Провадження №22-ц/784/397/16
Суддя по 1 інстанції Сухаревич З.М.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю відповідачки ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

та зустрічним позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, про визнання недійсним договору поруки та додаткової угоди до нього,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» (далі-Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 30 вересня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір з додатковою угодою № 1 (графік погашення), за умовами якого остання отримала кредитні кошти на споживчі цілі у формі відкритої кредитної лінії з лімітом в сумі 1 00 000 (сто тисяч) доларів США строком до 27 вересня 2013 року, зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами.

1 березня 2012 року між Банком та ОСОБА_4А укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, якою внесені зміни до пунктів 1.1; 1.4; 2.1; 2.4; 2.6 -2.7 кредитного договору, згідно із якими змінені розрахункові рахунки банку, на які слід перераховувати щомісячні платежі, змінено розмір процентів за користування кредитом ( 12 % річних з 1 березня 2012 року по 28 лютого 2013 року включно, а в подальшому - по 14 % річних), позичальнику встановлена невідновлювальна відклична лінія на споживчі потреби з лімітом у розмірі 76 717,54 дол. США на строк до 28 вересня 2018 року.

В порядку забезпечення вказаного кредитного зобовязання, між Банком та ОСОБА_2 30 вересня 2008 року укладено договір поруки, а 1 березня 2012 року додаткова угода до договору поруки від 30 вересня 2008 року, за умовами яких вона поручилася перед Банком нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором від 30 вересня 2008 року та додатковою угодою до нього від 1 березня 2012 року у тому ж обсязі, що й позичальник.

В звязку з неналежним виконанням позичальником кредитного зобовязання, Банк просив достроково стягнути заборгованість за кредитним договором солідарно з позичальника та поручителя.

Неодноразово уточнюючи розмір позовних вимог, Банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка утворилася станом на 26 вересня 2014 року у розмірі 64 712,85 дол. США, а також пеня 24 488,72 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до Банку про визнання недійсним договору поруки від 30 вересня 2008 року та додаткової угоди до нього від 1 березня 2012 року, посилаючись на те, що вона не укладала ці угоди і не підписувала.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2015 року задоволено позов Банку. Стягнуто на користь Банку солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2008 року (з додатковою угодою до нього) 64 712,85 дол. США та 24 488,72 грн., із яких:

-4 807,16 дол. США прострочена заборгованість за кредитом;

-54 933,33 дол. США поточна заборгованість за кредитом;

-4 275,39 дол. США - прострочена заборгованість по процентам;

-696,97 дол. США поточна заборгованість по процентам;

-1 891,14 дол. США, що еквівалентно 24 488,72 грн. пеня.

Стягнуто з відповідачів в дохід держави по 11 345,18 грн. судового збору.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Банку про визнання недійсними договору поруки від 30 вересня 2008 року та додаткової угоди до нього від 1 березня 2012 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вирішення її зустрічного позову, просила його в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її зустрічний позов.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено судом, 30 вересня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Форум», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір з додатковою угодою № 1 (графік погашення), за умовами якого остання отримала кредитні кошти на споживчі цілі у формі відкритої кредитної лінії з лімітом в сумі 1 00 000 (сто тисяч) доларів США строком до 27 вересня 2013 року, зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами.

1 березня 2012 року між Банком та ОСОБА_4А укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, якою внесені зміни до пунктів 1.1; 1.4; 2.1; 2.4; 2.6-2.7 кредитного договору, згідно із якими змінені розрахункові рахунки банку, на які слід перераховувати щомісячні платежі, змінено розмір процентів за користування кредитом ( 12 % річних з 1 березня 2012 року по 28 лютого 2013 року включно, а в подальшому - по 14 % річних), позичальнику встановлена невідновлювальна відклична лінія на споживчі потреби з лімітом у розмірі 76 717,54 дол. США на строк до 28 вересня 2018 року (а.с. 9-13) .

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 30 вересня 2008 року укладено договір поруки, а 1 березня 2012 року додаткова угода до договору поруки від 30 вересня 2008 року, за умовами яких вона поручилася перед Банком нести солідарну відповідальність з позичальником за кредитним договором від 30 вересня 2008 року та додатковою угодою до нього від 1 березня 2012 року у тому ж обсязі, що й позичальник (а.с.18-22).

28 липня 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2, які є рідними сестрами та проживають за однією адресою, Банк направив вимогу про дострокове повернення кредитних коштів у 30-ти денний строк з дня отримання вимоги у звязку із невиконанням позичальником узятих на себе зобовязань (а.с. 23-24).

1 серпня 2014 року така вимоги була отримана кожною із них, але залишена без уваги.

10 листопада 2014 року Банк звернувся до суду із цим позовом.

Згідно із уточненим розрахунком (а.с. 6-8, 60), наданим Банком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 26 вересня 2014 року у розмірі 64 712,85 дол. США, а також нарахована пеня в сумі 24 488,72 грн. Зазначений розрахунок відповідачами не оспорювався.

Задовольняючи позовні вимоги Банку та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконує свої зобовязання за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка на підставі ст. ст. 526, 553, 554, 1054 ЦК України підлягає стягненню з боржника й поручителя в солідарному порядку. Підстави, передбачені ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, для визнання недійсним договору поруки та додаткової угоди до нього відсутні.

Оспорюючи договір поруки та додаткову угоду до неї, ОСОБА_2 в зустрічному позові посилалась на те, що ці угоди вона не укладала і не підписувала.

Судом першої інстанції досліджені надані Банком оригінали договору поруки від 30 вересня 2008 року та додаткової угоди до нього від 1 вересня 2012 року, укладені з ОСОБА_2 З цих документів вбачається, що кожна сторінка містить підпис поручителя з повним написом її прізвища, імя та по-батькові. Крім того, оспорювані договори поруки містять і згоду та підпис її чоловіка ОСОБА_6 про те, що він не заперечує проти того, що його дружина виступає поручителем і відповідає перед кредитором грошовими коштами та усім майном, що знаходиться у їх спільній сумісній власності.

Крім того, до угод поруки приєднані копії паспортів та ідентифікаційних кодів ОСОБА_2 та її чоловіка, завірені їх підписами (а.с. 18-22, 191).

За клопотанням ОСОБА_2 для зясування справжності її підписів на оспорюваних угодах, судом першої інстанції призначена судова почеркознавча експертиза, яка проведена Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 15 вересня 2015 року за № 425 (а.с.148-153).

Згідно із експертним висновком підпис від імені ОСОБА_2 у графі «поручитель» договору поруки № 441 від 30 вересня 2008 року виконаний самою ОСОБА_2 Підписи від імені ОСОБА_2 у графі «поручитель» додаткової угоди від 1 березня 2012 року до договору поруки № 441 від 30 вересня 2008 року виконані також самою ОСОБА_2

До того ж, допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції експерт ОСОБА_7 пояснив, що досліджувалися вільні зразки підпису ОСОБА_2, зазначені в ухвалі суду (а.с. 99-113), які визнані в судовому засіданні і самою ОСОБА_2 Так як у ОСОБА_2 було декілька варіантів підпису, тому досліджувалися обидва варіанти її підпису з метою надання належного висновку (а.с. 177-178).

Тому доводи ОСОБА_2 про те, що не було її волевиявлення на укладання договору поруки та додаткової угоди до неї, є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від

24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: