З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
Справа №377/622/16-ц
Провадження №2/377/321/16
15 листопада 2016 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., за участі представника позивача ОСОБА_1, позивач та відповідач відсутній, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням
05 вересня 2016 року представник позивача звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою про усунення перешкоди у користуванні своїм правом власності на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням мотивуючи її тим, що за життя його померла дружина на прохання знайомого - ОСОБА_3, 17.01.2006 року зареєструвала його за адресою : АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача - ОСОБА_4 померла. Згідно довідки ф.3 відповідач ОСОБА_3, й досі зареєстрований у вищевказаному житловому приміщенні, притому, що ніколи не проживав за місцем реєстрації. Реєстрація відповідача позбавляє позивача права на розпорядження своєю власністю в повній мірі, а саме позивач мав намір відчужити вказану квартиру, але покупець відмовився укладати договір купівлі-продажу мотивуючи тим, що поки усі зареєстровані особи не знімуться з реєстраційного обліку, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладатися не буде.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримував з посиланням на зазначені у позовній заяві обставини, у суді дав покази аналогічно викладеним у позові.
Надіслана на адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідача судова повістка повернута до суду з відміткою про не з'явлення адресата за отриманням, що може свідчити про відсутність його за цією адресою і у цьому випадку згідно правил ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручено належним чином. Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст.224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2, позивачу у справі та його дружні ОСОБА_4,(а.с.8). на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 16 січня 1997 року № 42-пр квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності (а.с.9).
Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, долученої до матеріалів справи. (а.с.12).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 жовтня 2015 року передбачено, що чоловік померлої ОСОБА_2 прийняв спадщину, на яку видане свідоцтво, складається з ? частки квартири АДРЕСА_1.
Згідно довідки ф. 3 у вказаному будинку крім інших осіб зареєстровано з 17.01.2006 р. постійно знайомий ОСОБА_3.(а.с.9).
Згідно актів про не проживання від 01.06.2015року, 09.06.2016року та 15.11.2016року ОСОБА_3, не проживає, його особисті речі відсутні у квартирі АДРЕСА_1 з січня 2006 року(а.с.23-24). Про що засвідчили допитані у суді свідки ОСОБА_5, та ОСОБА_6, які пояснили, що через поганий стан здоров,я позивача ОСОБА_2, часто, практично кожного дня ходять його перевідують, у квартирі відсутні будь які речі ОСОБА_3, вони його ніколи не бачили і з моменту його реєстрації в даній квартирі він жодного дня не проживав. Вони не бачили, щоб позивач чинив комусь перепони у проживанні в даному житловому приміщенні.
Вислухавши пояснення представника позивача, свідків та перевіривши надані докази і визначивши відповідні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.318 цього Кодексу). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно правил ч.1 ст.29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Стаття 3 Цивільно-процесуального кодексу України надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша).
Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме: власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В судовому засіданні було з'ясовано, що між дружиною позивача та відповідачем мала місце домовленість про використання належного позивачеві на праві власності житлового будинку як адреси реєстрації місця проживання відповідача, що саме по собі не має наслідком виникнення у нього самостійного права користування житловим будинком, яке є похідним від права власності позивача і залежить від нього. Як зазначено позивачем у позовній заяві та стверджувалось його представником у судовому засіданні, відповідач на даний час не знявся з реєстрації у будинку позивача, що перешкоджає його продажу, оскільки покупець відмовляється від укладення договору до зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих у ньому осіб. Виходячи з того, що за змістом статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання за відсутності заяви громадянина чи його представника є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування, а також беручи до уваги, що визначеним статтею 391 Цивільного кодексу України способом захисту права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, є усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про реальне порушення права власності позивача внаслідок того, що відповідач не знявся в реєстрації в будинку та виїхав за межі України, суд погоджується з наведеними позивачем обґрунтуваннями і вважає правильним позов задовольнити у повному обсязі.
Згідно правил ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на суму 551гривень 20 копійок, від сплати якого позивач звільнений на підставі п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.218 ЦПК України, ст.405 ЦК України,-
Усунути перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір на суму 551 гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня одержання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено на загальних підставах до апеляційного суду Київської області. Апеляційна скарга позивачем може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем - у той же строк з дня постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційні скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Т. О. Малишенко