Провадження №22-ц/784/1857/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 487/326/16-ц Головуючий І інстанції Корнешова Т.В.
Провадження № 22-ц/784/1857/16 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Шаманської Н.О., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Заводського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Новоодеського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, третя особа - Заводський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, в якому посилався на те, що 18 квітня 2006 року гр. ОСОБА_2 шляхом омани, зловживаючи його довірою, заволодів належними йому грошовими коштами у сумі 100000 грн., на засадах часткової участі у придбані та подальшій реалізації майна, про що того ж дня були складені відповідні документи. На його прохання надати документи на купівлю об'єкта демонтажу або ж повернути належні йому кошти, ОСОБА_2 не реагував. За цим фактом в жовтні 2011 року ним було подано заяву до відділення міліції Заводського району м. Миколаєва про скоєння щодо нього злочину. Проте, жодних дій для притягнення винного до кримінальної відповідальності та повернення належних йому коштів працівниками правоохоронних органів здійснено не було. Тому вважає, що саме незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб йому завдано матеріальну шкоду у розмірі девальвації гривні 205050 грн., а також моральну шкоду у розмірі 60000 грн., оскільки працівники МВС протягом більш як чотирьох років порушували його громадські права та принижували його честь і гідність. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь з Державної казначейської служби України відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 205050 грн. та моральної 60000 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідачів були залучені Заводський РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області та Новоодеський РВ УМВС України в Миколаївській області в особі їх ліквідаційних комісій, а в якості 3-особи, що не заявляє самостійних вимог, - Заводський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Заводського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Новоодеського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, третя особа - Заводський відділ поліції Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що зазначене рішення суду є необєктивним, необґрунтованим та упередженим відносно його позовних вимог, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Миколаївська місцева прокуратура №1 звернулася до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

Управління Міністерства ВСУ в Миколаївській області звернулося до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Також пояснив, що з позовом в порядку цивільного судочинства він до ОСОБА_2 не звертався, так як вважає, що останній скоїв злочин, а оскільки працівники міліції допустили бездіяльність щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності, то саме з їх вини гроші, які він передав ОСОБА_2 в 2006р., знецінилися через збільшення курсу долара по відношенню до гривні за період з 2011р. по час звернення до суду.

Представник відповідачів - Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду за лишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Представник Миколаївської місцевої прокуратура №1 не визнала доводи апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду за лишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи з урахуванням принципу цивільно процесуального законодавства про те, що кожен учасник процесу повинен довести ті обставини, на які він посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані учасниками процесу. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що матеріали за заявою позивача ОСОБА_3 про притягнення до відповідальності ОСОБА_4, були зареєстровані в ЖРЗПЗ Заводського РВ ММУ УМВС в Миколаївській області за №11835 від 11.10.2011 р. та направлені до Новоодеського РВ УМВС області (ЖРЗПЗ №1809 від 25.10.2011р.) з приводу подальшої перевірки у зв'язку із підсудністю злочину. В подальшому, як вбачається із листа прокуратури Новоодеського району від 05.02.2012 р. №23-09-12 постанову ДІМ Новоодеського РВ УМВС області ОСОБА_5 про відмову у порушенні кримінальної справи скасовано та направлено для додаткової перевірки. 14.03.2013 року розпочато кримінальне провадження №001345 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Згідно листів прокуратури Миколаївської області від 31.07.2014 р., 18.12.2015 р. за зверненням позивача щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні, на даний час досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії.

Також приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що до незаконних дій відповідачів, якими спричинена матеріальна шкода, позивач відносить тривале не притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, який на його думку шахрайським шляхом заволодів його коштами та втрату доходів у зв'язку із девальвацією гривні, яка відбулась у період розслідування; до незаконних дій відповідачів, якими йому спричинено моральну шкоду, позивач відносить численні прийняття незаконних процесуальних рішень працівниками Новоодеського РВ та Заводського РВ, що визвало в нього почуття беззахисності перед шахраями. Проте, згідно матеріалів справипозивач неодноразово використовував свої процесуальні права у кримінальному провадженні шляхом оскарження дій органу досудового розслідування в суді та прокуратурах різного рівня.Вищезазначене свідчить про порушення процесуальних прав заявника, потерпілого у рамках Кримінально-процесуального законодавства, що не може бути предметом дослідження у рамках цивільно-процесуального судочинства.

Також судом було встановлено, що що ні УМВС України в Миколаївській області, ні Заводський РВ ММУ і Новоодеський РВ УМВС України в Миколаївській області винних дій, направлених на знищення або пошкодження речей позивача не здійснювали. Сам позивач матеріальних витрат для відновлення свого порушеного матеріального права вищезазначеними державними органами не поніс, як того вимагає ст.22 ЦК України. Позивач не надав доказів, що тяганиною у розслідуванні кримінального провадження СВ Заводського РВ ММУ УМВС області чи органом дізнання Новоодеського РВ УМВС було спричинено каліцтво чи інше ушкодження здоров'я, пошкоджено чи знищено майно, принижено честь та гідність. Крім того, тривале розслідування кримінального провадження не можна розцінювати і як протиправну поведінку органів державної влади відносно позивача, бо це процесуальне рішення посадової особи, приймалось за наслідками розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР і його винесення не може розцінюватись, як неправомірна поведінка відносно особисто позивача ОСОБА_1 Докази вини державних органів в матеріалах справи відсутні. Постановою Заводського райсуду м. Миколаїва від 19.02.2013р., повідомленнями органів прокуратури від 06.12.2012р., 31.07.2014р., 10.12.2015р., скасовувались лише незаконні процесуальні рішення працівників ОВС, але дії слідчих незаконними не визнавались.

Не підпадають заявлені позивачем вимоги, на думку суду першої інстанції, також під дію ст.1176 ЦК України, Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», чи ч.2 ст. 1167 ЦК України, бо він не є особою, яка зазнавала заходів державного примусу за вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення. Тому, зважаючи на те, що позивач посилається на інші обставини, ніж передбачені зазначеним Законом, суд дійшов висновку, що саме по собі твердження позивача про вину слідчих у тривалому не притягненні до відповідальності винної особи не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої органами досудового слідства, бо позивач не є обвинуваченим чи підозрюваним та до нього не застосовувались примусові заходи кримінального провадження, з якими закон пов'язує можливість виникнення деліктної відповідальності, а отже, позивач не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому шкоди від таких дій відповідачів, на які б поширювалася дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду». Крім того, визначаючи значний розмір відшкодування, позивач не довів, в чому саме полягає моральна шкода, її характер, глибина фізичних та душевних страждань.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності та посилаючись при прийнятті рішення на ч.1 та 2 ст. 1167, ч.1 ст.1166, ст.22, ст.1176 ЦК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р №4 "Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" зі змінами та доповненнями, Закон України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача в цілому.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішення суду є необєктивним, необгрунтованим та упередженим стосовно позовних вимог до відповідача, як до органу державної влади, оскільки судом не враховано визнання прокуратурою порушення процесуальних прав апелянта як заявника та потерпілого, а також те, що працівники Заводського районного відділу Миколаївського міського управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Новоодеського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області протягом тривалого часу відмовляли в порушенні кримінальної справи, а після порушення кримінальної справи ораном досудового розслідування відбувалося свідоме затягування проведення повного, своєчасного, неупередженого досудового розслідування, що слідчим за неодноразовим клопотанням не було надано апелянту можливості ознайомитися з матеріалами досудового розслідування, що органами розслідування відверто ігнорувалися та не виконувалися належним чином вказівки прокуратури щодо збору доказів по кримінальній справі, що саме зазначені незаконні дії і злочинна бездіяльність посадових осіб Новоодеського і Заводського райвідділів УМВС України у Миколаївській області позбавили апелянта конституційного права на недоторканість приватної власності та громадських прав, на проведення повного і обєктивного розслідування фактів, викладених в його заяві від 04.10.2011р., не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, так як суд дав цим обставинам по справі належну правову оцінку у межах наданої йому законом компетенції, та правомірно дійшов висновку про необгрунтованість вимог позивача в межах заявлених ним позовних вимог в установленому законом порядку.

При цьому колегія суддів враховує те, що, як убачається зі змісту позовної заяви, позивач фактично не згоден з процесуальними діями органів розслідування та повнотою проведеного ними досудового розслідування, вважаючи саме бездіяльність правоохоронних органів щодо непритягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності,неправомірною. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. До органів державної влади згідно ст. 6 Конституції України відносяться органи законодавчої, виконавчої та судової влади, які здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Відповідно до Закону України «Про міліцію» міліція в Україні це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Слідчий згідно ч.1,4 ст. 40 КПК України несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. При цьому він зобовязаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність. А збитки, заподіяні працівником міліції при виконанні ним процесуальних дій на стадії досудового розслідування громадянам чи юридичним особам, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) органів розслідування при виконанні процесуальних дій на стадії досудового розслідування, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) цих органів і заподіянням ними шкоди. Причому, неправомірність дій (бездіяльності) органів розслідування має підтверджуватись належним доказом, а саме відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків, а не будь яким іншим документом, постановленим будь якими, в тому числі і правоохоронними органами. Із долучених до справи матеріалів вбачається, що факт неправомірних дій працівників органів розслідування Новоодеського і Заводського райвідділів УМВС України у Миколаївській області під час проведення розслідування фактів, викладених в заяві позивача від 04.10.2011р., у передбаченому законом порядку не встановлений. Тому суд правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував того, що працівниками Новоодеського і Заводського райвідділів УМВС України у Миколаївській області протягом тривалого часу принижувалася честь і гідність позивача саме через бездіяльність правоохоронних органів щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, в звязку з чимвін був змушений безліч разів звертатися із заявами до органів прокуратури, керівництва МВС у Миколаївській області та Заводського районного суду м. Миколаєва, що через постійні та безпідставні відмови, маніпулювання, перекручування фактів, а також ігнорування захисту його громадських прав, апелянт втратив довіру у верховенство закону, почав відчувати себе соціально незахищеним, в результаті чого ускладнилося його життя, а тому згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки, як убачається зі змісту позовної заяви, позивач обгрунтовував свої вимоги і в цій частині тільки процесуальними діями органів розслідування, з якими він не згоден, вважаючи їх бездіяльністю, однак, неправомірність дій (бездіяльності) органів розслідування, не підтверджена належним доказом, а саме відповідним рішенням суду, яке, як уже зазначалося раніше, буде мати преюдиційне значення для справи і в частині вимог про відшкодування моральної шкоди. Будь які інші документи, постановлені будь якими, в тому числі і правоохоронними органами не є достатніми та належними доказами по справі в межах заявлених позовних вимог. На будь які інші дії, які б принижували честь і гідність позивача, він в позовній заяві не посилався.

Крім того, приймаючи рішення по справі, колегія суддів враховує, що результатом звернення особи з заявою про притягнення іншої особи до кримінальної відповідальності не обовязковим є саме притягнення такої особи до кримінальної відповідальності, так як ст. 97 КПК України в редакції 1960р., яка діяла на час звернення позивача до правоохоронних органів з заявою від 04.10.2011р. передбачала, що по заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані були прийняти рішення або про порушення кримінальної справи, або про відмову в порушенні кримінальної справи. Як встановлено судом першої інстанції заява позивача була зареєстрована в ЖРЗПЗ Заводського РВ ММУ УМВС в Миколаївській області за №11835 від 11.10.2011 р. та направлена до Новоодеського РВ УМВС в Миколаївській області (ЖРЗПЗ №1809 від 25.10.2011р.) для подальшої перевірки у зв'язку із підсудністю злочину. 29.10. 2011р. Новоодеським РВ УМВС в Миколаївській області було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст. 6 КПК України за відсутністю складу злочину. 02.02.2012р. дана постанова була скасована прокуратурою району. В подальшому по справі неодноразово виносилися та скасовувалися постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. 14 березня 2013р. відомості про злочин були внесені до ЄРДР. Після чого неодноразово виносилися та скасовувалися постанови про закриття провадження у звязку з тим, що між сторонами виникли цивільно- правові відносини. До часу часу слідство триває. Проаналізувавши зазначені обставини, колегія суддів вважає, що ствердження позивача про те, що суд розглянув не ті вимоги, оскільки він обгрунтовував свої вимоги саме бездіяльністю правоохоронних органів щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, не відповідає обставин справи, так як правоохоронними органами вчинялися певні дії щодо перевірки його заяви від 04.10.2011р. Однак, як убачається з тексту позовної заяви позивач не згоден саме з цими діями, вважаючи саме їх бездіяльністющодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності. Проте рішення суду про визнання цих дій чи бездіяльності неправомірною суду надано не було.

Тому, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303,307,308,314,315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: