2 968 617,57 грн., а також стягнути з кожного відповідача судовий збір по 1130 грн. 48 коп.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 червня 2014 року позов ПАТ «Креді ОСОБА_2 банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 968 617 грн. 57 коп., яка підлягає солідарному стягненню разом з Товариством з обмеженою відповідальністю «УБФ» з кожним із поручителів окремо. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1130 грн. 48 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_2» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1130 грн. 48 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді ОСОБА_2» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1130 грн. 48 коп.

Не погоджуючись заочним рішенням суду, ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Креді ОСОБА_2», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що після договору поруки між банком і ОСОБА_1 був укладений договір закладу, внаслідок чого його обовязки змінилися, а відповідальність обмежилася сумою закладу, яку він вже сплатив. Про обмеження відповідальності сумою закладу зазначено у постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року по справі № 6-109цс14, яку районний суд повинний був застосувати по цій справі.

В іншій частині рішення суду не оскаржено, тому апеляційним судом переглядається в межах апеляційної скарги ОСОБА_1

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28.10.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 червня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвала Апеляційного суду Харківської області від 28.10.2015 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду касаційний суд зазначив, що ОСОБА_1, ОСОБА_3,ОСОБА_4 уклали з ПАТ «Креді ОСОБА_2» окремі договори поруки і між ними немає солідарної відповідальності.Однак, районний суд, зазначив про стягнення кредитної заборгованості солідарно з ТОВ «УБФ» із кожним із поручителів окремо. При цьому, виклав резолютивну частину щодо стягнення кредитної заборгованості настільки нечітко і незрозуміло, що виконати рішення суду неможливо. Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув. Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що кредитну заборгованість стягнуто з ТОВ «УБФ», яке залучено до участі у справі як третя особа. Задоволення позовних вимог до третьої особи процесуальним законом не передбачено.

Згідно ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

По справі встановлено, що 15 грудня 2009 року між ПАТ «Індустріально- експортний Банк», яке змінило свою назву на ПАТ «Креді ОСОБА_5», та ТОВ "УБФ" в рамках Генерального Договору № 1888/2009-Г від 27.11. 2009 року було 15 грудня 2009 року укладено кредитний договір №1963/2009, згідно умов якого ТОВ «УБФ» було надано кредит в сумі 5 500 000 грн. строком на 35 місяців - до 25.11.2012 року.

На забезпечення виконання боргових зобов'язань за цим договором ПАТ «Креді ОСОБА_2» 27 листопада 2009 року було укладено окремі договори поруки із ОСОБА_4 та ОСОБА_1, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобовязання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобов'язань, які виникають з вищезазначеного кредитного договору.

23 січня 2012 року між ПАТ «Креді ОСОБА_2» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобовязання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором. 23 січня 2012 року між ПАТ «Креді ОСОБА_2» та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було укладено окремі договори застави майнових прав на вклади.

Умови кредитного договору та договорів поруки позичальник та поручитель належним чином не виконали внаслідок чого виникла заборгованість.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, допустив заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителів у солідарному порядку з кожного із поручителів окремо.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки такі висновки не ґрунтуються на матеріалах справи.

З п. 6.1.3 договору застави майнових прав на вклад, укладеного 23 січня 2012 року між банком та ОСОБА_1, вбачається, що банк самостійно списав грошові кошти у розмірі, необхідному для виконання цього зобовязання, тобто за рахунок предмета застави задовольнив свої вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором та відшкодував інші витрати. Станом на 23 березня 2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором складала 5 735 788 грн. банком 29 березня 2012 року списано грошові кошти з вкладного рахунку ОСОБА_1 у розмірі 1 771 427, 37 грн., з вкладного рахунку ОСОБА_4 у розмірі 1012 265, 56 грн. у рахунок погашення заборгованості ТОВ «УБФ» за кредитним договором.

Таким чином, списана загальна сума склала 2 783 692, 93 грн. а станом на 5 квітня 2012 року загальна сума заборгованості склала 2 968 617, 57 грн.

Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Частиною першою статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містять частина перша статті 20 Закону України «Про заставу» та частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобовязань, тому норми, які регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, щодо виконання ОСОБА_1 свого зобовязання за договором поруки, оскільки банком списано грошові кошти з вкладного рахунку ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. Висновки суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Креді ОСОБА_2» до ОСОБА_1 не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 червня 2014 року скасувати в частині стягнення заборгованості за кредитом та судового збору з ОСОБА_1 та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді