Справа № 454/1872/14 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/1291/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Федоришина А.В.

Секретар: Бохонко Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року у справі за позовом Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» до ОСОБА_3 прокуратури України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Рішення оскаржило ФГ «ОСОБА_2В». В апеляційній скарзі зазначає, що вказане рішення ухвалене без дотримання Конституції та законів України та з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи. Стверджує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його позову, оскільки відповідач жодним чином не спростував позовні вимоги та не надав жодного доказу, який стосується розгляду його заяви про вчинене кримінальне правопорушення. Звертає увагу на те, що суд не зазначив в рішенні, що ОСОБА_3 прокуратурою України дотримано вимог чинного законодавства при розгляді його заяви про злочин, а відтак вважає, що він надав достатньо доказів на обґрунтування свого позову. Вказує, що його право на захист передбачено ст.1176 ЦК України внаслідок бездіяльності ОСОБА_3 прокуратури в результаті розгляду його заяви про злочин. Стверджує, що бездіяльність полягала у невнесенні його заяви про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань та по ній не було розпочато розслідування. Такими діями ОСОБА_3 прокуратура порушила норми ч.1 ст.214 КПК України. На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що він повинен оскаржувати дії прокурора в порядку КПК України, а потім вже подавати позов про відшкодування шкоди. Просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути з відповідача в користь ФГ «ОСОБА_2В.» 1000000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Сторони у справі в судове засідання не з"явились, тому відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду цілком відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ФГ «ОСОБА_2В.» звертаючись до суду з даним позовом просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 прокуратури України на його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 11.03.2014 року за вихідним №101 на адресу ОСОБА_3 прокуратури України надіслав заяву про вчинення кримінального правопорушення суддею Сокальського районного суду Львівської області Адамович М.Я., яке полягало у постановленні на думку позивача неправосудної ухвали від 21.02.2013 року з проханням про внесення відомостей до ЄРДР.

ОСОБА_3 прокуратури України від 20.03.2014 року за вих. № 06/1-11158-05 йому повідомлено, що заява направлена для розгляду в Прокуратуру Львівської області.

Вважає, що такими діями ОСОБА_3 прокуратури України порушено його права гарантовані Конституцією України і тим самим завдано моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того в чому полягає моральна шкода, які моральні страждання понесло Фермерське господарство до яких майнових втрат призвели дії працівника ОСОБА_3 прокуратури України, а також з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди в сумі 1 000 000 грн.

Крім цього, суд дійшов висновку, що позивачем не надано рішення про визнання незаконними дій, бездіяльності чи рішення ОСОБА_3 прокуратури України, якими було б порушено його права під час розгляду заяви, а відтак підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди немає.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин, за яких підприємство чи організація може вважати, що їй заподіяно моральну шкоду.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Цією ж статтею передбачено, що особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 94 ЦК України юридична особа має особисте немайнове право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та на інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації. А визначення змісту ділової репутації залежить від природи її суб'єкта.

Як вбачається з вимог зазначених в позовній заяві, позивач просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000 000 грн., яка завдана йому внаслідок не внесення ОСОБА_3 прокуратурою України відомостей про злочин вчинений на його думку суддею Сокальського районного суду Львівської області Адамович М.Я. Такими діями начальник відділу управління організації нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях слідчими органів прокуратури ОСОБА_4 позбавив його прав гарантованих ст.40 Конституції України та ст.ст.55,56 КПК України чим йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, а тому він зазнав моральних переживань.

Відтак заявляючи позов та посилаючись на ст.40 Конституції України, якою передбачено право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, позивач не довів суду про те, що відповіддю наданою ОСОБА_3 прокуратурою України порушені особисті немайнові права юридичної особи.

Крім цього, відповідь на заяву адресовану генеральній прокуратурі України позивач отримав, однак з такою не погоджується, а відтак мав право оскаржити таку в порядку ст. ст. 303,304 КПК України, однак таким правом не скористався.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В усіх випадках відшкодування моральної шкоди можливе, якщо доведена вина того, хто заподіяв шкоду. При цьому не має значення форма вини: чи умисел, чи необережність, за винятком окремих передбачених законом випадків.

Відповідно до п.6 ст.1176 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу відшкодування йому моральної шкоди передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.

Враховуючи вищенаведене, позивач не надав суду доказів незаконності рішення ОСОБА_3 прокуратури України про надіслання заяви ФГ «ОСОБА_2В.» на розгляд до Прокуратури Львівської області, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч.1 ч.4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає моральна шкода, яких моральних страждань чи майнових втрат зазнало Фермерське господарство як юридична особа.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та спір вирішений у відповідності до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_2В.» відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 20 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Ю.Р. Мікуш

Судді: А.В. Ніткевич

ОСОБА_5