22-ц/775/335/2016(м)
Головуючий у 1-й інстанції Папаценко П.І.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.

суддів - Лопатіної М.Ю., Сороки Г.П.,

при секретарі - Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Донецької області та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду в м. Маріуполі Донецької області від 16 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом прокурора в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи: Територіальний центр соціального обслуговування Жовтневого району м.Маріуполя, Жовтневий районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

в с т а н о в и л а:

10.07.2015 року прокурор, в інтересах позивача ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька в розмірі 1/7 частини від сукупного доходу та додаткових витрат у розмірі 400 грн. з кожної, починаючи з 01.02.2015 року, щомісячно. Позовні вимоги вмотивовані тим, що ОСОБА_3, пенсіонер за віком, є інвалідом першої групи за загальним захворюванням, безстроково, не одружений. З 2005 року страждає на цукровий діабет 2 типу, середньої тяжкості, потребує стороннього догляду та спеціального харчування. Загальна сума щомісячних витрат ОСОБА_3, з урахуванням потреб, дорівнює 3401,72грн. та складається із витрат на лікування 1500,23 грн., на харчування - 1610,33 грн., на оплату комунальних послуг - 105,80 грн., на інші побутові потреби - 185,36 грн. Проте, його пенсія дорівнює 1462,29 грн., інших джерел доходу він не має. Внаслідок зазначеного позивач потребує допомоги, яку доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_4, в добровільному порядку не надають.

Рішенням Жовтневого районного суду в м. Маріуполі Донецької області від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_3 на його утримання, аліменти в розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, щомісячно, починаючи з 10.07.2015 року, довічно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави несплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням прокурор, подав апеляційну скаргу, в який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Жовтневого районного суду в м.Маріуполі Донецької області від 16 лютого 2016 року та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав відносно обох дочок. Проте, відповідачі в добровільному порядку не надають допомогу своєму батьку. Відповідач ОСОБА_4 є працездатною особою, має на утримання двох неповнолітніх дітей, а саме: доньку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Доказів відсутності можливості надання допомоги непрацездатному батьку відповідачем ОСОБА_4 не надано. Розмір аліментів стягнутий з відповідача ОСОБА_2 не забезпечує потреб батька. Матеріальне становище відповідачів встановлено зі слів.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Жовтневого районного суду в м.Маріуполі Донецької області від 16 лютого 2016 року. Скарги обґрунтували тим, що їх батько ОСОБА_3 вже звертався до суду з аналогічним позовом, проте провадження у справі було закрито внаслідок його відмови від позову. В суді першої інстанції вони заявляли клопотання про закриття провадження у справі, однак їх клопотання було залишено без задоволення. Відповідач ОСОБА_2 додала, що вона не має можливості надавати допомогу батьку, оскільки ніде не працює, хворіє, знаходиться на утриманні свого чоловіка, який хворіє, вони самі потребують матеріальної допомоги. Батько порівняно з ними є більш забезпеченою особою, оскільки має пільги та отримує допомогу від колишньої дружини, яка має можливість таку допомогу надавати.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили їх задовольнити, апеляційні скарги відповідачів просили відхилити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції просили їх скаргу задовольнити, не заперечували проти задоволення доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, а скаргу прокурора відхилити, рішення суду в частині стягнення аліментів скасувати.

Позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_4 та представники третіх осіб: Територіального центру соціального обслуговування Жовтневого району м. Маріуполя, Жовтневого районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, представника позивача, відповідача та представника відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а скарги відповідачів відхиленню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає. Вірно визначивши обставини та норми права, які регулюють спірні відносини, суд першої інстанції не вірно їх застосував, а тому рішення підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів з ОСОБА_4

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційний суд переглядає законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, а саме відмовляючи у стягненні аліментів з ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що вона виховує двох неповнолітніх дітей, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, отримує аліменти та допомогу по догляду за дитиною з якої у відповідності до ст.73 ЗУ «Про виконавче провадження» не може бути здійснене стягнення.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з вказаним висновком і вважає його таким, що не ґрунтується на законі.

Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Таке піклування може полягати в особистому догляді за батьками, допомозі в побуті, захисті прав й інтересів, матеріальній підтримці тощо.

Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в нормах Сімейного кодексу України, зокрема у главі 17 "Обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання" (статті 202 - 206).

Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім'ї.

Однією з основних цілей регулювання сімейних відносин, відповідно до частини другої статті 1 Сімейного кодексу України, є утвердження почуття обов'язку перед батьками.

Так, частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Частина 2 вказаної статті визначає єдиний випадок, коли незалежно від наявності підстав покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків, такий обов'язок не виникає. Таким випадком є позбавлення матері, батька батьківських прав при умові, що ці права не були поновлені.

Суд першої інстанції не врахував, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Саме така позиція висловлена в ухвалі верховного суду України від 14.10.2009 року та рішенні ВССУ від 25 серпня 2011 року.

Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Проте, в судовому засіданні, як першої так апеляційної інстанції не було встановлено, що позивач був позбавлений батьківських прав відносно відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Більше тотго судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_3 подарував свою квартиру відповідачу ОСОБА_4

Та обставина, що відповідач ОСОБА_4 на теперішній час не працює не звільняє її від обов'язку здійснювати піклування щодо батька.

Позивач від відповідачів не отримує не тільки матеріальної допомоги, а й особистого турботливого ставлення незважаючи на те, що така потреба визнана висновком МСЕК від 15.04.2014 року, згідно якого ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.(т.1 а.с.40)

Дані обставини свідчать про необхідність часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача аліментів в розмірі 1/12 частини усіх видів її заробітку(доходу).

Розмір стягнення колегія суддів визначила враховуючи, що на утриманні відповідача ОСОБА_4 знаходяться двоє неповнолітніх дітей. Вказані обставини не надають можливості стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/7 частини усіх видів її заробітку(доходу)

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на утримання батька в розмірі 1/12 частини з усіх видів її заробітку(доходу), щомісячно, починаючи з 10.07.2015 року, довічно, та відмовою в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат оскільки позивач не довів їх розмір, крім того ОСОБА_2 сама на теперішній час є тимчасово безробітна та має потребу в лікуванні.

Оскільки, визначення розміру аліментів залежить від матеріального та сімейного стану сторін, судом першої інстанції враховано можливість одержання утримання від колишньої дружини, до якої не пред'явлено позову про стягнення аліментів, що передбачено ст.76 СК України.

Доводи апеляційної скарги відповідачів, що ОСОБА_3 вже звертався до суду з аналогічним позовом, проте провадження у справі було закрито внаслідок його відмови від позову, а тому провадження у справі повинно було бути закрите, однак їх клопотання судом першої інстанції було залишено без задоволення - неспроможні.

Позивач не позбавлений права звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки правовідносини мають тривалий характер. З часу закриття провадження у справі змінилися обставини, а як наслідок і підстави, тому судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання відповідачів про закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач ОСОБА_2 не має можливості надавати допомогу батьку, оскільки ніде не працює, хворіє, знаходиться на утриманні свого чоловіка, та сама потребує матеріальної допомоги і батько порівняно з нею є більш забезпеченою особою не доведені.

Відповідач не довела, що вона турбується та здійснює піклування щодо батька, а так дії можуть знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Відповідач не заперечувала, що не відвідує батька з причини заміни його колишньою дружиною замків у квартирі. Проте, не надала доказів, що такі дії мали місце та були оскаржені власницею квартири відповідачем ОСОБА_4

У відповідності до положень ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на вказане рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька з ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на вказане з відповідача ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню несплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 243,60 гривні та судовий збір в розмірі 267,96гривень належний до сплати при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відхилити. Апеляційну скаргу прокурора Донецької області задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду в м. Маріуполі Донецької області від 16 лютого 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька з ОСОБА_4.

Позовні вимоги прокурора в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с.Молочний, Кольського району, Мурманської області, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає в квартирі АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, який проживає в квартирі АДРЕСА_1, на його утримання, в розмірі 1/12 частини з усіх видів її заробітку(доходу), щомісячно, починаючи з 10.07.2015 року, довічно.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с.Молочний, Кольського району, Мурманської області, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає в квартирі АДРЕСА_1 на користь держави несплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 243(двісті сорок три)гривні 60 копійок та судовий збір в розмірі 267(двісті шістдесят сім)гривень 96 копійок належний до сплати при подачі апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

Г.П. Сорока