УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Закропивного О.В., Журавель В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій протиправними та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 14 січня 2015 року він розмістив у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» депозитний вклад на суму 50 тис. грн на строк з 14 січня 2015 року по 14 лютого 2015 року. 9 лютого 2015 року він звернувся до банку із заявою про повернення належних сум у день закінчення строкового вкладу. Повернення суми вкладу та нарахованих відсотків мало відбутися 16 лютого 2015 року, тобто першого робочого дня, однак відповідач відмовився повністю виконати свої зобов'язання.

З урахуванням зазначеного позивач просив: визнати протиправним порушення відповідачем умов договору вкладу в частині невиконання зобов'язань щодо повернення вкладу готівкою на його вимогу за заявами від 9 лютого 2015 року, від 18 лютого 2015 року, від 18 лютого 2015 року та в частині перенесення 16 лютого 2015 року депозиту на рахунок «на вимогу» в день розрахунку та за наявності заяви вкладника від 9 лютого 2015 року; визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповідей на його звернення; зобов'язати відповідача надати відповіді позивачу рекомендованими листами з описом вкладеного на його звернення; стягнути з відповідача одноразовою виплатою: тіло вкладу від 14 січня 2015 року у розмірі 50 тис. грн, проценти за користування коштами банківського вкладу до дня фактичного повернення коштів у розмірі 9 383 грн 56 коп.; 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 1126 грн 03 коп.; інфляційні збитки у розмірі 25 тис. грн; пеню у сумі 411 тис. грн та встановити контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов'язання відповідача надати звіт про виконання рішення в межах строку, установленого судом на підставі Конституції України щодо верховенства права ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 11 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди правильно застосувавши положення п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського вкладу, де позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником. Проте з 17 вересня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний висновок судів узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В.Закропивний

В.І.Журавель