АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/427/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівНерушак Л. В., Фетісової Т. Л.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є співвласником будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, його частка становить 1/3 частини, іншими співвласниками будинковолодіння являються відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 23 січня 2014 року.

У березні - квітні 2014 року відповідачі розпочали добудову до своєї частини будинку з порушенням будівельних норм та без отримання згоди позивача, у зв'язку з чим позивачем була подана заява до Інспекції Державного архітектурного будівельного контролю Черкаської області стосовно перевірки законності будівництва добудови.

Проте, відповідачі ігнорують представників вказаної Інспекції, постійно переносять зустрічі та створюють перешкоди у проведенні позапланової перевірки, заперечують незаконність своїх дій.

Разом з тим , добудова порушує його права, як співвласника, стосовно користування земельною ділянкою - він не може приватизувати свою частину земельної ділянки, оскільки розмір його ділянки в результаті незаконних дій відповідача зменшено, не може користуватися водоколонкою, яка знаходиться у спільній власності, адже над нею було збудовано добудову.

Також, при будівництві проігноровано потребу влаштування системи водовідведення, через яку дощова вода потрапляє не тільки на частину земельної ділянки позивача, але й безпосередньо до будинку, що призводить до нормального користування не лише земельною ділянкою, але й частиною будинку.

Оскільки відповідачі ігнорують працівників Інспекції, ним замовлено висновок експертного дослідження та 6.08.2014 року судовим експертом Печиборщ В. З. складено такий висновок експертного дослідження за результатом проведення будівельно - технічного дослідження, відповідно до якого встановлено, що добудова відповідачів не відповідає вимогам будівельних та земельних норм, ними порушено вимоги ДБН стосовно відстані до суміжної земельної ділянки, встановлено унеможливлення користування водоколонкою, добудова встановлена на межі з будинком та негативно впливає на експлуатацію будинку, при дослідженні будівлі літньої кухні, літера К встановлено, що співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виконується добудова без дотримання вимог п.3.25 ДБН 360-92, згідно з якими відстань від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0м та при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок.

Також, експертним висновком встановлено, що фактичні межі земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 не відповідають правовстановлюючим документам на земельну ділянку, при цьому, розмір земельної ділянки позивача зменшено на 5 кв. м.

На думку позивача це доводить, що відповідачі здійснюють перешкоди у користуванні позивачу земельною ділянкою.

Згідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок, завдається найменше незручностей / затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо.

Відповідно до п.1 «г» статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до п.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку , встановленому законом.

Відповідно до ст..152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та фізичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом :

а/ визнання прав,

б/ відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав,

в/ визнання угоди недійсною,

г/ визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування,

є/ відшкодування заподіяних збитків,

д/ застосування інших, передбачених законом способів.

А тому, позивач просив суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні ним своєю частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом відновлення стану цієї земельної ділянки станом на 23 січня 2014 року та демонтажу ними самовільної добудови до їх частини будинку і самовільно збудованої мансарди, а також приведення у відповідність будівельним і земельним нормам добудови до літньої кухні.

У свою чергу ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2. про усунення перешкод в користуванні будівлями і спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він являється власником іншої 1/3 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1

Відповідно до п.4 договору про порядок користування житловим будинком між учасниками спільної часткової власності від 30.06.1987 року, стороною якого був на той час ОСОБА_4 , частка якого на теперішній час належить йому, сараї Б,б,б-1, погріб Д знаходяться у спільному користуванні ОСОБА_4. та ОСОБА_5 (16.05.1994 року подарувала свою частку ОСОБА_2. Крім того, згідно до п.6 договору від 30.06.1987 року туалет «Е» знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників.

Проте, протягом 2014 року ОСОБА_2. перешкоджає йому користуватися сараями Б,б,б-1, погрібом «Д» та туалетом «Е», мотивуючи це тим, що ці будівлі не знаходяться на земельній ділянці, належній йому згідно державного акту на право власності на земельну ділянку.

Дійсно вказані споруди не знаходяться на належній йому ділянці, однак, приймаючи в дар 1/3 частину будинковолодіння він прийняв в дар також частки у вказаних вище будівлях та спорудах, а тому, має право ними користуватися, а дії відповідача з перешкоджання вважає незаконними.

Згідно ч.1 ст.402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором , законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст..404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації лінії електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди, тощо).

А тому, позивач просив суд з метою належного користування ним розташованими в домоволодінні по АДРЕСА_1 сараями, погребом та туалетом встановити земельний сервітут щодо земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2. задоволено та зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 належною йому частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом відновлення попереднього стану земельної ділянки станом на 23 січня 2014 року та демонтажу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за власні кошти самовільної добудови до їх частини будинку та самовільно збудованої мансарди та привести до будівельних та земельних норм добудову до літньої кухні, відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження за №10-14 від 06 червня 2014 року, який визнано невід'ємною частиною рішення суду.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій він просить скасувати рішення суду, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваливши нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни в частині стягнення судових витрат і до залишення без змін в іншій частині з наступних підстав.

Розглядаючи спір в частині вирішення спору між сторонами щодо про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, про усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і як наслідок ухвалив рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 гривень та оплаті правової допомоги в сумі 3962,56 гривень , суд першої інстанції, виходив з того, що у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути понесені ним витрати.

Проте, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 понесених ним судових витрат та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 3 962, 56 грн., а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до зміни, відповідно до положень ст.309 ЦПК України.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що згідно договору дарування від 16.05.1994 року, посвідченого старшим державним нотаріусом другої черкаської держаної нотаріальної контори Фіщук В.Я., ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_2. прийняв в дар 1/3 частину будинку з належною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ( а. с. 33- 35 т.1).

Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 23.01.2014 року, вбачається, що ОСОБА_6., ОСОБА_7. подарували, а ОСОБА_1. прийняли в дар ( у власність) в рівних частинах 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за адресою АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 302 кв. м на якій знаходиться частина житлового будинку відчужується разом із частиною будинку ( а. с. 37- 38 т.1). Таким чином, встановлено , що сторони стали співвласниками у різний період часу.

Також, встановлено, що 30.06.1987 року ОСОБА_5 , ОСОБА_8., ОСОБА_9 які проживали за адресою АДРЕСА_1, уклали угоду, відповідно до якої визначили порядок користування будинковолодінням та надвірними спорудами. ( а. с. 31- 32 т.1).

Відповідно до «Акту розподілу земельної ділянки», складеного ТОВ «Чер¬каський міський земельно-кадастровий центр» , який завірений заявою ОСОБА_2., ОСОБА_4. (правонаступники ОСОБА_3, ОСОБА_1), ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12 посвідченого нота¬ріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. від 23.06.2005 року (а.с.41-42) та у відповідності до «Державного акту на право власності на земельну ділянку (ст. 101), виданого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (правонаступники ОСОБА_3, ОСОБА_1), сторони погодили порядок користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7, яку суд має враховувати, вказано, що виходячи з того, як зазначено в цьому пункті стосовно співвласників, яким частки виділено в натурі, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам будинок, господарські будівлі та споруди, визначаються насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст..88 ЗК України приймає до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і з участю осіб, які пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою.

Таку угоду суд може не визнати, коли дійде висновку, що вона явно ущемляє права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно - будівельним, санітарним чи протипожежним правилам.

За обставинами справи також вбачається , що в березні - квітні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розпочали добудову до своєї частини будинку без погодження із співвласником ОСОБА_2, в результаті чого допустили порушення вимог державних будівельних норм, та, як результат, і права суміжного землекористувача ОСОБА_2

Це підтверджується наданим суду висновком експертного дослідження за результатами проведення будівельно - технічного дослідження за №10-14 від 06.06.2014 року , виготовленого судовим експертом Печиборщ В. З. за заявою ОСОБА_2 , який долучений до позовної заяви ( а. с. 118 - 150 т.2).

Так, відповідно до вищевказаного висновку встановлено, що прибудови А3-1,а3 (на плані додаток №12, червоний колір) побудовані з порушенням будівельних норм.

При цьому, продовження стіни добудови, літера «а3» розташована на межі сусідських земельних ділянок співвласників, що суперечить вимогам п.П3.25.2 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно з яким для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м.

При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок».

Також, добудову, літера «А3-2» (додаток №13 до висновку) влаштовано на земельній ділянці, яка перебувала у спільному користуванні усіх співвласників і на якій розташована водоколонка і підходи до неї, позначена в технічному паспорті будинковолодіння під №3 і яка перебуває у спільному користуванні усіх співвласників будинковолодіння.

Дана добудова позбавила можливості співвласників водоколонки №3 не лише підходу до водоколонки, а і користування самою водоколонкою.

Також, частина стіни прибудови, літера «А3-2» (додаток №13 до висновку, фото №5) розташована на межі двох суміжних ділянок співвласників ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що порушує вимоги п.3.25 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно з яким відстань від межі сусідньої ділянки до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку або господарської споруди треба приймати не менше 1,0 м. При цьому, повинно буди забезпечене влаштування необхідних інженерно - технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок, що не зроблено також, так як водовідливи змонтовані так, що вода з даху прибудови та мансарди не потрапляє в жолоб відливів (фото №7).

Також, відповідно до експертного висновку, встановлено, що при улаштуванні покрівлі мансарди в місці стикування з покрівлею житлового будинку (фото №10) не виконана гідроізоляція, що спричиняє проникненню атмосферних опадів в приміщення прибудови, літера «а4», внаслідок відсутності водостоку з покрівлі мансарди та прибудови, що виконана співвласниками житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині житлового будинку співвласника ОСОБА_2 руйнується перекриття, стіни та підлога (фото №№17-24).

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року за клопотанням представників сторін було призначено у даній справі комплексну судову будівельно-технічну і земельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання:

1) Чи відповідає конфігурація земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 правовстановлюючим документам та якою площею цієї земельної ділянки фактично користується ОСОБА_2.?

2) Чи відповідають вимогам ДБН самочинно збудовані будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 і належні ОСОБА_1. та ОСОБА_3, в тому числі чи наявний відступ розміром в 1 м вглиб земельної ділянки, належної ОСОБА_1. і ОСОБА_3, від самовільної прибудови А4-ІІ до найбільш виступаючої конструкції стіни житлового будинку на суміжній частині земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2.?

3) Чи створюють перешкоди самочинно збудовані будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 і належні ОСОБА_1. та ОСОБА_3, у користуванні іншими співвласниками цього домоволодіння належними їм на праві власності частками будинку і господарськими спорудами?

4) Чи належним чином влаштовано ОСОБА_1 і ОСОБА_3 інженерно-технічні заходи для запобігання стікання атмосферних опадів з покрівель та карнизів самовільної прибудови А4-ІІ на суміжну частину земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2.?

5) Чи знаходиться водоколонка (літ. №3 в техпаспорті від 13 грудня 2006 року) у вільному доступі та користуванні ОСОБА_2. у відповідності до користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1

6) Яка ринкова вартість 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, належна ОСОБА_2.? ( а. с. 162 - 163 т.2).

Відповідно до висновку № 1116/буд. судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 26 липня 2016 року встановлено , що:

конфігурація земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 не від¬повідає правовстановлюючим документам (див. додаток №1 до Висновку судової будівельно-технічної експертизи «Порівняльний план земельних ділянок по АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлюючих документів на них, акту розподілу земельної ділянки завіреного нотаріально 23.06.2005 р. та фактичного користування згідно геодезичних замірів від 14.06.2016 р.»); конфігурація земельної ділянки загальною площею 0,0064 га за кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_1 (1/4) ОСОБА_2. (1/2 - без оформлення права власності), не відповідає правовс¬тановлюючим документам; площа, якою ОСОБА_2 фактично користується на земельній ділянці загальною пло¬щею 0,0064 га за кадастровим номером НОМЕР_1, яка знаходиться в спільній част¬ковій власності ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_1 (1/4) ОСОБА_2. (1/2 - без оформлення права власності), становить 0,0058 га, що позначена штриховою заливкою.

Будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 і належні ОСОБА_1. та ОСОБА_3, а саме прибудова літ. «А4-П» до житлового будинку літ. «А-І» та прибудо¬ва (літер не вказаний) до будівлі літньої кухні літ. «К», не відповідають вимогам державних буді¬вельних норм України та інших нормативних документів в галузі будівництва:

прибудова літ. «А4-II» до житлового будинку літ. «А-І»:

- вказана прибудова збудована самочинно, чим порушені вимоги п. 5 Постанови KM Украї¬ ни від 13.04.2011 р. №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» (зі зміна¬ ми) та п. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; частина земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, яка знахо¬диться в спільній частковій власності ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_1 (1/4) та ОСОБА_2. (1/2-без оформленого права власності) площею 0,0006 га (6 м2), розташована під плямою забудо¬ви вищевказаної прибудови; стіна прибудови літ. «А4-П» з ракушняка жовтого кольору знаходиться на межі між земе¬льними ділянками ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що порушує вимоги п.3.25* Державних будівельних норм України ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» щодо мінімальної відстані 1,0 м від найбільш виступної конструк¬ції стіни прибудови до межі між земельними ділянками ОСОБА_2. та ОСОБА_1, ОСОБА_3

Примітка: у відповідності до «Акту розподілу земельної ділянки», складеного ТОВ «Чер¬каський міський земельно-кадастровий центр» (додаток №3.2 до Висновку судової будівельно-технічної експертизи), який завірений заявою ОСОБА_2., ОСОБА_4. (правонаступники ОСОБА_3, ОСОБА_1), ОСОБА_10., ОСОБА_11, ОСОБА_12 посвідченого нота¬ріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. від 23.06.2005 року (дода¬ток №3.1 до Висновку судової будівельно-технічної експертизи та стор. 41 тому №1 цивільної справи Придніпровського райсуду м. Черкаси №711/6022/14) та у відповідності до «Державного акту на право власності на земельну ділянку (стор. 101 цивільної справи Придніпровського рай¬суду м. Черкаси №711/6022/14), виданого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (правонаступники ОСОБА_3, ОСОБА_1), межа між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_7. та ОСОБА_6 проходила частково по стіні прибудови літ. «а3», яка належала ОСОБА_7 Та ОСОБА_6 (правонаступники ОСОБА_1, ОСОБА_3) і на місті якої побудована прибудова літ. «А4-П», зовнішня стіна якої розташована на місті зовнішньої сті¬ни знесеної прибудови літ. «а3».

- прибудова (літера не вказана) до будівлі літньої кухні літ. «К»:

- вказана прибудова збудована самочинно, чим порушені вимоги п. 5 Постанови KM Украї¬ни від 13.04.2011 р. №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» (зі зміна¬ми) та п. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

- ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не належним чином влаштовані інженерно-технічні заходи для запобігання стікання атмосферних опадів з покрівель та карнизів самовільної прибудови А4-II на суміжну частину земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2, так як в результаті організованого водовідводу, виконаного ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на прибудові літ. «А -II», атмосферні води стікають:

- частково - на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, яка належить ОСОБА_1. та ОСОБА_3,

- частково - на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, яка знахо¬диться в спільній частковій власності ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_1 (1/4), ОСОБА_2. (1/2-без оформленого права власності)

- незначна частина - на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2

Таким чином, необхідно відвести атмосферні води з кута навісу з полікарбонату для запобігання попадання означених вод на суміжну частину земельної ділянки, якою користується ОСОБА_2

- при натурному огляді земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_1 (1/4), ОСОБА_2. (1/2-без оформленого права власності), визначено, що частина вказаної ділянки, на якій по¬винна бути розташована водоколонка літ. «№3» у відповідності до «Технічного паспорту на жит¬ловий будинок садибного типу АДРЕСА_1», інвентаризаційна справа №6751, реєстровий №10657, виготовлений станом на 13.12.2006 року» (стор. 125-131 тому №2 цивільної справи), знаходиться під плямою забудови прибудови літ. «А4-П» і забетонована (виконана бетонна підго¬товка під підлогу).

Таким чином, водоколонка (літ. №3 в техпаспорті від 13 грудня 2006 року) не знаходиться у вільному доступі та користуванні ОСОБА_2. у відповідності до користування земельною ді¬лянкою по АДРЕСА_1

Примітка: зі слів ОСОБА_1, він переніс водоколонку на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_3 (1/4), ОСОБА_1 (1/4), ОСОБА_2. (1/2-без оформленого права власності) поруч зі стіною прибудови літ. «А4-П», але експерт не зміг знайти нову водоколонку.

- ринкова вартість 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1, належна ОСОБА_2, станом на дату проведення експертизи (без ПДВ) становить 388566 (триста вісі¬мдесят вісім тисяч п'ятсот шістдесят шість) грн.

А тому , колегія суддів погоджується із висновком районного суду, що позивачем ОСОБА_2 доведено документально, що його права, як суміжного землекористувача та співвласника 1/3 домоволодіння по АДРЕСА_1 порушено іншими співвласниками 1/3 частини цього ж будинковолодіння та суміжними землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3, оскільки висновки експертного дослідження експерта Печиборщ В. З. та висновки судової експертизи, проведені експертом Гнаток В. Г., мають ідентичні відповіді на поставлені питання та підтверджують висновки експертного дослідження, покладеного в основу судового рішення судом першої інстанції, а тому у колегії суддів не виникає сумніву щодо даних висновків експертного дослідження.

Згідно до ст..103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок, завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення, тощо).

Відповідно до п.1 «г» статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до п.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку , встановленому законом.

Відповідно до ст..152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Також, колегія суддів погоджується із висновком районного суду щодо відмови у зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту, оскільки судом вірно зазначено, що зустрічний позов свого належного підтвердження в судовому засіданні не знайшов та обґрунтовано заперечувався іншим співвласником земельної ділянки - позивачем ОСОБА_2 , який проти встановлення земельного сервітуту, його обсягу або тривалості, а тому, в цих вимогах суд правомірно відмовив.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що за вимогами про встановлення земельного сервітуту суд має виходити з того, що право земельного сервітуту, яке є правом власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, набувається та здійснюється за умов і порядку, встановлених статтями 98-102 ЗК України, відповідно до яких, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати передбаченого законом виду земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки, у тому числі для встановлення рештувань та складування матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Він має бути найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, і суд у відповідності до ст..10 ЦПК України повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню, чи можуть бути наведені позивачем обставини для встановлення зазначеного ним земельного сервітуту, та враховувати обґрунтовані заперечення власника земельної ділянки проти встановлення земельного сервітуту, але оскільки відсутні відповідні обставини для його встановлення, та відсутні відповідні підтвердження на цей рахунок, то районним судом в позовних вимогах про його встановлення обгрунтовано відмовлено.

Проте, колегія суддів не може погодитись із висновком районного суду про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 243, 60 грн. судового збору, виходячи з наступного.

Так, в матеріалах справи мається копія посвідчення, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи ( а. с. 98 т.1).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди першої та другої груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

За положеннями п.35 даної Постанови встановлено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

А тому, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до зміни та ухвалення нового рішення про стягнення судового збору тільки з відповідачки ОСОБА_3 в сумі 121.80 гривень.

Так, відповідно до п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 88 ЦПК України визначено правила розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, у частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно ст. 1 зазначеного закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Так, в матеріалах справи міститься довіреність від 04 червня 2014 року ( а. с. 52 т. 1) відповідно до якої ОСОБА_2. уповноважив директора ПП «Юридичне бюро «Правовий захист» Яцюка Максима Васильовича вести від його імені справи у всіх судових установах.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

В той же час, вирішуючи питання про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача 3 962, 56 грн витрат на правову допомогу, суд, у порушення ст. ст. 212, 214 ЦПК України, не звернув уваги на граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою, передбачені ст. 84 ЦПК України, , та не врахував, що ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Відомості про те, що особа, яка представляла інтереси позивача у суді на підставі адвокатської угоди, була допущена до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу, відсутні.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав стягувати з відповідачів на користь позивача 3962,56 грн. витрат на правову допомогу, та того, що по квитанції про оплату за надання правової допомоги позивачем сплачено тільки суму 1 500 грн. ( а. с. 60 т.2), а належний розрахунок таких витрат у справі відсутній.

А тому, з врахуванням викладених положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 як особа, що має інвалідність 2 групи, звільнений від сплати судового збору, а тому сплата судового збору за судовим рішенням, не спричиняє обов'язку про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 сплаченого судового збору, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає до зміни з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог про солідарне стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 243, 60 гривень судового збору, а також в частині стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу на користь позивача - про відмову в задоволенні вимог в цій частині.

На підставі встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до зміни тільки в частині стягнення судових витрат на правову допомогу та судового збору, а в іншій частині до залишення без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будівлями та спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту - в частині солідарного стягнення судових витрат на правову допомогу та судового збору - змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні судових витрат на правову допомогу в розмірі 3 962,56 гривень, стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 121,80 гривень судового збору, в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :