АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________ Провадження : 22ц/790/934/16 Головуючий 1-ї інстанції Рубіжний С.О.
Справа № 2-639/8114/15 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійним договору купівлі-продажу квартири та зобов'язання повернути майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного у серпні 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

В обґрунтування позову посилався на те, що з 2001 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3, за період якого у 2002 році була придбана спірна квартира та оформлена на його дружину.

В 2013 році ОСОБА_3 померла.

З моменту купівлі та по теперішній час він проживає в зазначеній квартирі, тому вважав, що фактично прийняв спадщину і не оформлював її документально.

У серпні 2015 року стало відомо про існування заочного рішення про його виселення із квартири і про те, що її було продано без його згоди.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 проти позову заперечували в повному обсязі та зазначили, що спірна квартира належала ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності, яке визнано рішенням Жовтневого районного суду м, Харкова від 24 квітня 2009 року, тому права позивача не порушені.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недодержання вказаних вимог в прямо визначених законом випадках у відповідності до ст. 215 цього Кодексу робить правочин нікчемним, а у разі відсутності такого зазначення - може тягнути його недійсність за судовим рішенням.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при укладені оспорюваного договору порушені права позивача ОСОБА_1

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 20.10.2001 року по 13.08.2008 року (а.с. 38).

Під час перебування у шлюбі, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 19.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 8213 купила спірну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року по справі № 2-1197/09 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про захист права власності та про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, встановлено, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 за особисті кошти, отримані позивачкою ОСОБА_3 від продажу в цей же день 19.09.2002 року 28/100 частин 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2, яка належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради 13.05.2002 року, на підставі чого визнав спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_3 Рішення суду набрало законної сили. (а.с. 17-18)

Матеріали справи свідчать, що 15 серпня 2009 року ОСОБА_3 продала спірну квартиру ОСОБА_2 Договір зареєстровано в Державному реєстру правочинів (а.с. 19-20).

Зі змісту договору вбачається, відчужувана квартира належить продавцю на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО 19.09.2002 року за реєстровим № 8213 та заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкові від 24.04.2009 року, справа № 2-1197/09.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що в силу ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, який здійснює право власності на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституційні права, свободи та обовязки людини і громадянина визначені розділом ІІ Конституції України.

Частинами 1,4 ст. 215 УК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на зазначене суд дійшов обґрунтованого висновку, що права позивача на майно, яке він вважає спільним майном подружжя, не порушено оспорюваним договором, а тому відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що правильність процесуальних дій суду, вчинених у відповідності до ст. 31 ЦПК України, доводами апеляційної скарги не спростована.

Інші доводи позивача, зокрема: право власності на спірну квартиру як спільного сумісного майна подружжя, також були предметом оцінки та дослідження суду першої інстанції та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, підстав, встановлених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 303, 304, 308, 313, 314, 315, 317 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді