Провадження № 22-ц/773/1525/16 Категорія: 27 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

секретар - Шугалова О.М.,

з участю пр-ка позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про припинення договору поруки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

04 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 13 червня 2008 року між ВАТ (на даний час - ПАТ) «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 069-2900/756-2073, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти у сумі 57026 швейцарських франків зі сплатою процентів у розмірі 4,5% річних за користування кредитом у період з 13.06.2008 року по 10.06.2013 року та 9,5% річних за користування кредитом у період з 11.06.2013 року по 10.06.2028 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором між нею та відповідачем 13.06.2008 року було укладено договір поруки № 069-2900/756-2073-Р/1, за умовами якого вона зобов'язалася відповідати за невиконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли за кредитним договором.

Пунктом 1.1.3 кредитного договору передбачено, що у разі звільнення позичальника з основного місця роботи встановлюється нова процентна ставка за користування кредитом за цим договором, а саме: базова процентна ставка у розмірі 12,95% річних та підвищена процентна ставка у розмірі 38,85% річних, починаючи з першого робочого дня, що слідує за звільненням позичальника з основного місця роботи. При цьому додаткова угода до договору щодо внесення змін між сторонами не укладається.

Позичальник ОСОБА_3 звільнився з основного місця роботи 26.08.2010 року, але відповідач у порушення п.1.1.3 кредитного договору підвищив процентну ставку ще до його звільнення - з 10.08.2010 року, що стверджується розрахунками банку.

Оскільки договором поруки підвищення відсоткової ставки до звільнення позичальника з інших підстав не передбачено, то на підставі ч.1 ст.559 ЦК України просила припинити її поруку по забезпеченню зобов'язань, як поручителя за договором поруки № 069-2900/756-2073-Р/1 від 13.06.2008 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 19 квітня 2016 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Вважає, що допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Судом встановлено, що 13 червня 2008 року між банком та позивачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 069-2900/756-2073-Р/1, відповідно до умов якого поручитель зобов'язалася перед банком-кредитором відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_3 усіх його зобов'язань за кредитним договором № 069-2900/756-2073 від 13.06.2008 року у повному обсязі, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому (а.с.4-6).

У п.1.2. договору поруки поручитель засвідчила про ознайомлення та погодження із усіма умовами основного договору, у тому числі і щодо збільшення процентних ставок у разі звільнення боржника з основного місця роботи, починаючи з першого робочого дня, що слідує за днем його звільнення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.11.2014 року встановлено, що ОСОБА_3 на підставі наказу від 26.08.2010 року звільнений з роботи з 27.08.2010 року за угодою сторін, а тому зазначена обставина згідно положень ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Погодження позивача, як поручителя зі збільшенням процентної ставки при звільненні позичальника з основного місця роботи не є змінами процентної ставки одноосібно банком, при яких має братися згода поручителя, а є умовою кредитного договору, яка визначає конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності позичальника та відповідно і поручителя, як солідарного боржника, з якою погодилася позивач шляхом підписання договору поруки, а тому не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності.

Крім того, позивач не надала жодного належного та допустимого доказу стосовно того, що банк підвищив процентну ставку не з наступного дня після звільнення позичальника, а з 10.08.2010 року.

Разом з тим, якщо б така обставина і мала б місце, то вона підлягає перевірці у випадку вирішення питання про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не є підставою для припинення поруки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а містять суб'єктивне тлумачення апелянтом норм законодавства.

Виходячи з наведеного, повно і об'єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді