У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «БанкКредит Дніпро» до ОСОБА_7, третя особа - приватне підприємство «Компанія Приват-Лекс», про звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Зайця Павла Леонідовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 публічне акціонерне товариство «БанкКредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 серпня 2009 року між ПАТ «БанкКредит Дніпро» та приватним підприємством «Компанія Приват-Лекс» (далі - ПП «Компанія Приват-Лекс») укладено договір про надання кредитної лінії в режимі овердрафт, згідно умов якого останньому надано кредитну лінію в режимі овердрафт для ведення статутної поточної діяльності з лімітом 4 500 000 грн, із сплатою 25 % річних та кінцевим терміном повернення до 20 листопада 2009 року.

В подальшому додатковими угодами вносилися зміни до укладеного між сторонами договору про надання кредитної лінії в режимі овердрафт від 21 серпня 2009 року, згідно яких збільшено розмір кредитного ліміту та продовжено строк дії договору до 1 вересня 2012 року.

З метою забезпечення виконання умов договору про надання кредитної лінії в режимі овердрафт, 13 листопада 2009 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір застави корпоративних прав, за умовами якого в заставу передано долю в страховому фонді ПП «Техносервісінформ» у розмірі 100 % статутного фонду, вартістю 500 000 грн, та право на управління, отримання відповідної частини прибутку, а також всі корпоративні і інші права, які випливають із володіння долею в уставному фонді ПП «Техносервісінформ».

13 квітня 2010 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_7 укладено договір застави корпоративних прав, згідно умов якого останній передав в заставу долю в статутному фонді ПП «Роіл» у розмірі 100 % статутного фонду, вартістю 1 000 000 грн та право на управління, отримання відповідної частини прибутку, а також всі корпоративні та інші права, які випливають із володіння долею в уставному фонді ПП «Роіл».

У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 5 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 6 336 321 грн 47 коп.

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов, в рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет застави за договорами застави корпоративних прав від 13 листопада 2009 року та від 13 квітня 2010 року.

Заочним рішенням Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 3 квітня 2015 року у позові ПАТ «Банк Кредит Дніпро» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2015 року, заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 квітня 2015 року змінено в частині обґрунтування відмови у позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі Заєць П.Л., який діє від імені ПАТ «БанкКредит Дніпро», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 21 серпня 2009 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ПП «Компанія Приват-Лекс» договір про надання кредитної лінії в режимі овердрафт № 210809-О, відповідно до умов якого банк, починаючи з 21 серпня 2009 року надає позичальнику кредитну лінію в режимі овердрафт для ведення статутної поточної діяльності,в т.ч. на поновлення облігових коштів, з лімітом кредитування у сумі 3 000 000 грн. У разі своєчасного та належного оформлення договорів іпотеки, зазначені в п. 1.5 цього договору, ліміт кредитування збільшується до 4 500 000 грн. Плата за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 25 % річних, а у разі прострочення повернення кредиту встановлюється в розмірі 30 % річних. Строк дії договору встановлено до 20 листопада 2009 року (а. с. 37-42).

30 листопада 2009 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_7 було укладено договір застави корпоративних прав № 301109-ЗКП, відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання зобов'язань ПП «Компанія Приват-Лекс» за кредитним договором № 210809-О від 21 серпня 2009 року, ОСОБА_7 передав в заставу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» долю в статутному фонді ПП «Роіл» в розмірі 100% статутного фонду вартістю 1 000 000 грн, якою він володіє (а. с. 75-76).

30 листопада 2009 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_7 було укладено договір застави корпоративних прав № 301109-ЗКП/1, відповідно до умов якого з метою забезпечення виконання зобов'язань ПП «Компанія Приват-Лекс» за кредитним договором № 210809-О від 21 серпня 2009 року, ОСОБА_7 передав в заставу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» долю в статутному фонді ПП «Техносервісінформ» в розмірі 100% статутного фонду вартістю 500 000 грн, якою він володіє (а. с. 83-84).

У період з 2009 року по 2011 рік між сторонами укладались додаткові договори про зміну кредитного договору № 210809-О від 21 серпня 2009 року та договорів застави корпоративних прав № 301109-ЗКП від 30 листопада 2009 року, № 301109-ЗКП/1 від 30 листопада 2009 року (а. с. 43-64, 77-82, 85-90).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 5 травня 2014 року загальна сума заборгованості відповідача перед банком становить 6 336 321 грн 47 коп, яка складається з:

· 3 619 929грн 45 коп.- заборгованості за кредитом;

· 2 458 582грн 07 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

· 170 136грн 68 коп. - інфляційна заборгованість за кредитом;

· 87 673грн 27 коп. - інфляційна заборгованість за нарахованими відсотками (а. с. 65-74).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтями 572, 574 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 20 Закону України «Про заставу», ст. 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, яке відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що шлях звернення стягнення на предмет застави, зазначений у позовних вимогах ПАТ «Банк Кредит Дніпро», не відповідає шляхам передбаченим у договорах застави корпоративних прав.

Так, звертаючись із вказаним позовом позивач просив звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 301109-ЗКП від 30 листопада 2009 року на долю в статутному фонді ПП «РОІЛ» в розмірі 100% статутного фонду, якою володіє ОСОБА_7 шляхом продажу такого майна з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із встановленням початкової ціни реалізації предметів застави в розмірі вартості визначеної шляхом оцінки суб'єктом оціночної діяльності у процедурі виконавчого провадження та звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 301109-ЗКП/1 від 30 листопада 2009 року на долю в статутному фонді ПП «Техносервісінформ» у розмірі 100% статутного фонду, яка належить ОСОБА_7, шляхом продажу такого майна з публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, із встановленням початкової ціни реалізації предметів застави в розмірі вартості визначеної шляхом оцінки суб'єктом оціночної діяльності у процедурі виконавчого провадження.

Проте в п. 4.1 договорів застави корпоративних прав № 301109-ЗКП та №301109-ЗКП/1 визначено, що у разі порушення боржником обов'язків за кредитним договором реалізація заставленого предмету застави здійснюється за вибором заставодержателя: а) шляхом уступки заставодавцем своєї долі в статутному фонду ПП «РОІЛ» та ПП «Компанія Приват-Декс» заставодержателю; б) шляхом продажу заставодавцем своєї долі в статутному фонді ПП « РОІЛ» та ПП «Компанія Приват-Лекс» за вимогою заставодержателя третій особі, яка визначається заставодержателем.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржуване рішення відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Зайця Павла Леонідовича, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 3 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік