Номер провадження: 22-ц/785/316/16
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, ОСОБА_2,

при секретарі: Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 9 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл майна та визнання майна, набутого за час шлюбу особистою власністю, -

В С Т А Н О В И ЛА:

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, який 07 вересня 2015 року уточнила (том 3, а.с.2-5), в якому просила визнати садовий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: вул.ОСОБА_5 третя (Зелена), будинок 46, СТ «Глорія», с. Нерубайське, Біляївський район, Одеська область, земельну ділянку, кадастровий номер: :02:002:1523, розташовану за адресою: вулиця ОСОБА_5 третя (Зелена), будинок 46, СТ «Глорія», с.Нерубайське, Біляївський район, Одеська область, та транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним майном подружжя, та провести розподіл зазначеного сумісного майна подружжя, відступити від засади рівності часток при розподілі спільного сумісного майна подружжя та визнати за нею в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 2/3 частки садового будинку з надвірними спорудами, 2/3 частки земельної ділянки та стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти у розмірі 68000 грн., які були отриманні ОСОБА_4 від продажу транспортного засобу марки «Volkswagen», замість 2/3 частки у праві спільної сумісної власності на зазначений автомобіль.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 червня 1998 року зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 Від шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу, подружжям було придбано домоволодіння та земельну ділянку, які розташовані за адресою: вул.Зелена,46 в с.Нерубайське, Біляївського району Одеської області, а також транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та зазначеним майном користувалися сумісно та в інтересах сім`ї. З 2013 року сторони фактично не підтримують шлюбні стосунки, дійти згоди щодо розподілу зазначеного майна не змогли.

17.09.2014 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Дитина знаходиться на утриманні ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 з жовтня 2013 року не надає матеріальну допомогу дитині та не сплачує аліменти. Таким чином, за час шлюбу в інтересах сім`ї придбано вищезазначене майно, яким сторони користуються сумісно, однак шлюбні стосунки не підтримують та дійти згоди щодо розподілу зазначеного майна не можуть, у звязку з чим, позивачка ОСОБА_3 змушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, який 30 листопада 2015 року уточнив (том 3, а.с.20-23), та просив визнати та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, в рівних частках, по 1/2 частки кожному, та визнати, що автомобіль НОМЕР_2, домоволодіння та земельна ділянка за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, вул. Зелена, №46 не є спільним сумісним майном подружжя, визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на зазначене домоволодіння та земельну ділянку, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 55000 грн., як компенсацію за понесенні ним витрати на поліпшення житлових умов проживання подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 05 червня 1998 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами було придбано квартиру №26, по вул.Пушкінська,33 в м. Одеса, автомобіль марки «Фіат Рената», реєстраційний номер НОМЕР_3. ОСОБА_4 зазначає, що спірне майно: домоволодіння та земельна ділянка №46 по вул.Зелена в с.Нерубайське Біляївського району Одеської області та автомобіль НОМЕР_2 були придбані за його особисті кошти, які були ним отриманні від продажу спадкового майна - квартири №234, в будинку №33, по набережній Волжської Флотілії в м. Волгограді, Російська Федерація, що підтверджується довідкою зі Сбербанку Росії та випискою з банківського рахунку про отримання від продажу спадкового майна коштів. Крім того, з цих коштів було витрачено на поліпшення житлових умов сім`ї і проведення ремонту в зазначеній квартирі, придбання меблів та побутової техніки в квартиру. У звязку з вищевикладеним ОСОБА_4 був змушений звернутись до суду із зустрічним позовом.

Позивач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні наполягали на задоволенні позовної заяви та заперечували проти зустрічного позову посилаючись на його необґрунтованість.

Відповідач за первісним позовом та його представник у судовому засіданні на зустрічному уточненому позові наполягали та просили відмовити у задоволенні первісного позову.

Рішенням суду позов ОСОБА_3 не задоволено, зустрічний позов ОСОБА_4 частково задоволено.

На рішення суду ОСОБА_5 принесла апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити її позов, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 05 червня 1998 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №066988, актовий запис № 112 (том 1, а.с.18). 17 вересня 2014 року рішенням Приморського районного суду м.Одеси, шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_6, 06 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №130499 зареєстроване Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси (том 1, а.с.20).

Власником квартири АДРЕСА_1, згідно договору купівлі продажу №98.03-336 від 04 березня 1998 року, є ОСОБА_7 (том 2, а.с.10-11). Згідно до свідоцтва про зміну імені серії 1-ЖД №002955 від 26 квітня 2008 року, ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_3 (том 1, а.с.19). Тобто вбачається, що вказана квартира була придбана до шлюбу сторін та вказана обставина була підтверджена у судовому засіданні свідками ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Власником домоволодіння за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Зелена №46, згідно договору купівлі-продажу від 04 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №1316 та земельної ділянки площею 0,101 га, кадастровий номер: :02:002:1523, розташованої за адресою: вулиця ОСОБА_5 третя (Зелена), будинок 46, СТ «Глорія», с.Нерубайське, Біляївський район, Одеська область, згідно договору купівлі-продажу від 04 серпня 2011 року посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за №1317, є відповідач ОСОБА_4 (том 1, а.с. 129-130, 216-217).

Відповідно до відповіді управління державної автомобільної інспекції від 31.07.2014 року та реєстраційної картки, транспортний засіб марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_4 зареєстрований за громадянкою ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а.с.134-135).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 22 липня 2011 року, ОСОБА_4 продав квартиру №234, в будинку №33, по набережній Волжської Флотілії в м. Волгограді, Російська Федерація, що також підтверджується атом прийому-передачі від 22 липня 2011 року (том 2,а.с.13,14).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 продав квартиру №234, в будинку №33, по набережній Волжської Флотілії в м.Волгограді, Російська Федерація, яка є спадковим майном, відповідно до договору купівлі-продажу від 22 липня 2011 року та акту прийому-передачі від 22 липня 2011 року. Відповідно до довідки із Сбербанку Росії №154/7/56-2 від 27.10.2015 року та виписки по особовим рахункам з 25.07.2011 року по 03.08.2011 року, рахунок ОСОБА_4 станом на 25.07.2011 року становив 1600000 рублів, що було еквівалентно 460144 гривень та які ним були знятті з банківського рахунку 03.08.2011 року (том 3, а.с.24-25, 26). Тобто за кошти, які ним були отриманні від продажу спадкового майна, ОСОБА_4 за цивільно-правовими угодами купівлі-продажу, набуто у власність домоволодіння та земельну ділянку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, вул. Лінія Третя (Зелена), №46. що є, таким чином, його особистою власністю.

ОСОБА_3 не надано жодного належного доказу, що спірне майно домоволодіння та земельна ділянка за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, вул. Лінія Третя (Зелена), №46 було придбане за сумісні кошти подружжя, тому вказані позовні вимоги не знайшли підстав для їх задоволення.

Посилання ОСОБА_4, що ним було отримано кредити згідно кредитних договорів (т. 1 а.с. 56-57, т. 2 а.с. 17-20) на поліпшення житлових умов сімї, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Щодо заявлених сторонами вимог, що стосується транспортного засобу марки «Volkswagen», модель «Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1, то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки власником вказаного транспортного засобу є інша особа - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не була залучена до розгляду у справі та позивачем не ставилось питання про розірвання договору купівлі- продажу.

ОСОБА_4 не оскаржувалось рішення в частині відмови йому у зустрічному позові в частині розподілу квартири на №26, в буд. №33, по вулиці Пушкінська, в м.Одесі, тому судова колегія не обговорює рішення в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 9 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

ОСОБА_12Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

ОСОБА_2