АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Макарова М.О., Посунся Н.Є.,

при секретарі Гулієву М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», третя особа: ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 03 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_3, з однієї сторони, та відповідачем з другої, був укладений договір №09-0/2117 про передачу права на отримання охоронного документа на об'єкти права інтелектуальної власності, створені у зв'язку з виконанням трудового договору чи окремого доручення, пунктом 2.6 якого передбачено обов'язок роботодавця до отримання охоронного документу укласти з творцями договір про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиції відповідно до «Регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля», в якому встановлено, зокрема, передбачити авансову виплату в сумі 1000,00 грн. протягом двох місяців з моменту підписання договору про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської пропозиції; сплатити винагороду за перший та другий рік використання раціоналізаторської пропозиції, але не більше, ніж до отримання охоронного документу (розмір річної винагороди складає 10% від суми фактичного річного економічного ефекту, але не менше 1000,00 грн. і не більше 30000,00 грн.), а пунктом 2.7 договору передбачено обов'язок роботодавця у разі отримання охоронного документу укласти з творцями договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути, або вже отримано від використання об'єкта права інтелектуальної власності. 10 грудня 2009 року ВАТ «Павлоградвугілля» видано свідоцтво НОМЕР_2 на раціоналізаторську пропозицію, подану 27 квітня 2009 року співавторами ОСОБА_2, ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «Степова»). Після укладення цього договору відповідач отримав 11 травня 2010 року патент на корисну модель НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», але не виплатив позивачу винагороду в сумі 30000,00 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" виконати умови пункту 2.7 договору №09-0/2117 між Творцями і Роботодавцем про передання права на одержання охоронного документа на об'єкти права інтелектуальної власності, створені у зв'язку з виконанням трудового договору чи окремого доручення від 03.09.2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "Павлоградвугілля"; стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 03 вересня 2009 року між творцями ОСОБА_2, ОСОБА_3 та роботодавцем ВАТ «Павлоградвугілля» був укладений договір №09/0/2117, предметом якого є передання творцями роботодавцю права на одержання в Україні та в іноземних державах патенту на «ІНФОРМАЦІЯ_1» (раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «Степова»), що має своїм наслідком набуття роботодавцем майнових прав на нього з моменту одержання охоронного документа, а також майнових прав, набутих на підставі заявки (а.с.5-7).

Пунктом 2.6 цього договору передбачено обов'язок роботодавця до отримання охоронного документу укласти з творцями договір про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської/інноваційної пропозиції відповідно до «Регламенту організації інноваційної діяльності у ВАТ «Павлоградвугілля», в якому передбачити: авансову виплату в сумі 1000,00 грн. протягом двох місяців з моменту підписання договору про добросовісне заохочення за використання раціоналізаторської/інноваційної пропозиції; сплатити винагороду за перший та другий рік використання раціоналізаторської/інноваційної пропозиції, але не більше, ніж до отримання охоронного документу (розмір річної винагороди складає 10% від суми фактичного річного економічного ефекту, але не менше 1000,00 грн. і не більше 30000,00 грн.).

Відповідно до п. 2.7 зазначеного договору, роботодавець зобов'язаний, у разі отримання охоронного документу, укласти з творцями договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання об'єкта права інтелектуальної/інноваційної власності, (у власному виробництві і/або від надання ліцензії на використання третій особі, і/або від передання права власності на об'єкт права інтелектуальної/інноваційної власності третій особі та інше).

Згідно п. 5.1 договору № 09/0/2117 передбачено право творців ознайомитись із розрахунком суми винагороди та матеріалами, використаними при цих розрахунках.

Також, згідно п. 9.1 зазначений договір набрав чинності з дня його підписання сторонами і діє до виконання умов, зазначених у п.2.6 та 2.7 цього договору.

10 грудня 2009 року ВАТ «Павлоградвугілля» видано свідоцтво НОМЕР_2 на раціоналізаторську пропозицію, подану 27 квітня 2009 року співавторами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_1» (раціоналізаторська пропозиція «Проведення монтажної камери з одночасним монтажем імпортного обладнання на ПСП «Шахта «Степова») (а.с.8).

11 травня 2010 року у Державному реєстрі патентів України на корисні моделі зареєстровано патент на корисну модель НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», який включає попереднє проведення і кріплення монтажної камери перетином, меншим за необхідний, для розміщення механізованого очисного комплексу, здійснення наступного її розширення зі сторони забою лави з демонтажем частини кріплення попередньо проведеної монтажної камери, одночасний з проведенням розширення зі сторони забою лави монтаж секцій механізованого кріплення і лавового конвеєра, встановлення очисного комбайна, який відрізняється тим, що розширення попередньо проведеної монтажної камери здійснюється на величину повного перекриття його покрівлею поверхні верхнього перекриття секції механізованого кріплення, що монтують (а.с.9 -13).

Згідно зазначеного патенту НОМЕР_1, датою подання заявки є 22 липня 2009 року; дата, з якої є чинними права на корисну модель - 11 травня 2010 року, винахідниками зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3, власником - відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля» (а.с.13).

Згідно ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або прининення цивільних прав та обов"язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до ст. 16 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 432 ЦК України передбачено, що суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про: 1) застосування негайних заходів щодо запобігання порушенню права інтелектуальної власності та збереження відповідних доказів; 2) зупинення пропуску через митний кордон України товарів, імпорт чи експорт яких здійснюється з порушенням права інтелектуальної власності; 3) вилучення з цивільного обороту товарів, виготовлених або введених у цивільний оборот з порушенням права інтелектуальної власності, та знищення таких товарів; 4) вилучення з цивільного обороту матеріалів та знарядь, які використовувалися переважно для виготовлення товарів з порушенням права інтелектуальної власності, або вилучення та знищення таких матеріалів та знарядь; 5) застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення; 6) опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та зміст судового рішення щодо такого порушення.

Згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про охорону прав на винаходи і користі моделі» суди відповідно до їх компетенції розв'язують, зокрема, спори про: авторство на винахід (корисну модель); встановлення факту використання винаходу (корисної моделі); встановлення власника патенту; порушення прав власника патенту; укладання та виконання ліцензійних договорів; право попереднього користування; компенсації.

Місцевим судом правильно встановлено, що між співавторами винаходу та відповідачем не укладався окремий договір про виплату винагороди відповідно до п.2.7 договору № 09/0/2117. Вказаний пункт договору не відповідає вимогам п.3 ст. 9 Закону України "Про охорону прав на винаходи і користні моделі", згідно з яким письмовий договір щодо розміру та умов виплати винахіднику винагороди роботодавець повинен укласти ще до отримання охоронного документу (патенту), протягом чотирьох місяців від дати одержання від винахідника повідомлення.

Виходячи з викладеного, положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачем спосіб судового захисту, а саме зобов"язання відповідача укласти договір про виплату винагороди, яка розраховується залежно від фактичного економічного ефекту, який може бути або вже отримано від використання об'єкта права інтелектуальної власності, як це передбачено п. 2.7. договору №09/0/2117, - є неналежним і неефективним та ухвалив правомірне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія приймає до уваги доводи апелянта про безпідставне посилання місцевого суду на положення Закону України "Про авторське право і суміжні права", що, однак, не спростовує правильність висновку суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог через обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав. Отже, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія звертає увагу, що позивач не позбавлений можливості звернення до суду за захистом своїх прав і законних інтересів з іншим позовом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303, 308 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді