АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/393/16 Справа № 200/4903/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Демченко Е.Л., Єлізаренко І.А.

При секретарі Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми коштів, посилаючись на те, що між ними було укладено договір, відповідно до якого, відповідач повинен сплатити позивачу 10 000 грн. за надання послуг про реєстрацію прав власності на кафе "Маяк". У встановлений термін сума сплачена не була, а тому позивач просить стягнути на його користь з відповідача вказану суму.

ОСОБА_3 також звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на кафе "Маяк".

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про визнання права власності задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно: кафе "Маяк", що знаходиться у м. Дніпропетровську пл. Шевченка, 1, Комсомольський острів.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно: кафе "Маяк", що знаходиться у м. Дніпропетровську пл. Шевченка, 1, Комсомольський острів таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення обєкту в експлуатацію.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачені нею судові витрати в розмірі 344,12 грн.

В апеляційній скарзі Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, яка не брала участі у справі, просить рішення суду в частині визнання права власності на нерухоме майно таким, що підлягає державній реєстрації уповноваженим на те органом без додаткових актів введення обєкту в експлуатацію скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про визнання права власності.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг №12/01, відповідно до умов якого, відповідач повинен сплатити позивачу 10 000 грн. за надання послуг про реєстрацію прав власності на кафе "Маяк".

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Будівельні норми при будівництві порушені не були та немає претензій з боку третіх осіб.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

ОСОБА_4 міська рада як власник забудованих земельних ділянок, всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України, не була судом першої інстанції залучена до участі у справі в якості відповідача. В якості третьої особи ОСОБА_4 міська рада у справі жодного разу участі не приймала, не була повідомлена про судові засідання. Копія рішення суду від 18 червня 2013 року ОСОБА_4 міській раді, на порушення вимог ст. 222 ЦПК України, направлена не була

Крім того, не залучено до участі у справі Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції, права та обовязки якої фактично зачіпляються даним рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 5,8 ст. 39 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності", датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки, на час винесення рішення суду.

Проте в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність у ОСОБА_3 права власності чи користування на земельну ділянку під спірним нерухомим майном.

Спірне нерухоме майно не було прийнято до експлуатації, а тому є не створеним в розумінні ст. 331 ЦК України, що також виключає можливість визнання права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

Крім того, суд першої інстанції у рішенні суду посилається на договір №6 від 20.02.2001 року та на рішення міської ради від 09.07.1999 року №24, однак дані документи відсутні у матеріалах справи та не були предметом дослідження у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд не звернув уваги на зазначені обставини справи та вимоги закону, не залучив до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 міську раду та помилково дійшов висновку про необхідність визнання права власності на обєкт нерухомого майна за позивачем.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи те, що вимоги позовної заяви повязані між собою, встановлено явно неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, судове рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про визнання права власності скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про визнання права власності відмовити в повному обсязі.

Оскільки основне рішення суду вирішено частково скасувати та відмовити у задоволенні зустрічного позову, то судові витрати мають бути віднесені за рахунок ОСОБА_3, а тому додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2013 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про визнання права власності скасувати.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2016 року скасувати.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: