АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/4476/15-ц Головуючий суддя І інстанції Салайчук С. М.
Провадження № 22-ц/790/3273/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Малінської С.М.,

суддів колегії : Швецової Л.А., Бровченка І.О.,

за участю секретаря - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, тертя особа: ОСОБА_6, про стягнення неустойки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з дійсним позовом, який в подальшому уточнила, просила стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 штраф за договором позики від 16.10.2012 року в сумі, еквівалентній 638 750 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що за договором позики № 2818, укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 16.10.2012 року, ОСОБА_3 отримала 296 000 грн., що на момент укладення договору позики за згодою сторін становить еквівалент 37 000 доларів США, і зобов'язалась їх повернути до 16.01.2013 року, однак, борг у повному обсязі не повернула, а саме: не повернула 35 000 доларів США.

Крім того, в якості забезпечення відповідачем ОСОБА_3 належного виконання умов договору позики № 2818 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки 16.10.2012 року, відповідно до якого, ОСОБА_5 зобов'язався відповідати перед ОСОБА_7 за належне виконання ОСОБА_3 умов договору позики Відповідно до п. 7 договору поруки сторони домовились, що за прострочення виконання своїх зобов'язань по поверненню позики позичальник повинна сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 5% за кожен день прострочення від суми неповернутих грошових коштів.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Солідарно стягнено з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 штраф за договором позики від 16.10.2012 року в сумі 14 062 525 грн. 02 коп. Стягнено з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1 827 грн. з кожного.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року скасувати, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки в сумі 14 062 525, 02 грн. та судових витрат - відмовити.

Апелянт вважає рішення суду незаконним і необґрунтованим, посилається на порушенням норм процесуального права, а саме: ст. ст. 5, 6, 10, 27, 31, 169, 224 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме: ч. 3 ст. 551 ЦК України, п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та неврахування судом висновків Конституційного Суду України, Верховного Суду України, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення несправедливого судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України рішення переглядається в межах доводів апеляційної скарги в частині стягнення аліментів на утримання дитини.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору позики від 16.10.2012 року, ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 296 000 грн., що на момент укладення договору позики за згодою сторін складено еквівалент 37 000 доларів США, які позичальник прийняла та зобов'язалась повернути до 16.01.2013 року. (а.с. 5).

У якості забезпечення відповідачем ОСОБА_3 належного виконання умов договору поруки № 2818 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки 16.10.2012 року, відповідно до якого ОСОБА_5 зобов'язався відповідати перед ОСОБА_4 за належне виконання ОСОБА_3 умов договору позики. (а.с. 35).

Керуючись нормами ст. ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, 526, 1049, 1050, ч. 2 ст. 625, 553, 554, 543 ЦК України, та враховуючи, що представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав обставини, викладені в позові, суд першої інстанції позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 задовольнив; солідарно стягнув з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 штраф за договором позики від 16.10.2012 року в сумі 14 062 525 грн. 02 коп.; стягнув з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1 827 грн. з кожного.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до п. 7 договору поруки сторони домовились, що за прострочення виконання своїх зобов'язань по поверненню позики позичальник повинна сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 5% за кожен день прострочення від суми неповернутих грошових коштів.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ч. 2 ст. 551 ЦК України встановлено якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду від 03 грудня 2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 основний борг за договором позики від 16.10.2012 року в сумі 3 337 700 гривень 95 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у сумі 3441 гривень 00 копіок.

Відповідно до рішення судової колегії судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволено частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2013 року змінено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу за укладеним між сторонами договором позики від 16 жовтня 2012 року в загальному розмірі: 1 302 341 (один мільйон триста дві тисячі триста сорок одну) грн. 94 коп.

У задоволенні решти заявлених ОСОБА_4 позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати, понесені нею по справі, а саме: 1 376 (одну тисячу триста сімдесят шість) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного, судова колегія робить висновок, що заявлена у позові сума штрафу в розмірі 14 062 525 грн. підлягає зменшенню до 1 302 341, 94 грн., яка дорівнює заборгованості за договором позики, оскільки частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір боргу за договором позики.

Судова колегія враховує, що розмір неустойки за прострочення позичальником своїх договірних зобов'язань щодо своєчасного повернення отриманої позики розрахований відповідно до умов договору, але ця неустойка за своїм розміром значно, у чотирнадцять разів, перевищує розмір збитків за договором позики, та не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, в зв'язку з чим наявність у даному випадку у кредитора можливості стягувати з позичальниці надмірної грошової суми як неустойки спотворює її дійсне правове призначення.

Правова позиція застосування частини 3 статті 551 ЦК України, що дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків, наведена Верховним Судом України у постанові № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року.

Приймаючи до уваги викладене, оцінивши всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в їх сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення, а саме, відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшення розміру штрафу за договором позики від 16 жовтня 2012 року до суми боргу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року -змінити.

Солідарно стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 штраф за договором позики від 16 жовтня 2012 року в сумі 1 302 341 (один мільйон триста дві тисячі триста сорок одна) гривень 94 копійки.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :