АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3001/16 Головуючий 1 інст. - Ніколаєнко І.В.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко І.С.,

- Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Партнер» - Караванова Романа Вікторовича на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Партнер», треті особи: Харківське міське управління юстиції, комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», про припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» (далі - ТОВ «Компанія «Партнер») про скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, зазначивши у якості третьої особи Харківське міське управління юстиції, в якому, уточнивши його заявою 24.02.2016 року з залученням у якості третьої особи комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «ХМБТІ», просив:

- витребувати у ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» на його користь об'єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху 1-12, 2-го поверху №14-22 в літ.«А-2», АДРЕСА_1, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, які також зазначені в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином - нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1 (далі за текстом - Об'єкт);

-припинити право власності ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» та припинити будь-які інші пов'язані та похідні речові права та права третіх осіб на Об'єкт;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22697743 від 08.07.2015 16:04:39, приватний нотаріус Вахрушева Ольга Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська області - щодо реєстрації права власності ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» на Об'єкт, номер запису про право власності 10331273, без поновлення записів про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав;

-зобов'язати державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Вахрушеву О.О. внести запис про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» на Об'єкт, номер запису про право власності 10331273 без поновлення запису про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували д опроведення державної реєстрації прав;

- скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.04.2011 року про відкриття розділу та реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» АДРЕСА_1, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 1, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 33475928);

-зобов'язати уповноваженого державного реєстратора виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно розділ (розділи) та усі відомості цього розділу на об'єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» загальною площею 340,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно -1, та закрити реєстраційний розділ Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу 1.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач посилався на те, що 31 липня 2015 року за результатами проведення аукціону між позивачем та ПАТ Банк «Меркурій», було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу №1, 1-го поверху №1-12, 2-го поверху №14-22, в літ.«А-2» загальною площею 330,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою, реєстр № 1234.

Право власності позивача на даний об'єкт було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 10631922, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01).

Після цього ним було з'ясовано, що дане нерухоме майно знаходиться у володінні відповідача - ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР».

Позивач вказував, що спірне нерухоме майно вибуло з його володіння без його волі, відповідач придбав дане майно у незаконному порядку та, зважаючи на обставини придбання майна у попереднього відчужувача відповідачем, позивач вважає відповідача - ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» недобросовісним набувачем.

Крім того, позивач зазначає, що державний реєстратор, порушуючи вимоги законодавства у сфері державної реєстрації права власності та ідентифікації об'єктів нерухомості, будучи обізнаним про наявність в реєстрі запису про право власності на спірний об'єкт іншої особи, безпідставно присвоїв спірному Об'єкту нерухомості новий індивідуальний номер, нібито право власності на цей об'єкт реєструється вперше в Державному реєстрі, та, як наслідок, незаконно зареєстрував право власності за відповідачем.

З урахуванням викладеного, позивач, вимагає витребування з володіння відповідача спірного майна, припинення права власності відповідача, скасування державної реєстрації права власності за відповідачем та внесення відповідних записів до Державного реєстру, скасування наведеного рішення державного реєстратора про присвоєння номеру об'єкту нерухомого майна та реєстрації права власності, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідного розділу (розділів) та усіх відомостей цього розділу (розділів) на об'єкт нерухомого майна з відповідним номером.

Представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи, що спірне майно придбане відповідачем на законних підставах в результаті проведення торгів. Крім того, представник відповідача посилався на судові рішення, в тому числі господарського суду Харківської області, яким прийнято відмову від позову попереднього власника спірного майна - ПАТ банку «МЕРКУРІЙ» та постановлено рішення про відмову від позову.

Третя особа -Харківське міське управляння юстиції подала до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині оскарження дій (рішень) державного реєстратора, посилаючись на те, що позовні вимоги в цій частині мають розглядатися в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Третя особа - КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» при винесені рішення покладався на розсуд суду, повідомивши на запит представника сторони позивача, що 20.04.2011 року державним реєстратором КП ХМБТІ було проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» на нежитлові приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» загальною площею 340,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та було помилково присвоєно новий реєстраційний номер -33475928. У даному разі, державний реєстратор помилково здійснив заміну реєстраційного номеру вказаного об'єкту нерухомого майна з 21926894 на 33475928,оскільки були відсутні юридичні факти для такої зміни. На даний час у БТІ відсутня технічна можливість внести зміни до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

16 березня 2016 року Київський районний суд м.Харкова позов задовольнив частково, вирішивши:

Витребувати у ТОВ "КОМПАНІЯ "ПАРТНЕР" () на користь позивача - ОСОБА_4 майно - нежитлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху 1-12, 2-го поверху №14-22 в літ.«А-2», АДРЕСА_1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, які також зазначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступним чином - нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» АДРЕСА_1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1.

Припинити право власності та будь-які інші пов'язані та похідні речові права ТОВ "КОМПАНІЯ "ПАРТНЕР" на нежитлові приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» м. Харків, загальною площею 340,8 кв.м, АДРЕСА_1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1.

Закрити розділ № 1, як такий,що помилково відкритий на не житлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3» , загальною площею 340,8 кв.м, по АДРЕСА_1, зареєстровані за ТОВ "КОМПАНІЯ "ПАРТНЕР".

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22697743 від 08.07.2015 16:04:39, приватний нотаріус Вахрушева О.О, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область - щодо реєстрації права власності ТОВ "КОМПАНІЯ "ПАРТНЕР" на нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3», загальною площею 340,8 кв.м, АДРЕСА_1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1, номер запису про право власності 10331273, без поновлення записів про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

Зобов'язати державного реєстратора прав - приватного нотаріуса Вахрушеву О.О., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл. внести запис про скасування державної реєстрації права власності ТОВ "КОМПАНІЯ "ПАРТНЕР" на нежитлове приміщення підвалу №І; 1-го поверху №1, 2, 3, 3а, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 9б, 11, 12, 12а, 12б; 2-го поверху №14-:-17, 19-:-23 в літ.«А-3», загальною площею 340,8 кв.м, АДРЕСА_1, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 1, номер запису про право власності 10331273 без поновлення запису про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

В іншій частині позову суд вирішив відмовити.

Крім того, суд вирішив стягнути з ТОВ "КОМПАНІЯ "ПАРТНЕР" на користь позивача судові витрати в сумі 2436 гривень.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» Караванов Р.В. просить рішення Київського районного суду м.Харкова скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з поряшеннм норм матеріального та процесуального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт вказує, що суд у мотивувальній частині рішення в підтвердження своїх висновків щодо часткового задоволення позову неодноразово посилався на судові рішення по цивільній справі № 2-1055/10/17 та господарській справі № 29/506-10, сторонами яких були ТОВ «Компанія з управління активами «Форвард», ТОВ «Декуріон» та ПДТ Банк Меркурій», залишаючи поза увагою той факт, що ТОВ «Компанія «Партнер» участі у вказаних справах не приймало та не мало до цих справ жодного відношення, як не мав до них жодного відношення і сам Позивач.

Не дивлячись на це, суд посилаючись на вказані судові рішення, помилково зробив висновок, що єдиним належним та дійсним власником спірних нежитлових приміщень є саме ПАТ Банк Меркурій».

Однак при цьому, судом першої інстанції повністю ігнорується та обставина, що відповідно до положень ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням / цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, висновки зазначених вище судових рішень по цивільній справі № 1355/10/17 та господарській справі № 29/506-10 не мають преюдиціального значення для розгляду вказаної справи, а тому вони підлягають доведенню в загальному порядку.

Визначальному у даному разі є та обставина, що суд першої інстанції здійснюючи посилання на судові рішення по цивільній справі № 2-1055/10/17 та господарській справі № 29/506-10 здійснює цілком необгрунтований та невірний висновок, що ПАТ банк «Меркурій» не звернулось до відповідних установ державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (на той час КП «Харківське міське БТІ») з наміром внести відповідний запис про скасування державної реєстрації прав власності за неналежними власниками.

У даному разі, судом першої інстанції були повністю проігноровані обставини, які були викладені Відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву та додані до нього докази, а саме, що в 2013 році ПАТ Банк «Меркурій» зверталось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ «Декуріон», ТОВ «Компанія «Партнер», КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції про скасування рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Компанія «Партнер», внесення запису про скасування державної реєстрації та визнання наявності права власності за ПАТ Банк «Меркурій», однак 22.10.2013 року ПАТ Банк «Меркурій» звернувся до суду з заявою про відмову від позову.

22.10.2013 року господарський суд Харківської області своєю ухвалою по справі № 922/393/13-г прийняв вказану відмову від позову та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України припинив провадження по вказаній справі.

Згідно положень ч. 2 ст. 80 ГПК України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Вказані обставини вказують на те, що ПАТ Банк «Меркурій», який на переконання суду нібито був дійсним власником спірних об'єктів нерухомого майна, відмовився від власних претензій до ТОВ «Компанія «Партнер» та визнав це товариство добросовісним набувачем спірних нежитлових приміщень підвалу № 1,1-го поверху № 1, 2, 3, За, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11, 12, 12а, 126, 2 поверху N° 14-17, 19-23 в літ. «А-3» загальною площею 340,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, саме судові рішення по господарській справі № 922/393/13-г мають преюдиціальне значення для вказаної справи, оскільки ТОВ «Компанія «Партнер» було його безпосереднім учасником та вказують на безумовну відсутність у ПАТ Банк «Меркурій» будь- яких претензій щодо правомірності набуття відповідачем права власності на спірні об'єкти нерухомого майна.

Вказує, що суд дійшов необгрунтованого висновку про те, що ПАТ Банк «Меркурій» є дійсним власником спірних нежитлових приміщень і посилається на неналежні та недопустимі докази, а саме лист КП «Харківське міське БТІ» від 03.06.2013р. № 3156 та додатковий лист на ім'я першого заступника Голови Правління ПАТ Банк «Меркурій». При цьому, суд фактично прирівнює вказані листи та інформацію, що в них міститься до правовстановлюючих документів та вважає, що вони нібито підтверджують беззаперечне право ПАТ Банк «Меркурій» на спірні нежитлові приміщення.

Оскільки про долучення вказаних листів до матеріалів справи Відповідач дізнався лише в день прийняття судового рішення під час оголошення судом матеріалів справи, то не мав змоги надати докази в підтвердження недопустимості вказаних доказів.

Також Позивачем були долучені до матеріалів справи лише копії названих листів, однак запит ПАТ Банк «Меркурій» від 03.06.2013р. № 1233/08, на підставі якого КП «Харківське міське БТІ» виготовило вищевказані листи, до матеріалів справи Позивачем свідомо долучено не було.

У даному разі, ПАТ Банк «Меркурій» у своєму запиті від 03.06.2013р. посилається на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2013 по справі № 922/393/13-г, якою було припинено право власності ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, За, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11,12, І2а, 126, 2 поверху № 14-17, 19-23 в літ. «А-3» загальною площею 340,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний № 21926894 та визнано право власності ПАТ Банк «Меркурій» на нежитлові приміщення підвалу №1, 1-го поверху, 1-12, 2-го поверху №14-22 в літ. «А-2», АДРЕСА_1, реєстраційний № 21926894 (копія постанови додається).

Саме у зв'язку з наданням вказаної вище копії постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23.05.2013 по справі № 922/393/13-г КП «Харківське міське БТІ» у своїх листах від 03.06.2013р. № 3156 та додатковому листі від 07.06.2013 р. зазначило, що нібито власником спірних об'єктів нерухомого майна є ПАТ Банк «Меркурій».

Однак в подальшому постанова Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2013р. по справі № 922/393/13-г була скасована постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2013 року по справі № 922/393/13-г., а в подальшому ПАТ Банк «Меркурій» відмовився від своїх позовних вимог у межах вказаної справи.

Таким чином, наведені у вказаних листах КП «Харківське міське БТІ» відомості не відповідають дійсності, оскільки вони були надані на підставі судового рішення, яке було скасовано, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами по вказані справі.

Крім того, вказує апелнт, судом в мотивувальній частині судового рішення також були зазначені недостовірні відомості стосовно того, що під час розгляду справи представником відповідача було зазначено, що відповідачем нібито було придбане спірне нерухоме майно в результаті торгів. Дані твердження спростовуються залученою до матеріалів справи копією Свідоцтва про право власності від 31.01.2011 року, в якому прямо зазначено, що торги не відбулися та відповідач - ТОВ «Компанія «Партнер» виявив бажання залишити за собою непродане майно.

Однак у даному разі, представник відповідача не стверджував, що ТОВ «Компанія «Партнер» придбало спірне нерухоме майно в результаті торгів. Навпаки, у своєму відзиві та поясненнях представник відповідача з посиланням на Свідоцтво про право власності від 31.01.2011р. року звертав увагу суду, що в даному разі ТОВ «Компанія «Партнер» набуло спірне нерухоме майно у порядку встановленому для виконання судових рішень.

Так, у свідоцтві про право власності від 31.01.2011 року прямо зазначено, що ТОВ «Компанія «Партнер» набуло право власності на спірні об'єкти нерухомого майна відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі Акта № 17827287 про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого 27.01.2011 року Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно преамбули Закону України «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виходячи з вказаних положень діючого законодавства, майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто у порядку визначеному положеннями Закону Україні: «Про виконавче провадження».

Саме на вказані обставини придбання майна в порядку встановленому для виконання судових рішень наголошував представник відповідача, а не на те, що спірне нерухоме було придбано ТОВ «Компанія «Партнер» в результаті торгів.

Також судом першої інстанції не надано належної правової оцінки клопотанню третьоґ особи Харківського міського управління юстиції про закриття провадження у справі в частині оскарження дій (рішення) державного реєстратора, оскільки позовні вимоги в цій частині мають розглядатися в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У даному разі в матеріалах справи відсутня відповідна ухвала суду, винесена за результатами розгляду вказаного клопотання, а в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції не наведено відповідних доводів в обґрунтування невірності висновків третьої особи.

Єдине на що вказує суд першої інстанції з посиланням на п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику цивільних справ про визнання правочинів недійсними» і робить висновок, що в рамках спірних правовідносин єдиним способом захисту права власності позивача є витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про державну реєстрацію права власності відповідача.

Однак з вказаними висновками суду погодитися не можна, оскільки, як вірно зазначено Харківським міським управлінням юстиції у клопотанні, питання щодо оскарження дій державного реєстратора та зобов'язання останнього вчинити певні дії відноситься до публічно- правових спорів, які розглядаються в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. З постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1,12), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Таким чином, зазначає апелянт, суд першої інстанції без належних правових підстав відкрив провадження по вказаній справі в частині вимог, які стосуються оскарження дій (рішень) державних реєстраторів та зобов'язання вчинити їх певні дії.

Вважає, що судом при прийняття оскаржуваного рішення були грубо порушені вимоги процесуального законодавства, яке полягає в тому, що оскаржуваним судовим рішенням були вирішені питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, а саме державного реєстратора - приватного нотаріуса Вахрушеву О.О. Харківського міського нотаріального округу.

Вказаними діями суд першої інстанції допустив порушення вимог п. 13 постановив Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

У даному разі, судом оскаржуваним рішенням було вирішено питання про права та обов'язки приватного нотаріуса Вахрушевої Ольги Олександрівни, яка не була залучена до розгляду вказаної справи в якості відповідача або третьої особи та була позбавлена можливості належним чином реалізувати свої права.

Таким чином, судом безумовно було допущено порушення вимог ст. 12 ЦПК України щодо змагальності сторін, рівності їх прав та прав інших осіб, які беруть участь у справ щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Обґрунтовуючи доводи в частині порушення судом норм матеріального права, представник відповідача в апеляційній скарзі вказував, що суд дійшов до незаконного та необгрунтованого висновку про те, що ТОВ «Компанія «Партнер» не може вважатися добросовісним набувачем спірного майна в розумінні ст. 388 ЦК України.

Обґрунтовуючи вказаний невірний висновок суд першої інстанції посилається на положення п. 21-27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» і вказує, що відповідач при придбанні спірного майна у відчужувача - ТОВ «Декуріон», а саме - при отриманні Свідоцтва, знав, що правовстановлюючим документом відчужувача було рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008 по справі № 29/506-08, міг та повинен був знати, що дане рішення господарського суду на той момент було вже скасовано постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2010 року по справі № 29/284-10, а отже відповідач повинен був засумніватися у праві відчужувача - ТОВ «Декуріон» на відчуження майна.

Однак у даному разі судом першої інстанції не зазначено, яким саме чином ТОВ «Компанія «Партнер» міг та повинен був знати про скасування зазначеного вище судового рішення, при тому, що наше товариство не було учасником розгляду вказаної судової справи та не знало та за всіма обставинами не могло знати про його перегляд в судовому порядку в 2010 та 2011 роках. Окрім того, судом не наведеного жодного положення діючого законодавства, яке містить пряму вказівку про необхідність перевірки набувачем майна дійсності судового рішення, яке було підставою набуття права власності відчужувача майна.

Навіть якщо суд вважає, що про вказані вище обставини ТОВ «Компанія «Партнер» могло дізнатися з Єдиного державного реєстру судових рішень, то в такому разі необхідно зауважити, що рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008 по справі № 29/506-08, яке було зазначено як правовстановлюючий документ для ТОВ «Декуріон» було прийнято в межах справи № 29/506-08,, а скасоване вказане рішення було постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2010 року по справі № 29/284-10, тобто у справі з іншим номером.

У даному разі, навіть на даний час під час перевірки відомостей в Єдиному державному реєстрі судових рішень по справі № 29/506-08 постанова Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2010 року по справі № 29/284-10, якою було скасовано рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008 по справі № 29/284-10, відсутня, що підтверджується копією відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень. Таким чином, ТОВ «Компанія «Партнер», яке не було учасником справи № 29/284-1, а тим паче справи № 29/506-08, за будь-яких умов не мало можливості дізнатися про скасування рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008 по справі № 29/506-08.

Окрім того, судом залишено поза увагою той факт, що в матеріалах справи відсутні докази того, що станом на 31.01.2011 року постанова Харківського апеляційного господарського суду від 22.10.2010 року по справі № 29/284-10 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та ТОВ «Компанія «Партнер» мало реальну змогу дізнатися про його існування. До матеріалів справи долучені роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень станом на 2015 рік, які не можуть свідчити про дату фактичного опублікування вказаних рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, судом при здійсненні вказаного вище висновку були порушені вимоги ст. 60 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідно зауважити, що суд також вказує, що крім того, на момент отримання вищевказаного Свідоцтва відповідачем в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на даний спірний об'єкт з тим же номером - 21926894 було зареєстровано право власності за іншим суб'єктом - ПАТ Банк «Меркурій», що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 16.09.2015, яка міститься в матеріалах справи. Вказаний факт, на думку суду, нібито також свідчить про недобросовісності набуття ТОВ «Компанія «Партнер» права власності на об'єкти нерухомого майна.

З вказаним висновками суду погодитися не можна, оскільки станом на 2011 рік Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був закритим та доступ до нього мали лише державні реєстратори БТІ, а Реєстр прав власності на нерухоме майно запрацював лише з 01.01.2013 року.

Зазначені вище Державний реєстр речових прав на нерухому майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна стали загальнодоступними лише з 01.01.2015 року, таким чином висновок суду про ймовірну обізнаність ТОВ «Компанія «Партнер» про зареєстроване право власності на спірні об'єкти нерухомого майна за іншим суб'єктом - ПАТ Банк «Меркурій» не відповідають дійсності та засновані на недопустимих доказах.

У даному разі, ТОВ «Компанія «Партнер» у встановленому законі порядку звернулось до держаного нотаріуса та державного реєстратора БТІ, які видали відповідні правовстановлюючі документи - свідоцтво про право власності від 31.01.2011р. № 5-236 та витяг про державну реєстрацію прав № 29738290 від 20.04.2011р. Тобто, у ТОВ «Компанія «Партнер» за не було жодної реальної можливості засумніватися в правомірності набуття права власності на спірні об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, фактично суд першої інстанції переклав відповідальність за правильність проведення відповідних реєстраційних дій з державного реєстратора та державного нотаріуса на Відповідача, що є не припустимим, оскільки ТОВ «Компанія «Партнер» може нести лише індивідуальну юридичну відповідальність саме за свої дії, а не дії третіх осіб.

Окрім того, судом було повністю проігноровано ту обставину, що ТОВ «Компанія «Партнер» набуло право власності на спірне нерухоме майно в порядку передбаченому для виконання судових рішень під час відповідного виконавчого провадження по зверненню стягнення на предмет іпотеки.

За вказаних обставин, ТОВ «Компанія «Партнер» є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки при вчиненні правочину товариство не знало і не могло знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна та не лише не усвідомлювало і не бажало, а й не допускало можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до незаконного та необгрунтованого висновку про нікчемність правочину з придбання відповідачем спірного об'єкту шляхом оформлення Свідоцтва про право власності від 31.01.2011 року.

Обґрунтовуючи вказаний висновок суд першої інстанції посилається на положення ст.ст. 215, 216, 228, 330, 387, 388 ЦК України, правові позиції постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику цивільних справ про визнання правочинів недійсними», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Однак посилання суду на положення ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» є недопустимим, оскільки останні стосуються правових підстав набуття права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння та не мають жодного відношення до правовідносин щодо визнання правочинів недійсними.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як свідчать положення ст.ст. 330, 387, 388 ЦК України, останніми не визначено підстав для недійсності правочину, а положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» не є законом, а отже не можуть бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Фактично суд обґрунтовує свій правовий висновок щодо нікчемності правочину лише положеннями ст. 228 ЦК України, згідно яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Однак судом не наведено, у чому саме полягає нікчемність правочину з придбання відповідачем спірного Об'єкту шляхом оформлення Свідоцтва про право власності від

31.01.2011року. Тобто судом не визначено, чи був вказаний правочин спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, або на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, або був спрямований на незаконне заволодіння ним.

Окрім того, вказані вище обставини не узгоджуються з наявними в матеріалах справи копією свідоцтва, виданого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю. від 31.01.2011р. № 5-236, копією витягу про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське БТІ» № 29738290 від 20.04.2011 р.

Апелянт посилається також і на те, що в рішенні суду відсутні вмотивовані висновки про те, як вказані вище документи, які видані державним нотаріусом та державним реєстратором у порядку визначеному діючим законодавством, можуть свідчити про порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також вказувати на спрямованість правочину на незаконне заволодіння майном або його знищення чи пошкодження.

Окрім того, на переконання скаржника положення ст. 228 ЦК України за будь-яких умов не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки на момент оформленню вказаного вище свідоцтва позивач ОСОБА_4 не мав жодного відношення до спірних об'єктів нерухомого майна, а єдиною особою, права якої нібито було порушено міг виступати лише ПАТ Банк «Меркурій», який в 2013 році відмовився від будь-яких претензій до ТОВ «Компанія «Партнер», про що свідчить наведена вище ухвала господарського суду Харківської області від 22.10.2013 року по справі № 922/393/13-г.

Вважає, що судом не вірно було визначено правочин, на підставі якого ТОВ «Компанія «Партнер» набуло право власності на спірні об'єкти нерухомого майна і вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У даному разі оформлення свідоцтва не є правочином в розумінні вказаної статті, оскільки у даному разі дією ТОВ «Компанія «Партнер» направлену на набуття права власності є виявлене товариством бажання залишити за собою непродане з прилюдних торгів майно, а саме належний раніше ТОВ «Декуріон» предмет іпотеки - нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, За, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 12, 12а, 126, 2 поверх' N9 14-17, 19-23 в , літ. «А-3» загальною площею 340,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1.

Оформлення нотаріусом свідоцтва про право власності не можна вважати правочином, оскільки у даному разі дія здійснювалась не ТОВ «Компанія «Партнер», а саме нотаріусом, який його оформлював. Саме по собі оформлення свідоцтво не є правочином, а є одним з етапів для подальшого оформлення права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на майно, яке відповідач вирішив залишити за собою під час процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, вказує апелянт, позивачем заявлена, а судом першої інстанція була задоволена вимога про віндикацію предмета позову, з посиланням на ст. 387 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином, у даному разі віндикація застосовується за позовом не володіючого власника до особи, яка після набуття власником права власності на спірне майно, без належних правових підстав заволоділа ним.

Однак у даному разі на момент отримання ТОВ «Компанія «Партнер» спірного майна у власність, позивачна відміну від ПАТ Банк «Меркурій» не мав до спірного майна жодного відношення, і тому ОСОБА_4 не може бути належним позивачем за такою вимогою.

Окрім того, судом першої інстанції не було залучено до розгляду вказаної справи ПАТ Банк «Меркурій», який на переконання суду був дійсним власником спірного нерухомого майна та був замовником торгів з реалізації спірного нерухомого майна, а також стороною договору купівлі-продажу нерухомого майна з Позивачем.

Судом не досліджувались обставини набуття Позивачем прав власності на спірні об'єкти нерухомого майна та не було надано належної правової оцінки тому, що саме ПАТ Банк «Меркурій» було достеменно відомо про права ТОВ «Компанія «Партнер» на спірні об'єкти нерухомого майна та саме банк свідомо ввів в оману Позивача про відсутність прав та претензій на спірне майно з боку третіх осіб, внаслідок чого і виникла спірна ситуація.

Оскаржуючи рішення суду в частині задоволення вимоги про припинення права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, За, 4, 4а, 6, 6а/ 8, 8а, 9, 9а, 11,12,12а, 126, 2 поверху № 14-17,19-23 в літ. «А-3» загальною площею 340,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1., апелянт звертає увагу на ту обставину, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом не наведеного жодного правового обгрунтування для задоволення вказаної вимоги Позивача.

Частиною 1 ст. 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 7) виключено 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника.

Жодна з наведених для припинення права власності не стосується ТОВ «Компанія «Партнер».

Частиною 2 ст. 346 ЦК України також визначено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Як було зазначено вище, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак у даному разі Позивачем не наведено жодної норми діючого законодавства, яка б надавала правові підстави для припинення права власності ТОВ «Компанія «Партнер» на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, За, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11,12,12а, 126, 2 поверху № 14-17,19-23 в літ. «А-3» загальною площею 340,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Натомість в матеріалах справі містяться належні та допустимі докази того, що ТОВ «Компанія «Партнер» у повній мірі відповідає визначенню добросовісного набувача, оскільки іпотечний договір від 06.02.2009 року, згідно якого ТОВ «Декуріон» передало в іпотеку ТОВ «Компанія «Партнер» нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 3, За, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11,12,12а, 126, 2 поверху № 14-17,19-23 в літ. «А-3» загальною площею 340,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 був належним чином посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Костенко С.А. за реєстр. № 608.

В подальшому, відповідно до вказаного іпотечного договору, ТОВ «Компанія «Партнер» за наслідками виконавчого провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки набуло право власності на нежитлові приміщення підвалу № 1, 1-го поверху № 1, 2, 3, За, 4, 4а, 6, 6а, 8, 8а, 9, 9а, 11,12,12а, 126, 2 поверху № 14-17,19-23 в літ. «А- 3» загальною площею 340,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності від 31.01.2011 року, виданого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-236, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі Акта № 17827287 про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого 27.01.2011 року Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області.

На момент укладання іпотечного договору, відкриття виконавчого провадження та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки рішення господарського суду Харківської області від 13.11.2008 по справі № 29/506-08, яке було зазначено як правовстановлюючий документ для ТОВ «Декуріон» було дійсним та не скасованим.

Таким чином, вважає апелянт, ТОВ «Компанія «Партнер» є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна та відповідно до приписів ч. 2 ст. 388 ЦК України останнє не може бути витребувано у нашого товариства, оскільки воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Підсумовуючи вище викладене, ТОВ «Компанія «Партнер» вважає, що судом при прийняття оскаржуваного рішення були допущені численні порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду засновані на припущеннях та не відповідають дійсним обставинам справи, внаслідок чого рішення є незаконним та необгрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами, та іншими особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що власником нежитлових приміщень, які є предметом спірних правовідносин, станом на 1 січня 2008 року був ОСОБА_12

28.01.2008 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу № 1, 1-го поверху №1-12, 2-го поверху №14-22, в літ.«А-2» загальною площею 330,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М., реєстр № 674.

Між ОСОБА_10 та АКБ «МЕРКУРІЙ» було укладено іпотечний договір стосовно Об'єкту, з метою забезпечення виконання зобов'язань по договору споживчого кредиту. Даний іпотечний договір було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. та 29.01.2008 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 28.01.2008 року.

Між ОСОБА_10 та АКБ «МЕРКУРІЙ» було укладено іпотечний договір стосовно Об'єкту, з метою забезпечення виконання зобов'язань по договору споживчого кредиту. Даний іпотечний договір було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. та 29.01.2008 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 28.01.2008 року.

Посилаючись на те, що 31 липня 2015 року за результатами проведення аукціону між позивачем та ПАТ Банк «Меркурій», було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень підвалу №1, 1-го поверху №1-12, 2-го поверху №14-22, в літ.«А-2» загальною площею 330,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою, реєстр № 1234 і право власності позивача на даний об'єкт було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 10631922, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, суд робить висновок, що вивявлений позивачем факт існування у державному реєстрі записів про реєстрацію права власності на цей же об'єкт нерухомості, але за іншим номером запису та іншою номерацією складових приміщень цього об'єкту є підставою для ухвалення рішення про захист прав позивача шляхом покладення обов'язку на приватного нотаріуса Вахрушеву О.О., діючу у якості державного реєстратора, вчинити певані дії, спрямовані на видалення з державного реєстру, безпідставно, на думку позивача і суду, внесеного запису про право власності ТОВ «КОМПАНІЯ «ПАРТНЕР» та інших осіб, на певні приміщення, які ототожнюються з об'єктом, право власності на які набув позивач внаслідок укладення на аукціоні угоди купівлі-продажу 31.07.2015 року, шляхом припинення права власності відповідача на нерухоме майно, набуття якого зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у 2011 році, а також шляхом витребування вказаного майна з незаконного володіння відповідача.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, що саме у такий спосіб, який він обрав, у відповідності із законом має бути захищене його право.

Однак з таким рішенням апеляційний суд погодитися не може у зв'язку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України позивач самостійно, на власний розсуд обирає передбачені ст.16 ЦК України способи захисту.

Размо з тим, суд має розглядати справу і вирішувати спір у визначений законом спосіб.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, та інтереси фізичних осбі, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦПК України передбачено, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції не врахував вказані вимоги закону і розглянув в одному провадженні позовні вимоги, що виникають із цивільних відносин ( припинення права власності, витребування майна), а також вимоги, які підлягають розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, оскільки питання щодо внесення змін в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно має публічно-правовий характер.

Відповідно до вимог ст.ст.15,16, 122 ЦПК України суд мав би відмовити у відкритті провадженні вимог позивача, що підлягають вирішенню в порядку КАСУ, або закрити провадження в цій частині вимог за п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що фактично позивач у порядку цивільного судочинства бажає усунути загрози порушення його прав власності, які виникли у сферу публічно-правових відносин, що суперечить засадам як цивільного так і адміністративного судочинства.

Крім того, суд не вирішив передбачені ст.130 ЦПК України питання про коло осіб, які приймають участь у справі, не здійснив передбачені ч.4 ст.10 ЦПК України заходи з метою сприяння позивачу у вчиненні певних процесуальних дій та не роз'яснив наслідки їх не вчинення, вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не були залучені до справи.

Також судом неправильно застосовано норми ст.388 ЦК України за позовом особи, яка набула права власності на спірне майно у часі пізніше тіє особи, від якої вимагає таке майно.

Також висновки суду про встанолвлдення обставин справи, зокрема щодо обставин виникнення та припинення прав власності, його реєстрації, грунтується на поясненнях представників сторін за відсутністю належних та допустимих доказів (договорів, рішень суду) оформлений у відповідності до вимог ст.64 ЦПК України.

Разом з тим, доказування, згідно вимог ч.4 ст.60 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допущені судом першої інстанції при рогляді та вирішенні даної справи порушення норм процесуального права є суттєвими і у будь-якому випадку унеможливлюють ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, яке б відповідало вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п.1,4 ч.1 ст.307, п.п. 1-4 ст.309, ст.ст.310, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Партнер» - Каравана Романа Вікторовича задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Партнер», треті особи: Харківське міське управління юстиції, комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про припинення права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

Н.М. Шаповал