Справа № 523/6972/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - Погрібного М.О.

При секретарі - Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №14, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та позбавлення права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні її власністю та позбавити відповідача права на користування житловим приміщенням в домоволодінні АДРЕСА_1

В обґрунтування свого позову, ОСОБА_1 посилалася на те, що вказане домоволодіння, на праві власності належало її батькові ОСОБА_3 та матері ОСОБА_4, де з батьками прожили і були зареєстровані, вона, як дочка із своєю сім'єю, та її сестра ОСОБА_5 із своєю сім'єю.

26 жовтня 1989 року, батько подарував їй 13/25 частини домоволодіння, де вона постійно проживала із своєю сім'єю. В іншій частині домоволодіння проживала мати із своєю дочкою, а її сестрою, ОСОБА_5 з сім'єю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її сестра ОСОБА_5, померла. Її чоловік ОСОБА_2, з дочкою ОСОБА_6, залишилися проживати з її матір'ю.

При своєму житті, 25 березня 2008 року, її мати в нотаріальній конторі склала заповіт, яким заповідала їй, як дочці, належну інші 12/25 частини домоволодіння.

10 березня 2009 року мати померла. Поховав матір, вона прийняла спадкові 12/25 частини вказаного домоволодіння за заповітом, ставши єдиним власником всього домоволодіння, отримавши 11 листопада 2009 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

За рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2011 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_6 до неї про визнання права користування житловим приміщенням в зазначеному домоволодінні та зобов'язання не перешкоджати у користуванні житловим приміщенням, було відмовлено.

В грудні 2011 року, відповідач ОСОБА_2 із своєю дочкою ОСОБА_6, забрали усі належні їм речі і добровільно залишили домоволодіння, виїхавши з нього на інше місце проживання, яке їй невідоме. Однак, відповідач ОСОБА_2 залишився бути зареєстрованим по домоволодіння, як нібито проживаючий, чим порушуються її права, як нового власника всього домоволодіння. Тому просила її позовні вимоги задовольнити і позбавити відповідача, як колишнього члена сім'ї, колишнього власника домоволодіння права користування вказаним домоволодінням.

У своїй письмовій заяві, поданій до загальної канцелярії суду, позивачка підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу без її участі. У разі неявки в судове засідання відповідача, просила розглянути справу в заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, встановленому законом, за місцем реєстрації його проживання. Згідно довідки голови організації самоврядування мікрорайону «Шевченко-3» м. Одеси, від 24 травня 2016 року, вручити повістку ОСОБА_2 про явку в судове засідання не надається можливим, так, як він із своєю дочкою виїхав з домоволодіння АДРЕСА_1 на інше місце проживання в грудні 2011 року (л.с. №18).

На підставі заяви позивачки та ст. ст. 224-226 ЦПК України, суд розглянув справу в заочному порядку без участі відповідача.

Вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі досліджених доказів, позов підлягає повному задоволенню із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1, на праві власності належало батькові позивачки, ОСОБА_3, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Четвертою одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в Одеському МБТІ та РОН.

28 жовтня 1989 року, батько позивачки, подарував останній 13/25 частини домоволодіння АДРЕСА_1, про що було складено та посвідченого Договір дарування у Восьмій одеської державній нотаріальній конторі (л.с. №12-13).

Інші 12/25 частини вказаного домоволодіння, в порядку спадкування за законом, після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, прийняла мати позивачки, ОСОБА_4, з якою постійно проживали, як члени її сім'ї: дочка ОСОБА_5, її чоловік ОСОБА_2 та їхня дочка ОСОБА_6 що підтверджується довідкою №513 від 17 травня 2016 року, самоорганізації населення мікрорайону «Шевченко-3» у м. Одесі (надалі «СОН м/р Шевченко-3), (л.с. №18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, сестра позивачки, ОСОБА_5, померла, що підтверджується Свідоцтвом про її смерть (л.с. №15). При цьому,її чоловік та дочка залишилися проживати з матір'ю позивачки, як члени її сім'ї.

Згідно ч.1 ч. 4 ст. 156 ЖК України - члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

25 березня 2008 року, при своєму житті, мати позивачки ОСОБА_4, на випадок своєї смерті склала нотаріально посвідчений заповіт в Четвертій одеської державній нотаріальній конторі, яким належні їй 12/25 частини вказаного вище домоволодіння заповідала своїй дочці, позивачці по справі. А 10 березня 2009 року мати позивачки померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (л.с. №16).

Поховав матір, позивачка прийняла спадкове майно у вигляді 12/25 частини спірного домоволодіння, отримавши в Четвертій одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, ставши новим власником всього домоволодіння АДРЕСА_1 (л.с. №11).

Проживаючи в домоволодіння, ОСОБА_2 і його дочка ОСОБА_6 14 липня 2011 року, звернулися до суду з позовом до нового власника ОСОБА_1, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання не перешкоджати у користуванні житловим приміщенням, в задоволені якого, Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, було відмовлено (л.с. №14).

В грудні 2011 року, відповідач ОСОБА_2 разом із своєю дочкою, зібравши усі належні їм речі, виїхали з спірного домоволодіння на інше місце проживання, яке позивачці невідомо, що підтверджується довідкою «СОН м/р Шевченко-3» (л.с. №18).

Однак, відповідач не знявся з реєстрації, залишившись бути зареєстрованим по вказаному домоволодінні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи встановлені факти, викладені вище та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2, як колишній член сім'ї, колишнього власника 12/25 частини зазначеного вище домоволодіння ОСОБА_4, після смерті останньої, втратив право користування житловою площею домоволодіння, оскільки згідно ст. 346 ч.1, п.1, п.11 ЦК України - право власності припиняється у разі - відчуження власником свого майна, смерті власника.

Також зі смертю власника ОСОБА_4, припинилися і права її колишніх членів сім'ї ОСОБА_2 та його дочки на право користування житловою площею в зазначеному вище домоволодінні.

Згідно ст. 150 ЖК України - громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Будь-які договори найму чи оренди житлового приміщення у спірному домоволодінні, між відповідачем та позивачкою, як новим власником домоволодіння, не укладалися.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги правомірні, ґрунтуються на нормах ст. ст. 346, 391 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, які регулюють виниклі правовідносини, тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України. ст. ст. 150, 156 ЖК України, ст. ст. 346, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловою площею в домоволодінні АДРЕСА_1 яке на праві власності належить ОСОБА_1.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Рішення, як заочне, може бути переглянуте за заявою відповідача. яка подається до Суворовського районного суду м. Одеси протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області в загальному порядку.

Суддя: