Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/8786/15-ц головуючий у 1 інстанції Герасименко С.Г.
провадження № 22-ц/778/2386/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року у справі за по поданням головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про надання дозволу на примусове входження до помешкання боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року головний державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції звернувся до суду із поданням про надання дозволу на примусове входження до помешкання боржника ОСОБА_2.

В обґрунтування подання зазначив, що на виконанні Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ знаходиться виконавче провадження № 47293755 по виконанню виконавчого листа № 2-2236 виданого 06.01.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 429335,17 грн. Заходами вжитими державним виконавцем, з метою виявлення майна та доходів боржника, встановлено, що ОСОБА_3 на податковому обліку не перебуває, жодних автотранспортних та сільськогосподарських засобів не має, проте у боржника є нерухоме майно та рахунки в банківських установах. 20.04.2015 року державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду було накладено арешт на все майно боржника. На протязі тривалого часу виконання рішення суду являється неможливим. 20.10.2015 року та 27.11.2015 року під час виходу державного виконавця для перевірки майнового стану ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 двері державному виконавцю ніхто не відчинив про що було складено відповідні акти. Державному виконавцю не відомо, чи є в помешканні боржника коштовні речі та цінності, на які може бути звернено стягнення відповідно до чинного законодавства.

У зв'язку з зазначеним, головний державний виконавець Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції просив суд надати йому дозвіл на примусове входження до квартири, яке належить боржнику на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із залученням понятих та працівника Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, для складання акту перевірки майна боржника ОСОБА_3.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року задоволено подання головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про надання дозволу на примусове входження до помешкання боржника ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_2, а саме до квартири, що належить на праві власності боржникові, згідно договору купівлі-продажу 2133 від 08.07.2005 року, із залученням понятих, працівника Комунарського відділення поліції Ленінського відділу поліції Головного управління національної поліції у Запорізькій області для складення акту перевірки майна боржника ОСОБА_3.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою у задоволені подання відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Згідно п. 15 ч. 3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи державний виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

В той же час, статтею 30 Конституції України та статтею 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Кожному гарантується недоторканність житла або іншого володіння, проникнення до якого допускається не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.11 ЗУ "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належить боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Приписами п. 9 ст. 5 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення мотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

Конституційна гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

У рішенні Європейського суду «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року визначено що за змістом пункт 1 статті 6 Конвенції та згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються і орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судом встановлено, що на виконанні Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження № 47293755 по виконанню виконавчого листа № 2-2236 виданого 06.01.2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 429335,17 грн.

20.04.2015 року та 09.06.2015 року державним виконавцем винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в яких визначено, що ОСОБА_3 мешкає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.4)

Задовольняючи подання державного виконавця про надання дозволу на примусове входження до помешкання боржника ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 210, 212 ЦПК України без надання оцінки усіх доказів, що маються у матеріалах справи.

Як зазначено у постановах державного виконавця від 20.04.2015 року та 09.06.2015 року ОСОБА_3 мешкає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.4)

За копією паспорта ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 31)

07.12.2015 року ОСОБА_3 надав заяву до начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.33) в якій зазначає, проте, що він має намір надати вільний доступ для державного виконавця до належного йому приміщення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.33)

В ухвалі суду від 28 березня 2016 року, якою було задоволено подання головного державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про надання дозволу на примусове входження до помешкання боржника ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_2, яка належить боржнику не має обґрунтування фактів проте ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 31), адреса, яка і була зазначена у виконавчому документі, судом не з'ясовувалося чи здійснювалися заходи по виконання рішення суду за місцем реєстрації боржника, не досліджувалося і не має обґрунтування мотивів не прийняття заяви ОСОБА_3 на адресу начальника ВДВС від 07.12.2015 року в які він має погоджується надати вільний доступ для державного виконавця до належного йому приміщення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.33).

Оскільки ухвала суду Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 року всупереч вимогам ст. 210, 212 ЦПК України без надання оцінки усіх доказів, що містяться у справі, не містить в собі жодного обґрунтування суттєвих обставин справи щодо місця виконання судового рішення, та необхідності примусового дозволу для входження у приміщення, без з'ясування долі заяви ОСОБА_3 на адресу начальника ВДВС від 07.12.2015 року в які він має погоджується надати вільний доступ для державного виконавця до належного йому приміщення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.33), колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення подання державного виконавця.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що при постановленні ухвали про задоволення подання державного виконавця було порушено порядок, встановлений для вирішення цього питання, а тому оскаржувана ухвала за правилами п.3 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307,312 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2016 рокуу цій справі скасувати з передачею справу до суду першої інстанції на повторний розгляд процесуального питання.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає

Головуючий

Судді: