справа № 709/2161/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11. 2016 року смт.Чорнобай

Чорнобаївський районний суд в складі головуючого судді -Калашника С.І.

секретаря судового засідання -Соломка Л.М.

представник позивача -ОСОБА_1

Розглянувши в відкритому судовому засіданні, залі суду смт.Чорнобай матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" м.Київ вул.Кутузова № 18/7 к.613, про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач в жовтні місяці 2016 року звернувся до Чорнобаївського районного суду з позовною заявою зазначивши, що 08 вересня 2016 року, між ним та товариством з обмеженою відповідальністю ,,Лізингова компанія ,,Еталон,, було укладено договір фінансового лізингу

№ 004685 предметом якого являється придбання з подальшою передачею у власність автомобіля ,,HISSAN,, вартістю 245 000 гривен та згідно до положень якого він вже здійснив перший платіж в розмірі - 23 500 грн. Вивчивши ж зміст наявного договору, прийшов до переконання, що укладений між ним та відповідачем договір лізингу був укладений під впливом його, як покупця помилки та обману відповідача оскільки наявний документ було укладено з порушенням закону України ,,Про захист прав споживача,,.

Зокрема п.3.5 договору містить положення про те, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за якість,комплектність та справність предмета лізингу.

В договорі відсутні дані про продавця товару до якого мав би позивач звернутися в разі виявлення порушень щодо якості комплектування, справності та інших умов з продажу товару.

Пункт 3.6 договору містить положення про те, що відповідач звільняється від відповідальності щодо стану придатності предмета лізингу який має придбати лізингоотримувач.

Положеннями п.4.3.5 ,п.5.2,п.5.4 та п.п.12.1 -12.18 визначено право відповідача на розірвання в односторонньому порядку даного договору, без повідомлення лізингоодержувача в разі неможливості продавця здійснити продаж чи поставку предмета лізингу. При цьому сплачена позивачем комісія, у вигляді грошових коштів, йому вже не повертається. Умовами наявного договору визначено відповідальність лише лізингоодержувача в разі невиконання умов укладеного договору. Відповідальність же відповідача за невиконання обумовлених сторонами обов»язків не обумовлена.

Враховуючи наявні обставини позивач вважає, що товариством з обмеженою відповідальністю " Лізингова компанія -Еталон" м.Київ порушено його, як споживача особисті майнові права та, що і спонукало звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, просить визнати укладений договір недійсним та стягнути сплачені ним кошти в розмірі - 23 500 грн. та витрати пов»язані з оплатою судового збору.

В судове засідання позивач не з»явився, надав повноваження на представництво його інтересів в суді своєму представнику який підтримав заявлений позов в повному обсязі та просить його задовольнити .

Належним чином повідомлений відповідач свого представника в судове засідання не надіслав, подав заперечення проти наявного позову, просить відмовити в його задоволенні та розглянути справу без присутності його представника.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У відповідності ч.ч.1,4 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно зі ст.215, 229 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (в тому числі внаслідок укладення правочину під впливом помилки), такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

У відповідності до ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі ,а гідно зі ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

У відповідності до положень ст.808 ЦК Ураїни, якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Змістом ст. 6 Закону України «Про лізинг» визначено ,що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі ,а до істотних умов договору лізингу закон відносить предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ж зі ст.7 Закону України «Про лізинг» лізингоодержувач має право відмовитись від договору лізингу в односторонньому порядку.

Положенням ч.1,4 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення робіт (послуг). За наявності у роботах (послугах) істотних недоліків право вимагати розірвання договору,а згідно зі ст.18 даного Закону України продавець (виконавець, робітник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно з ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

В даному ж випадку судом встановлено, що дійсно 08 вересня 2016 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 004685 у відповідності до змісту якого товариство з обмеженою відповідальністю ,,Лізингова компанія ,,Еталон,, бере на себе зобов»язання щодо придбання автомобіля ,,HISSAN,, вартістю 245 000 гривен та передачі його лізингоодержувачу (в даному випадку позивачу) на умовах наявного договору.

Пунктом.1.1 наявного договору обумовлено, що лізингодоваць тобто відповідач, зобов»язується придбати та передати позивачу предмет договору (в даному випадку автомобіл) на умовах наявного договору. Пунктом 3.3 договору визначено, що замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем договору та сплати авансового платежу на рахунки вказані лізингодавцем. Пунктом 5.1 договору визначено, що предмет лізингу має бути передано позивачу на протязі 50 робочих днів з часу сплати позивачем авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

У відповідності до додатка № 1 до наявного договору вартість предмета лізингу складає - 245 000 грн. 00 коп., авансовий платіж - 117 500 грн., щомісячний платіж - 9 791,67 грн., комісія за організацію передачі- 23 500 грн. та комісія за передачу - 7050 грн.

Позивач виконав взяті на себе умовами договору зобов»язання та сплатив на рахунок вказаний відповідачем платіж в розмірі - 23 500 грн., але більш прискіпливо вивчивши зміст договору ви явив пункти, що містять положення якими порушуються його права, як споживача та Закону України ,,Про захист прав споживача,,, що і спонукало позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав .

Судом встановлено, що при укладенні договору позивач не був проінформований належним чином про істотні умови.Зокрема не забезпечено права лізингоотримувача на вибір постачальника (продавця) предмету лізингу при тому ,що згідно п.3.5 спірного договору лізингодавець ,тобто відповідач по справі , не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець, права вибору якого лізингоутримувач був позбавлений, що не дає можливості позивачеві на паритетних з відповідачем засадах перевірити дотримання виконання умов договору та суперечить вимогам ч.1 ст.808 ЦК України. Водночас споживачу не надано право в цьому випадку в односторонньому порядку розірвати договір, що є несправедливими умовами в розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, п.4.3.5 ,п.5.2,п.5.4 та п.п.12.1 -12.18 визначено право відповідача на розірвання в односторонньому порядку даного договору ,без повідомлення лізингоодержувача в разі неможливості продавця здійснити продаж чи поставку предмета лізингу. При цьому сплачена позивачем комісія, у вигляді грошових коштів позивачу вже не повертається. Визначено відповідальність лише лізингоодержувача в разі невиконання умов укладеного договору, відповідальність відповідача за невиконання обумовлених сторонами обов»язків не обумовлена. Таким чином, внаслідок невідповідності наявних умов договору вимогам закону споживач позбавлений можливості захистити свої права та інтереси, що є прямим порушенням прав споживача, проявом нечесної підприємницької практики і відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підставою для визнання правочину недійсним і задоволення позову.

Аналогічні правова позиція викладена по вирішенню спору Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766 цс 15 та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 19жовтня 2016 року у справі № 672/653/16-ц .

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст.203,526,806 ЦК України, правовим позиціями Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766 цс 15, Вищого спеціалізованого суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 672/653/16-ц, ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 004685 від 08 вересня 2016 року укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія ,,Еталон,, м.Київ та ОСОБА_2.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія ,,Еталон,, код ЄДРПОУ -38865527 , м.Київ вул. вул. Кутузова № 18 /7 к.613 на користь ОСОБА_2 жительки смт.Чорнобай вул. Центральна (Леніна) № 276 Чорнобаївського р-ну Черкаської області ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , сплачені нею на рахунок товариства грошові кошти в розмірі - 23 500 (двадцять три тисячі п»ятсот) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі - 551 грн. 20 коп.

Копію судового рішення, після набрання чинності, направити товариству з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія ,,Еталон,, м. Київ вул. Кутузова № 18/7 к.613, представнику позивача ОСОБА_1 в м.Черкаси вул.Святотроїцька № 55 оф. 22 та ОСОБА_2 жительці смт.Чорнобай вул. Центральна (Леніна) № 276 Чорнобаївського р-ну Черкаської області, для відома .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Чорнобаївського районного суду С. І. Калашник