Ухвала іменем україни
09 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя,

за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_4 зазначала, що з 14 квітня 1983 року до 25 квітня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі вони придбали причеп до легкового автомобіля марки АМС500, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 5 800 грн, 35 багатокорпусних вуликів з бджолосім'ями на суму 35 тис. грн, автомобіль ВАЗ-21063, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 25 тис. грн, автомобіль ГАЗ-53, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, вартістю 15 тис. грн, всього майна на суму 81 300 грн.

ОСОБА_3 пояснювала, що хворіє на цукровий діабет, в зв'язку з алергією не може здійснювати догляд за пасікою, відповідач не допускає її до користування спільним майном, яке знаходиться за його місцем проживання. Фактично транспортом користується відповідач, оскільки доглядає за пасікою. Оскільки автомобіль ВАЗ-21063 сторони фактично купили у його власника ОСОБА_5 в 2008 році шляхом видачі на обох з подружжя довіреності на право володіння, користування та розпорядження цим автомобілем строком на 50 років, ОСОБА_3 просила визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя в розмірі 56 673 грн, виділивши в натурі відповідачу все спільне майно.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 автомобіль марки ВАЗ-21063, 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 22 840 грн, зареєстрований 31 травня 1998 року за ОСОБА_5 за техпаспортом НОМЕР_5.

Виділено у власність ОСОБА_3 автомобіль марки ВАЗ-21063, 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_3, вартістю 22 840 грн; причеп легковий марки АМС-500 «Старконь», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 4 787 грн, всього майна на суму 27 627 грн.

Виділено у власність ОСОБА_4 автомобіль ГАЗ-53, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, вартістю 18 820 грн; пасіку у кількості 35 вуликів з 34 бджолосім'ями, загальною вартістю 66 899 грн, всього майна на суму 85 719 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за виділене в натурі майно в сумі 29 046 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_3 причеп легковий марки АМС-500 «Старконь», ідентифікаційний номер (УГМ) НОМЕР_6, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 4 787 грн, 9 вуликів на 6 рамок з бджолосім'ями, вартістю 15 669 грн, та 12 вуликів на 8 рамок з бджолосім'ями, вартістю 26 004 грн, що знаходяться в АДРЕСА_1, всього майна на суму 46 460 грн.

Виділено у власність ОСОБА_4 автомобіль ГАЗ-53, 1979 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, вартістю 18 820 грн; 12 вуликів на 8 рамок з бджолосім'ями, вартістю 26 004 грн, 1 вулик на 6 рамок з бджолосім'єю, вартістю 1 741 грн, 1 порожній вулик вартістю 463 грн, що знаходяться в АДРЕСА_1, всього майна на суму 47 028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 284 грн компенсації.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким залишити автомобіль ГАЗ-53 у спільній частковій власності, виділити ОСОБА_4 причеп легковий марки АМС-500 «Старконь», вимогу про поділ вуликів залишити без задоволення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що до кола спільно нажитого майна входить причеп до легкового автомобіля марки АМС 500, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль ГАЗ-53, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, пасіка (35 вуликів з 34 бджолосім'ями) та автомобіль ВАЗ-21063, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3.

Разом із тим апеляційний суд з висновком суду першої інстанції в частині поділу автомобіля ВАЗ-21063 не погодився з огляду на таке.

Установлено, що сторони перебували в шлюбі з 14 квітня 1983 року до 25 квітня 2014 року.

Автомобіль ВАЗ-21063, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, відповідно до техпаспорта НОМЕР_5 зареєстрований за ОСОБА_5 31 травня 1998 року.

10 листопада 2008 року ОСОБА_5 видав довіреність на право володіння, користування та розпорядження цим автомобілем на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Дію цієї довіреності за його заявою припинено 30 липня 2014 року.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

За таких обставин висновок суду першої інстанції з посиланням на ст. 328 ЦК України про набуття права власності сторонами на автомобіль ВАЗ-21063, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, не ґрунтується на нормах матеріального права і суперечить обставинам справи.

Водночас суд першої інстанції встановив і правильно виходив із того, що у період шлюбу за спільні кошти подружжя сторони набули у власність причеп до легкового автомобіля марки АМС 500, державний номерний знак НОМЕР_1, та автомобіль ГАЗ-53, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4.

Установлено, що на час розгляду справи за даними центру ДАІ 6807 м. Шепетівки автомобіль ГАЗ-53, 1979 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4, зареєстрований за ОСОБА_4 з 14 травня 1991 року. Цей факт спростовує твердження відповідача про продаж цього автомобіля.

Щодо поділу пасіки, апеляційний суд зазначав наступне.

ОСОБА_3 зазначала, що 35 вуликів з 34 бджолосім'ями із наявних у садибі є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи від 01 грудня 2015 року № 3236/15-26 на території садиби ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 знаходиться 44 вулики з бджолосім'ями. ОСОБА_4 надав на дослідження лише 5 вуликів, з яких 2 вулики з бджолосім'ями були на 8 рамок (ринкова вартість - 2 167 грн кожний), 2 вулики - на 6 рамок (ринкова вартість - 1 741 грн), 1 вулик - без бджолосім'ї (порожній, ринкова вартість 463 грн.). При цьому ОСОБА_4 ухилився від експертного дослідження решти вуликів з посиланням на те, що вони йому не належать.

Водночас сторони підтвердили, що жилий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка в АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної часткової власності - по Ѕ частини кожному.

Презюмується, що все майно та речі, які знаходяться на території садиби, належать власнику садиби.

ОСОБА_3 зазначала, що не давала згоди на розміщення пасіки інших осіб на їхній земельній ділянці. Письмових договорів сторін на зберігання вуликів з іншими особами матеріали справи не містять. ОСОБА_4 не надав доказів на підтвердження належності решти вуликів (крім 5-ти) у його садибі іншим особам.

ОСОБА_4 апеляційний суд виділив у власність автомобіль ГАЗ-53, вартістю 18 820 грн; 12 вуликів на 8 рамок з бджолосім'ями, вартістю 26 004 грн, 1 вулик на 6 рамок з бджолосім'єю, вартістю 1 741 грн, 1 порожній вулик, вартістю 463 грн, всього майна на суму 47 028 грн. Різниця у вартості виділеного сторонам майна складає 284 грн, яка підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Заявляючи позов, ОСОБА_3, зокрема, просила визнати право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль ВАЗ-21063; виділити їй в натурі та визнати право власності на автомобіль ВАЗ-21063 та причеп АМС500. Зазначала, що вартість вказаного майна складає 30 800 грн. Також ОСОБА_3 просила визнати право спільної сумісної власності подружжя на 35 вуликів та автомобіль ГАЗ-53, вартістю 50 500 грн, виділивши це майно ОСОБА_4 Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 19 700 грн компенсації.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила визнати право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль ВАЗ-21063; визнати право власності на автомобіль ВАЗ-21063 та причеп АМС500 та виділити їх в натурі ОСОБА_4 Зазначала, що вартість вказаного майна складає 27 627 грн. Також ОСОБА_3 просила визнати право спільної сумісної власності подружжя на 35 вуликів та автомобіль ГАЗ-53, виділивши це майно ОСОБА_4 Зазначала, що вартість вказаного майна складає 85 719 грн. Просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь 56 673 грн компенсації (а. с. 111).

З урахуванням наведеного, виходячи з ч. 1 ст. 146 ЦПК України, суд правильно вважав встановленою ту обставину, що у спільній власності подружжя перебуває пасіка з 35 вуликів з 34 бджолосім'ями.

Проте висновок суду про те, що 17 вуликів мають по 8 рамок і стільки ж вуликів - по 6 рамок, не ґрунтується на доказах і є припущенням.

ОСОБА_3 зазначала, що з 35 вуликів 10 вуликів з бджолосім'ями мають по 6 рамок, 24 вулики з бджолосім'ями - по 8 рамок і 1 вулик - порожній, відтак на підставі ч. 1 ст. 146 ЦПК України суд визнав цю обставину встановленою.

Оскільки загальна вартість спільного сумісного майна сторін складає 93 488 грн, частки сторін в майні складають по Ѕ, тобто вартість частки позивача та відповідача у майні становить 46 744 грн.

За таких обставин апеляційний суд виділив ОСОБА_3 у власність автопричеп АМС-500, вартістю 4 787 грн, 9 вуликів на 6 рамок з бджолосім'ями, вартістю 15 669 грн, 12 вуликів на 8 рамок з бджолосім'ями, вартістю 26 004 грн, всього майна на суму 46 460 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

На підставі ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова