Справа № 161/9544/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/1603/16 Категорія: 50 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.,

суддів Федонюк С.Ю., Свистун О.В.,

за участю:

секретаря Перебойчука Р.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері до досягнення дитиною трьох років, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 614 грн., починаючи з 26 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 725 грн., починаючи з 26 липня 2016 року і до досягнення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим через неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати в частині присудження до стягнення на утримання ОСОБА_1 аліментів в розмірі 725 грн. щомісячно, починаючи з 26 липня 2016 року і до досягнення донькою трьохрічного віку, відмовивши у їх стягненні. В решті рішення суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2014 року, від якого у них 11 листопада 2015 року народилась дочка ОСОБА_4, і з квітня 2016 року проживають окремо. Дитина проживає разом із матірю, знаходиться на її утриманні та вихованні.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері(батька) і (або) у твердій грошовій сумі.

За правилами ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 не працює, але отримує нерегулярний, мінливий дохід, періодично їздить на роботу до ОСОБА_5, суд правильно застосував до спірних правовідносин ст. 184 СК України, яка передбачає присудження аліментів в твердій грошовій сумі.

Встановлено, що за своїм матеріальним становищем відповідач ОСОБА_3 згідний виплачувати аліменти на утримання дочки у присудженому судом розмірі - 614 грн., що становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання позивача він не має.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначаючи розмір коштів на утримання позивача по 725 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд виходив з того, що відповідач офіційно ніде не працює, не перебуває на обліку в центрі зайнятості та ним не надано доказів щодо неможливості сплачувати кошти на утримання дружини, а також доказів щодо перебування на його утриманні безробітних батьків та непрацездатної баби, яка отримує пенсію, наявність перешкод для працевлаштування (інвалідність, хвороба тощо), докази щодо стану його здоровя, тоді як сам факт проживання з останніми не може беззаперечно свідчити, що зазначені особи знаходяться на його утриманні.

Саттею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на дружину, оскільки встановив, що відповідач отримує мінливий, нерегулярний дохід, періодично працює за кордоном, про що сам зазначав у поданих до суду запереченнях, а тому має можливість сплачувати аліменти на дружину.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстави для зміни чи скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді