Справа № 308/1289/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 березня 2015 року по справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 221273-SOGL, згідно якого останньому надано кредит у розмірі 10000 доларів США строком до 09.04.2010 року зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 17% річних. ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання належним чином не виконує і тому станом на 12.01.2015 року заборгованість по кредиту складає 29187,85 дол.США, з яких: 7427,36 дол. США заборгованість по кредиту; 20355,48 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 15,86 дол. США штраф (фіксована частина), 1389,14 дол. США штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 11.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Позивачем була надіслана письмова вимога відповідачам із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором, однак остання залишена без задоволення. Тому просив стягнути солідарно з відповідачів на його корить заборгованість у розмірі 29187,85 дол.США , що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.01.15р. складає 459941,07 грн. за кредитним договором.

Рішенням суду у задоволені позову відмовлено у звязку із спливом строку позовної давності.

Позивач не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта просив стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 15942,82 дол.США.

ОСОБА_3 та її представник вважали, що підстав для задоволення позову немає.

ОСОБА_2 в судове засідання не явився, про причину неявки не повідомив. Тому суд розглянув справу у його відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 3 вересня 2015 року апеляційна скарга задоволена частково: рішення скасоване, в позові відмовлено.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року рішення апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Але з таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам постановлене у справі судове рішення не відповідає.

Так, по справі встановлено, що 11 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 10 000 доларів США, строком до 09 квітня 2010 року зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 17 % річних.

У забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 11 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 поручилась перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Оскільки відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2011 року, яке набрало законної сили 17 травня 2011 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2008 року станом на 06 січня 2011 року у розмірі 110 946,32 грн. та вирішено питання розподілу судових витрат.

Тому суд констатує, що звертаючись до Кіровського районного суду, позивач вже реалізував своє право на звернення до суду за захистом свого порушеного права і, оскільки вказане рішення набрало законної сили, його висновки повинні враховуватись при вирішенні даного спору та питання строку позовної давності, який просить застосувати ОСОБА_3 як поручитель.

Останнім зазначається, що вимоги позивача до нього заявлено з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Вимога до поручителя була предявлена не тільки 16.01.2015 р., копія якої знаходиться на а.с.9, але і шляхом предявлення позову до відповідачів шляхом звернення до Кіровського районного суду. А, як вказано, рішення цього суду про стягнення заборгованості з відповідачів по даному кредитному договору, в тому числі і з поручителя, є фактом підтвердження своєчасного звернення з вимогою до поручителя. Зазначене відповідає розясненню, зазначеному в п.24 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Тому заява про відмову у задоволенні позову по причині пропуску шестимісячного строку задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

А тому, як вказано, при вирішенні питання про суму заборгованості необхідно врахувати суму заборгованості, яка вже була стягнута вказаним вище рішення Кіровського райсуду м. Дніпропетровська, копія якого міститься на а.с.125-127.

Відповідно до резолютивної частини цього рішення, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору № 221273-SOGL від 11.04.2008 р. 110 946 грн.32 коп., яка відповідно до мотивувальної частини рішення складається із заборгованості за кредитом в розмірі 7427,36 дол.США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5817,66 дол. США, штраф /фіксована частина/ - 31,41 дол.США, штраф/процентна складова/ - 662,25 дол. США.

Тому вимоги позивача по даній справі про стягнення цих же сум задоволенню не підлягають. В іншій частині позов підлягає задоволенню і сума яка підлягає стягненню становить 29187,85 -13938,69 =15249.16 дол.США,що по курсу 15,76 станом на 11.01.2015 р. становить 240326.76 грн.

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 березня 2015 року по справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в солідарному порядку в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 15 249,16 дол.США, що станом на 11.01.2015 р. становило 240 326 грн.76 коп.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 рівних долях в користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати в сумі 9 865 грн.89 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :