ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/428/16-ц
провадження № 2/753/2453/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"17" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Комаревцева Л.В.,
за участю секретарю Драгой В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №128 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Київської міської рада про визнання права власності на спадковий будинок та земельну ділянку,-
У січні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Київської міської рада про визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в позивач є сином та єдиним спадкоємцем за законом майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5. На момент смерті спадкодавцю ОСОБА_5 належало таке майно: садовий будинок з будівлями та спорудами в садовому товаристві «Восточне», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується посвідченим нотаріально договором дарування садового будинку від 14 травня 2004 року №2281; земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0452 та для ведення садівництва в садовому товаристві «Восточне», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується посвідченим нотаріально договором дарування земельної ділянки від 14 травня 2004 року за №2279.
Позивач звернувся до 8-ї державної нотаріальної контори м. Київ з завою про видачу свідоцтва про право власності, але отримав відмову на підставі того, що не була проведена державна реєстрація вказаного майна при житті померлої: договір дарування будинку не був зареєстрований в БТІ м. Києва, а договір дарування земельної ділянки - в управлінні земельних ресурсів Дарницького району м. Києва.
До судового засідання представник позивача надала до суду клопотання, в якому просить провести розгляд справи без її участі та без участі відповідача, прийняти заочне рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача до суду надала пояснення якими обґрунтовує тим, що спадкодавець позивача - ОСОБА_5 отримала будинок та земельну ділянку на підставі договорів дарування, укладених з громадянином ОСОБА_6. В свою чергу ОСОБА_6 спірний будинок належав на підставі довідки від 15 квітня 1993 року, №04-Т, виданої СТ «Восточне», зареєстрованої в київському міському бюро технічної інвентаризації від 05 травня 1993 року. Спірна земельна ділянка належала ОСОБА_6 на праві приватної власності на землю, що підтверджується державним актом серії НОМЕР_2, виданим Київської міською радою 09 червня 2000 року на підставі рішення Київської міської ради №99-5/601 від 18 листопада 1999 року.
Однак, відповідно до положень Земельного кодексу України (ст. 125, 126) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
На момент укладення договору дарування земельної ділянки право власності на землю посвідчувалось державним актом (ст. 126 Земельного кодексу України у відповідній редакції).
Тому ні Позивач, ні спадкодавець Позивача за життя не оформили належним чином право власності на земельну ділянку та будинок відповідно до вимог чинного законодавства України. За викладених обставин, при винесенні рішення представник відповідача поклався на розсуду суду.
Суд вивчивши заяву представників сторін, дослідивши матеріали цивільної та спадкової справ, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та задовольнити позов з наступних підстав.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 є сином та єдиним спадкоємцем за законом майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.
На момент смерті спадкодавцю ОСОБА_5 належало таке майно: садовий будинок з будівлями та спорудами в садовому товаристві «Восточне», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується посвідченим нотаріально договором дарування садового будинку від 14 травня 2004 року №2281; земельна ділянка НОМЕР_1 площею 0,0452 та для ведення садівництва в садовому товаристві «Восточне», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується посвідченим нотаріально договором дарування земельної ділянки від 14 травня 2004 року за №2279.
Вказаний садовий будинок належав продавцю на підставі довідки від 15.04.1993 за № 04-Т, виданої Садівницьким товариством «Восточне», зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 05.05.1993 р., під реєстраційним № 2/982.
Відчужувана земельна ділянка належить дарувателю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_3, виданого Київською міською радою 09.06.2000, на підставі рішення КМР № 99-5/601 від 18.11.1999, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_4.
Звертаючись з позовом до суду позивач зазначила, що звернувшись до 8-ї державної нотаріальної контори м. Київ з завою про видачу свідоцтва про право власності, отримала відмову на підставі того, що не була проведена державна реєстрація вказаного майна при житті померлої: договір дарування будинку не був зареєстрований в БТІ м. Києва, а договір дарування земельної ділянки - в управлінні земельних ресурсів Дарницького району м. Києва.
Отже, мати позивача була законним власником будинку та земельної ділянки, але через те, що вона не зареєструвала своє право власності, позивач. не має можливості оформити спадщину.
Із набранням чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень» повноваження по реєстрації права власності передані Державній реєстраційній службі Міністерства юстиції України. Вказана служба реєструє право власності лише за заявою власника або уповноваженою ним особою за довіреністю. Тому зареєструвати право власності на померлу людину неможливо.
З підстав, зазначених вище, позивач не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, тому єдиним правовим способом захисту його законних прав та інтересів є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»та за нормою ч. 1 ст. 1258 ЦК України, справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.
На підставі п.4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.
Згідно зі ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов'язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на садовий будинок з будівлями та спорудами в садовому товаристві «Восточне», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0.0452 га в садовому товаристві «Восточне». що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 1216, 1217, 1218 1223, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61,209, 212, 214-215, 218, 224-228, 233 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_4 до Київської міської рада про визнання права власності на спадковий будинок та земельну ділянку - задовольнити.
Визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на садовий будинок з будівлями та спорудами в садовому товаристві «Восточне», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0.0452 га в садовому товаристві «Восточне». що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у , але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Комаревцева Л.В.