Справа № 361/7962/15-ц
Провадження № 2/361/425/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Телепі Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить поділити спільно нажите майно подружжя, виділивши кожному із подружжя ? частку; стягнути із ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості ? частини спільного майна у розмірі 35030 грн. 60 коп. та сплачений судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у період з 21.07.2012 року по 26.08.2015 року вона перебувала у шлюб із відповідачем у справі. За час проживання у шлюбі ними було придбано: електричний бойлер марки «Самсунг» вартістю 2145 грн., пральна машина «LG» вартістю 9389 грн.; спальній гарнітур із дзеркалом вартістю 8078 грн.; диван «Кубус» вартістю 3550 грн.; електрочайник «Філіпс» вартістю 600 грн.; кавоварка «Мулінекс» вартістю 1500 грн.; наручний годинник «Сейко» вартістю 750 грн.; мобільний телефон «Самсунг Галаксі Гранд» вартістю 3599,20 грн.; шпалери 25 рулонів вартістю 1478 грн.; кахель для підлоги вартістю 2000 грн.; вхідні двері до ванної кімнати вартістю 1000 грн.; вхідні двері до кімнати туалету вартістю 1000 грн.; ламінат на підлогу 70 кв.м вартістю 15000 грн.

Крім того, під час шлюбу на умовах кредитування ними за рахунок спільних коштів сплачено вартість навчання англійської мови у розмірі 19972 грн. Всього вартість спірного майна складає 70061,20 грн. У звязку з відсутністю угоди про добровільний поділ майна подружжя вона змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додала, що всі речі, які є обєктом спільної сумісної власності подружжя знаходяться у квартирі відповідача, можливості користуватися ними вона не має, тому просить стягнути на її користь грошову компенсацію.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги та пояснення дані позивачкою підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 на початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав частково, згоден сплатити позивачці грошову компенсацію вартості ? частини спільного майна у розмірі 1195 грн. Посилаючись на те, що між ним позивачкою погоджено вартість спільного майна подружжя, при цьому він у рахунок його поділу сплатив останній 350 євро, решту 350 євро повинен був віддати після зняття позивачки з реєстрації у квартирі.

У ході розгляду справи по суті відповідач підтвердив, що зазначені у позовній заяві речі придбані під час шлюбу і підлягають розподілу порівну, при цьому їх вартість погоджена по кожній позиції.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги визнала частково, підтримала пояснення дані відповідачем, вважає, що спільне майно слід поділити порівну.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 21.07.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між сторонами.

26.08.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що свідчать відмітки у паспортах сторін.

До обєктів спільного майна подружжя позивач відносить: електричний бойлер марки «Самсунг» вартістю 2145 грн., пральна машина «LG» вартістю 9389 грн.; спальній гарнітур із дзеркалом вартістю 8078 грн.; диван «Кубус» вартістю 3550 грн.; електрочайник «Філіпс» вартістю 600 грн.; кавоварка «Мулінекс» вартістю 1500 грн.; наручний годинник «Сейко» вартістю 750 грн.; мобільний телефон «Самсунг Галаксі Гранд» вартістю 3599,20 грн.; шпалери 25 рулонів вартістю 1478 грн.; кахель для підлоги вартістю 2000 грн.; вхідні двері до ванної кімнати вартістю 1000 грн.; вхідні двері до кімнати туалету вартістю 1000 грн.; ламінат на підлогу 70 кв.м вартістю 15000 грн. та курси за навчання англійської мови у розмірі 19972 грн.

При розгляді даної справи по суті у судовому засіданні сторонами погоджено вартість спільного майна, а саме електричний бойлер марки «Самсунг» вартістю 2145 грн.; пральна машинка «LG» вартістю 3398 грн.; спальній гарнітур із дзеркалом вартістю 8078 грн.; диван «Кубус» вартістю 3550 грн.; електрочайник «Філіпс» вартістю 600 грн.; кавоварка «Мулінекс» вартістю 500 грн.; мобільний телефон «Самсунг Галаксі Гранд» вартістю 3599 грн.; шпалери 25 рулонів вартістю 1478 грн.; кафель для підлоги вартістю 500 грн.; вхідні двері загальною вартістю 500 грн.; ламінат вартістю 5500 грн., загальною вартістю

Суд не може віднести до обєктів спільного майна подружжя наручний годинник, оскільки він є річчю індивідуального користування та належить до особистої приватної власності дружини та чоловіка відповідно до ч. 2 ст. 57 СК України.

Щодо оплати за навчання курсів англійської мови вартістю 19972 грн., то при розгляді справи по суті сторони підтвердили, що оплату здійснювали за спільні кошти порівну, отже підстави для стягнення вартості ? частини відсутні.

В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до роз"яснень, які містяться у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Речі, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя є неподільними, знаходяться у квартирі співвласником якої є відповідач, при цьому можливості користуватися ними позивач фактично не має, оскільки не мешкає у ній та значиться знятою із реєстраційного обліку.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача вартості ? частки спільного майна, що погоджений між сторонами у судовому засіданні при детальному дослідженні кожної позиції та складає 14924 грн. (29848 грн. /2).

Частково заперечуючи проти позовних вимог про поділ майна подружжя, відповідач посилається на розписку від 26.08.2015 року, згідно із якою ОСОБА_1 за рахунок компенсації її частини майна, придбаного за період шлюбу отримала 350 євро. Решту суми у розмірі 350 євро позивач мала отримати за умови добровільного зняття з реєстраційного обліку у квартирі співвласником якої є ОСОБА_2 Вказана домовленість між сторонами була порушена. Так, 11.09.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування. При цьому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2016 року задоволено вимоги останнього про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. У той же час ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя. Отже, існуюча між сторонами домовленість була змінена у вищевказаний спосіб. У звязку із наведеним, суд не приймає до уваги вказану розписку.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати пов'язані із сплатою судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно від задоволеної частини вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2:

електричний бойлер марки «Самсунг» вартістю 2145 грн.;

пральна машинка «LG» вартістю 3398 грн.;

спальній гарнітур із дзеркалом вартістю 8078 грн.;

диван «Кубус» вартістю 3550 грн.;

електрочайник «Філіпс» вартістю 600 грн.;

кавоварка «Мулінекс» вартістю 500 грн.;

мобільний телефон «Самсунг Галаксі Гранд» вартістю 3599 грн.;

шпалери 25 рулонів вартістю 1478 грн.;

кафель для підлоги вартістю 500 грн.;

вхідні двері загальною вартістю 500 грн.;

ламінат вартістю 5500 грн.;

загальна вартість майна 29848 (двадцять девять тисяч вісімсот сорок вісім) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості ? частини спільного майна подружжя у розмірі 14924 (чотирнадцять тисяч девятсот двадцять чотири) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 208 (двісті вісім) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. П. Маценко