Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/974/15-ц
Провадження № 2/280/713/16
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2016 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Щербаченко І. В.,

при секретарі Бондаренко Н. С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Житомирської області, Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Житомирської області, ОСОБА_4 спілки споживчих товариств про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 25 травня 2006 року №209 «Про встановлення права власності на обєкти нерухомого майна», визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 30 червня 2013 року на обєкти нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

До суду у червні 2015 року звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради №209 від 25 травня 2006 року «Про встановлення права власності на обєкти нерухомого майна» та скасувати свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ №264684 від 02 червня 2006 року та від 30 травня 2013 року. В обґрунтування позову вказує, що 25 травня 2006 року Виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради Житомирської області прийнято рішення № 209 «Про встановлення права власності на об'єкти нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на нерухомі об'єкти, що знаходяться по вулиці Шевченка, 40 у місті Коростишеві, а саме: магазини № № 1, 2, 40, адмінприміщення, молочний, м'ясний, меблевий павільйони, приміщення контролерів № 1, 2 та приміщення кафе «Шинок», за ОСОБА_4 районною спілкою споживчих товариств. 02 червня 2006 року Виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради видано свідоцтво про право власності на майновий комплекс і надалі це право було зареєстроване Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - БТІ). У подальшому ОСОБА_4 райспоживспілкою проведено перереєстрацію права та отримано нове свідоцтво про право власності від 30 травня 2013 року. Вказане рішення та свідоцтва про право власності є незаконними, оскільки у рішенні виконкому не вказана частина статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до пункту 10 статті 30 вказаного Закону до делегованих повноважень виконкомів сільських, селищних, міських рад віднесено повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності і таке право може здійснюватись виключно у сфері житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку, однак спірні нерухомі об'єкти не належать до жодної з визначених вказаною статтею галузей її застосування. Також відповідно до статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності, але жоден з вказаних об'єктів не перебував у комунальній власності, тому підстав для управління ним з боку виконкому міської ради не було. У тексті рішення міститься посилання на висновок БТІ від 16 листопада 2005 року № 2294 та заяву голови правління ОСОБА_4 спілки споживчих товариств від 25 травня 2006 року, які не є правовстановлюючими документами і такі документи на час розгляду питання про оформлення права власності не подавались та не досліджувались.

Передані у власність ОСОБА_4 райспоживспілки об'єкти належали до майна колгоспного ринку. 14 квітня 1987 року за постановою центрального комітету компартії України і Ради Міністрів Української РСР № 124 «Про заходи по поліпшенню роботи колгоспних ринків» колгоспні ринки були передані у відання організації споживчої кооперації. За таких обставин колгоспний ринок міста потрапив у відання Житомирської облспоживспілки, а звідти до ОСОБА_4 районного споживчого товариства. ОСОБА_4 районна спілка споживчих товариств була зареєстрована 20 квітня 2000 року і є новим утворенням та не стала правонаступником ОСОБА_4 районного споживчого товариства.

З 90-х років позивач була членом ОСОБА_4 районного споживчого товариства та має право на частку в його майні і в даному випадку майно, що залишилось після ліквідації ОСОБА_4 районного споживчого товариства, у тому числі і 9 об'єктів нерухомості, вибуло з володіння членів споживчого товариства у спосіб, не передбачений законом, та свідчить про порушення прав позивача, а тому ОСОБА_3 просила визнати вказані рішення виконкому ОСОБА_4 міської ради та свідоцтва про право власності незаконними і скасувати їх.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_4 районної спілки споживчих товариств задоволено частково, рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У ході судового розгляду представником позивача було подано заяву про збільшення позовні вимоги, відповідно до якої просить також скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби ОСОБА_4 районного управління юстиції ОСОБА_5, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №2712096.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, вказала, що ОСОБА_4 районне споживче товариство як власник майнового комплексу не вчиняло дій по розпорядженню майновим комплексом, а матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б могли бути підставою для набуття прав на майновий комплекс ОСОБА_4 спілкою споживчих товариств, а тому позивач повязує порушення своїх прав з оформленням права власності на майновий комплекс за ОСОБА_4 районною спілкою споживчих товариств.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_4 міської ради, позовні вимоги визнає. Суд не приймає визнання позову ОСОБА_4 міською радою, оскільки визнання відповідачем позову порушує права іншого співвідповідача - ОСОБА_4 районної спілки споживчих товариств.

Відповідач, виконавчий комітет ОСОБА_4 міської ради, у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 районної спілки споживчих товариств у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що ОСОБА_3 не є пайовиком ОСОБА_4 районного споживчого товариства, оскільки у неї відсутня пайова книжка, також заперечує дійсність гарантійного посвідчення №326, права позивача не порушені з огляду на те, що ОСОБА_4 районне споживче товариство збанкрутувало.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності в межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 була пайовиком ОСОБА_4 районного споживчого товариства, що підтверджується гарантійним посвідченням від 04 квітня 1996 року №326 на частку в майні товариства. Із матеріалів справи вбачається, що пайовий внесок останній не повертався. За змістом статті 7 Закону України «Про споживчу кооперацію» вихід з членів споживчого товариства здійснюється за письмовою заявою члена товариства, яка розглядається загальними зборами пайовиків.

Відповідно до пункті 8 та 11 Статуту ОСОБА_4 районного споживчого товариства прийом громадян у члени споживчого товариства та добровільний вихід з нього проводиться за їх письмовою заявою загальними зборами (зборами уповноважених) пайовиків, а також за їх дорученням правлінням товариства. Однак у матеріалах справи не міститься рішень вище зазначених органів про вихід позивача із членів споживчого товариства та повернення їй у звязку з цим пайового внеску. Суд не приймає посилання відповідача на те, що позивач припинила членство від 30 жовтня 1996 року, оскільки суду не надано належних доказів того, що пай останній повертався у встановленому порядку.

ОСОБА_4 районне споживче товариство було створено згідно постанови зборів уповноважених ОСОБА_4 районного споживчого товариства від 27 лютого 1996 року з прийняттям майна та інших активів споживчих товариств, як правонаступник, та того ж дня прийнято Статут ОСОБА_4 районного споживчого товариства.

Відповідно до постанови правління Житомирської обласної спілки споживчих товариств від 16 грудня 1996 року №234 з балансу обласного управління кооперативними ринками та міської кооперативної торгівлі на баланс ОСОБА_4 районного споживчого товариства було передано кооперативний ринок з наданням права володіння, користування та розпорядження майном спільного підприємства.

Відповідно до Статуту ОСОБА_4 кооперативного ринку від 9 квітня 1998 року названий ринок входить до складу ОСОБА_4 районного споживчого товариства відповідно до постанови зборів уповноважених ОСОБА_4 районного споживчого товариства від 24 лютого 1998 року і розташований в місті Коростишеві по вулиці Шевченка, 40.

Виконавчим комітетом ОСОБА_4 міськради 25 травня 2006 року прийняте рішення №209 «Про встановлення права власності на об'єкти нерухомого майна», яким вирішено оформити право власності на об'єкти нерухомого майна за адресою: місто Коростишів, вулиця Шевченка, 40, а саме: магазини №№ 1, 2, 40; адмінприміщення; молочний павільйон; м'ясний павільйон; приміщення контролерів №№ 1, 2; приміщення кафе «Шинок»; меблевий павільйон, за ОСОБА_4 районною спілкою споживчих товариств та 02 червня 2006 року видане свідоцтво про право власності на вказаний майновий комплекс ОСОБА_4 районній спілці споживчих товариств і у подальшому проведено перереєстрацію права власності та видане нове свідоцтво про право власності від 30 травня 2013 року. Вказане рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міськради прийняте лише на підставі заяви голови правління ОСОБА_4 районної спілки споживчих товариств від 25 травня 2006 року № 118 та висновку БТІ від 11 травня 2005 року № 2294.

У відповідності до положень частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17 червня 2003 року у справі №1/98Б встановлено, що ухвалою від 06 червня 2002 року господарський суд визнав банкрутом ОСОБА_4 районне споживче товариство, а ліквідатор ОСОБА_6 надав суду докази, що свідчать про відсутність майна та коштів у боржника по справі.

ОСОБА_4 районна спілка споживчих товариств створена у квітні 2000 року та не є правонаступником будь-якого підприємства. 29 січня 2002 року зареєстроване Кооперативне підприємство «Кооперативний ринок». ОСОБА_4 районне споживче товариство участі у створенні КП «Кооперативний ринок» не брало. КП «Кооперативний ринок» не є правонаступником будь-якого підприємства.

Спірне нерухоме майно від ОСОБА_4 районного споживчого товариства чи КП «Кооперативний ринок» ОСОБА_4 районній спілці споживчих товариств не передавалось, що свідчить про відсутність у останніх прав на вищевказані об'єкти нерухомості, оскільки у відповідності до частини 4 статті 9 Закону України «Про споживчу кооперацію» власність спілок споживчих товариств утворюється з майна, переданого їх членами, коштів, одержаних від господарської діяльності підприємств і організацій спілки, реалізації цінних паперів та іншої діяльності. Доказів щодо передачі спірного майна членами вказаної спілки суду також не надано.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону України «Про споживчу кооперацію» у разі ліквідації споживчого товариства його майно, що залишилось після сплати членам товариства пайових та інших внесків і дивідендів на них, розрахунків по оплаті праці, виконання зобов'язань перед бюджетом, банками та іншими кредиторами, розрахунків із спілкою, розподіляється між членами, що входили до складу споживчого товариства.

Скасовуючи рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2015 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що судами попередніх інстанцій з урахуванням того, що постановою господарського суду встановлено відсутність майна ОСОБА_4 районного споживчого товариства на момент визнання його банкрутом, членом якого була позивача, у своїх рішеннях не наведено мотивів, з яких вважали у такому випадку наявність порушення майнових прав позивача і у зв'язку із цим підстав для задоволення позову.

З приводу скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби ОСОБА_4 районного управління юстиції ОСОБА_5, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №2712096, суд зазначає наступне. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду у справі за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби ОСОБА_4 районного управління юстиції, третя особа ОСОБА_4 районна спілка споживчих товариств, про скасування рішення від 02 березня 2016 року скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби ОСОБА_4 районного управління юстиції ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2712096 від 30 травня 2013 року. Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року постанову окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року скасовано, а провадження по справі закрито як таке, що не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2016 року вказану ухвалу від 11 квітня 2016 року залишено без змін. Позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора є похідною від визнання незаконними та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради №209 від 25 травня 2006 року та свідоцтва про право власності від 30 травня 2013 року.

З огляду на докази, наявні у матеріалах справи, суд не вбачає порушення відповідачами прав ОСОБА_3 як пайовика ОСОБА_4 районного споживчого товариства при прийнятті рішення виконавчим комітетом ОСОБА_4 міськради 25 травня 2006 року №209, а відповідно й видачі свідоцтва про право власності від 02 червня 2006 року. Також суд не вбачає можливості задовольнити позовні вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 30 травня 2013 року, індексний номер 4147527, та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби ОСОБА_4 районного управління юстиції ОСОБА_5, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №2712096.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 158, 209, 212-215, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Житомирської області, Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради Житомирської області, ОСОБА_4 спілки споживчих товариств про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради від 25 травня 2006 року №209 «Про встановлення права власності на обєкти нерухомого майна», визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності від 30 червня 2013 року на обєкти нерухомого майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Щербаченко