Справа № 755/9226/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Марцинкевича В.А.,

при секретарі Іова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві на його користь завдану моральну шкоду в сумі 7 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що в 2015 році позивач надсилав до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м Києві, Прокуратури міста Києва та Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві звернення (заяви) про вчинення певними особами правопорушень, які полягали у незаконній організації парковки (платного місця для зберігання автомобілів в м Києві по бульвару Перова, 27а), а також неодноразові нагадування про результати розгляду заяв (звернень). Заяви (звернення) позивача зазначеними державними органами були скеровані до Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, яким численними Листами від 16.12.2015 року, 19.02.2016 року, 29.01.2016 року, 10.03.2016 року 07.04.2016 року, 05.05.2016 року повідомлено про проведення перевірки за заявами (зверненнями) позивача, за наслідками якої порушень не виявлено. Разом з тим, позивач вважає, що надісланням листів зазначеного змісту відповідачем завдано йому моральної шкоди, оскільки жоден з листів відповідача не містить детального викладу обставин, які були встановлені під час перевірок щодо підтвердження факту існування нелегальної стоянки (парковки), її фактичного обслуговування, здійснення охоронної діяльності, встановлення тарифів надання послуг, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до положення статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 4 Закону України «Про звернення громадян» встановлено вимоги, яким мають відповідати звернення громадян до вищеперерахованих органів, серед інших, у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Згідно положення статті 18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Поняття збитків, яких завдано в результаті порушення цивільного права особи, визначено положенням ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, згідно якого збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 7 000,00 грн., завданої позивачу внаслідок ненадання відповідачем письмової відповіді на його звернення, які б містили детальний виклад обставин, що були встановлені відповідачем під час перевірок обставин, викладених у зверненнях позивача.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь суми моральної шкоди визначеної позивачем в розмірі 7 000,00 грн., оскільки наявна в матеріалах справи доказова база не містить даних на підтвердження того, що дії відповідача в частині надання письмових відповідей на звернення позивача, розцінені останнім як такі, що не містять детального викладу обставин проведеної відповідачем перевірки, завдали моральних втрат позивачеві, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому судом ураховано, що відповідачем не було обмежено позивача у реалізації ним прав, передбачених Законом України «Про звернення громадян», серед іншого, брати участь у перевірці поданої ним заяви; знайомитися з матеріалами перевірки, проведеної відповідачем, подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті відповідачем як органом, який розглядає заяву, що не спростовано позивачем під час судового розгляду справи, та матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності підстав відповідальності відповідача за дії/бездіяльність, передбачені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року.

Крім того, суд критично оцінює письмове звернення позивача до органів державної влади, долучене ним до матеріалів справи (а.с 4), оскільки дане письмове звернення не містить дати його складання та/або штампу з вхідним номером та датою отримання звернення державним органом, що свідчить про невідповідність письмового звернення вимогам статті 4 Закону Україну «Про звернення громадян», яким надано право залишення без розгляду письмових заяв/звернень громадян, що, серед іншого, не містять дати їх складання.

Крім того, слід зауважити, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011 року.

Відповідно до пункту 35 даного Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Згідно пункту 38, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Таким чином, за наявності відповідного судового рішення про стягнення моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, Державна казначейська служба України в особі відповідного територіального органу, здійснює списання коштів з рахунку, відкритого на вказані потреби, що фінансується за рахунок державного бюджету.

Разом з тим, суб'єктний склад спірних правовідносин, що підлягають розгляду в межах даного провадження, позбавляє суд у разі порушення відновити права позивача шляхом стягнення грошових котів, в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки Державна казначейська служба України, яка наділена правом списання коштів державного бюджету, не є стороною спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1176 Цивільного кодексу України, Законом України «Про звернення громадян», ст.ст. 1-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.05.1995 року, ст.ст.10, 58, 88, 208, 209, 212-215, 218, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровського районного управління Головного управління поліції Національної поліції в місті Києві про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: