У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулась із позовом про дострокове розірвання договору позики і стягнення боргу.

Остаточно уточнивши вимоги, позивач просила стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у сумі 2 562 984 грн еквівалент

100 000 дол. США станом на 11 квітня 2016 року.

Позов обґрунтовано тим, що 11 квітня 2013 року між позивачем і відповідачем укладено договір позики у сумі 100 000 дол. США, що станом на день укладення договору становило 799 300 грн. Договір позики посвідчено нотаріально, строк повернення позики визначено до 11 квітня 2016 року.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за договором позики не виконала, кошти в еквіваленті 100 000 дол. США станом на квітень 2016 року не повернула, позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 червня 2016 року, на підставі заяви позивача, позовна заява про дострокове розірвання договору позики залишена без розгляду.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від

6 жовтня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі

2 481 611, 70 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Задовольняючи позов частково і стягуючи заборгованість за договором позики від 11 квітня 2013 року у сумі 2 481 611,70 грн еквівалент

100 000 дол. США станом на 22 липня 2016 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями ст.ст. 525, 526, 545, 627, ч. 1 ст. 598 ЦК України та виходив із того, що між сторонами існує зобов'язання з договору позики, яке належним чином не виконано відповідачем у строки, встановлені цим договором. Наявність у ОСОБА_3 оригіналу договору позики є свідченням невиплаченого ОСОБА_2 боргу, а відсутність у останньої письмових доказів у підтвердження часткового виконання зобов'язань за вказаним договором позики, свідчить про невиконання зобов'язань.

Визначаючи розмір відшкодування, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, суди вірно керувались положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, а також враховували, що відповідно до офіційному курсу НБУ станом на 22 липня 2016 року (день прийняття рішення судом) 100 доларів США становило

2 481 611,70 грн.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від

22 липня 2016 року та ухвали апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2016 року ідоданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 6 жовтня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна