Справа № 502/2383/16-ц
УХВАЛА

11 листопада 2016 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Маслеников О.А.

розглянувши заяву

представника позивача ОСОБА_1

про вжиття заходів забезпечення позову у справі 502/2383/16-ц за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

В поданій позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 просив Кілійський районний суд Одеської області стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 1 065 711,98 гривень компенсації з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за несвоєчасну сплату боргу.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача в позовній заяві зазначив, що на підставі ухвали Кілійського районного суду Одеської області від 07.11.2011 р. у справі № 2-3281/11 відповідач мав сплатити позивачу 2 000 000 гривень заборгованості за позикою, яка мала бути погашена частинами з кінцевим терміном повернення до 01 вересня 2014 року, з яких на момент звернення представника позивача до суду з даним позовом погашено лише 800 000 гривень, в звязку з чим з посиланням на положення ч. 2 ст. 635 ЦК України представником позивача вирахувана предявлена до стягнення з відповідача на користь позивача відповідна сума компенсації з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Ухвалою судді від 01.11.2016 р. за даним позовом було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 09-ту годину 14.11.2016 р.

11.11.2016 р. представник позивача подав за вх. № 10213/16 до суду заяву, в якій просив застосувати по справі заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на комплекс будівель та споруд кафе «Ламбада», розташованих за адресою: Одеська область, Кілійський район, Приморська сільська рада, узбережжя Чорного моря, що належить відповідачу ОСОБА_3 та вартість якої станом на вересень 2016 року становить 1 502 004 гривні.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову представник позивача обґрунтував тим, що відповідач всіляко ухиляється від проведення належних позивачу з його боку виплат, незважаючи на те, що має певні доходи від комерційної діяльності, яку здійснює в с. Приморське Кілійського району. Крім того, у представника позивача є підстави вважати, що відповідач може продати вказаний обєкт нерухомого майна, у звязку з чим у разі задоволення поданого ним позову про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату боргу, буде неможливо виконати відповідне рішення суду у звязку з відсутністю у відповідача коштів та майна.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши подану представником позивача заяву, проаналізувавши відповідні положення законодавства, суддя дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України видами забезпечення позову є:

1) накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

2) заборона вчиняти певні дії;

3) встановлення обов'язку вчинити певні дії;

4) заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупинення продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису;

6) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з доданої до заяви про забезпечення позову копії постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 45267132, винесеної 30.10.2014 р. державним виконавцем органу державної виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції, на підставі ухвали Кілійського районного суду Одеської області від 07.11.2011 р. у справі № 2-3281/11 про стягнення з ОСОБА_3 залишку боргу в сумі 1 200 000 гривень на користь ОСОБА_2, ним відкрито відповідне виконавче провадження та запропоновано боржнику добровільно виконати вимоги виконавчого документу в строк до 06.11.2014 р.

З наданої представником позивача копії Витягу про державну реєстрацію прав, отриманої з матеріалів відповідного виконавчого провадження вбачається, що 26.10.2011 р. Комунальним підприємством «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» за ОСОБА_3 за реєстраційним номером 34826272 зареєстровано право власності на комплекс будівель та споруд кафе «Ламбада» за адресою: Одеська область, Кілійський район, Приморська сільська рада, узбережжя Чорного моря.

Згідно звіту про оцінку майна: комплексу будівель та споруд кафе «Ламбада» за адресою: Одеська область, Кілійський район, Приморська сільська рада, узбережжя Чорного моря, складеного субєктом оціночної діяльності ТОВ «Росла» та затвердженого 23.09.2016 року, ринкова вартість відповідного майна становить 1 502 004 грн.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як зазначено в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», - при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод /далі Конвенція/ та практику Європейського суду з прав людини як джерело права).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_4 проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, з урахуванням тих доказів, що надані представником позивача на підтвердження заявлених позовних вимог та обґрунтування заходів забезпечення позову, ціни позову, що становить 1 065 711,98 гривень, характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, наявності незакінченого виконавчого провадження про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів та яке свідчить про те, що між сторонами дійсно існує спір, приходжу до висновку, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову, у разі задоволення заявлених позовних вимог, виконання рішення суду може бути утрудненим або взагалі неможливе та є необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту в межах заявлених позовних вимог на належне відповідачу майно відповідний комплекс будівель та споруд, що є ефективним способом захисту права позивача до остаточного вирішення спору між сторонами, який, водночас, не обмежить відповідача у праві користування вказаним майном і, на думку суду, є відповідним та співмірним заявленим позовним вимогам, в звязку з чим заява представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі 502/2383/16-ц за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, що зареєстрований та мешкає в м. Кілія Одеської області, вул. 8 Березня, 52, РНОКПП НОМЕР_1, до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Накласти арешт на належне відповідачу ОСОБА_3, адреса реєстрації місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, остання відома адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, кафе «Ламбада», РНОКПП НОМЕР_2, НОМЕР_3, виданий 05.04.1996 року Лутугінським РВ УМВС України в Луганській області, - в межах заявленої представником позивача ціни позову 1 065 711,98 гривень.

Виконання ухвали доручити Кілійському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України копію ухвали направити заявнику, а особі щодо якої вжито заходи забезпечення позову, негайно після її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Відповідно до частин 9, 10 ст. 153 ЦПК ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження, на відміну від ухвали про скасування цього забезпечення, не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» ухвалу може бути предявлено до виконання протягом трьох років з наступного дня після її прийняття.

Особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5