16.02.2016 Єдиний унікальний № 371/71/16-ц
Провадження №2/371/116/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Миронівський районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Пархоменко В.М.

при секретарі - Овчаренко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миронівка у порядку ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Потіцької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування

встановив:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 15 лютого 1994 року помер його батько ОСОБА_2. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №57 по вулиці Мальованого (бувша вулиця Ватутіна) в селі Потік Миронівського району Київської області.

Будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, він звернувся до Миронівської районної державної нотконтори із заявою про прийняття спадщини. Проте належним чином оформити спадщину на житловий будинок не має змоги із-за відсутності правовстановлюючого документу на нього.

У судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за їх відсутності, позов підтримала, просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнається.

За таких обставин суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, наявні у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Оскільки спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, суд при вирішенні спору керується нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963року.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР (1963року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно статті 548 ЦК УРСР якщо спадкоємець виявив згоду прийняти спадщину, вона визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР для того, щоб прийняти спадщину, спадкоємець повинен подати заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини щодо її прийняття або фактично вступити в управління чи володіння спадковим майном. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчинені протягом шести місяці з дня відкриття спадщини.

Статтею 561 ЦК УРСР передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом по закінченню шести місяців після відкриття спадщини.

Судом установлено, що 15 лютого 1994 року в с.Потік Миронівського району помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.6).

Після його смерті відкрилась спадщина на майно, в т.ч. на житловий будинок №57 по вулиці Мальованого (бувша вулиця Ватутіна) в селі Потік Миронівського району Київської області.

Єдиним спадкоємцем за заповітом являється його син - позивач у справі ОСОБА_1. У встановленому законом порядку його представник за довіреністю звернулася до державного нотаріуса Миронівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Проте, оформити належним чином спадщину на житловий будинок вона не має змоги, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок, а тому представнику позивача було рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки відповідно до ст.549 ЦК УРСР подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_2

За ст.561 ЦК УРСР спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов»язковим, коли об»єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов»язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід»ємною частиною правовстановлюючого документа.

Усі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу ПВС УРСР від 22.01.1979р. Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні- не відносяться до категорії самовільних.

Спадковий будинок зареєстрований у погосподарській книзі на імя ОСОБА_2, розташований на земельній ділянці площею 0,25га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, має затверджений КП КОР Південне бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних.

Оскільки спадковий будинок рахувався за померлим, останній був у ньому зареєстрований, але у звязку з непроведенням інвентаризації житловий будинок не був зареєстрований належним чином в БТІ, на нього не було видане свідоцтво про право власності, в зв»язку з чим позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок.

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.524 ЦК УРСР після смерті громадянина його майнові права та обовязки, а також деякі немайнові права переходять до інших осіб-спадкоємців.

Враховуючи, що до позивача перейшли права на житловий будинок, та які позивач не має змоги оформити відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно.

Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав та інтересів інших осіб.

На підставі ст.ст.524,529,548,549 ЦК УРСР (1963року), керуючись ст.ст.8,10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по вулиці Мальованого (бувша вулиця Ватутіна) №57 в селі Потік, Миронівського району, Київської області, інвентаризаційна вартість яких становить 17241 грн. - в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2, який помер 15 лютого 1994 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Київської області через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко