Номер провадження: 22-ц/785/686/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2015 року,-

встановила

06 листопада 2014 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 29 288 гривень 73 копійки, а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є абонентом філії ТОВ «Інфокс», а саме «Інфоксводоканал», що підтверджується укладеним між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_2 договором на послуги водопостачання та водовідведення №5939/3 від 21.06.2011 року. 10.01.2012 року представником філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» згідно наряд-завдання від 04.01.2013 року №117292 здійснено обслідування системи водопостачання на обєкті, який розташований за адресою: м. Одеса, пров. Малинова, 16 та встановлено, що водомір не враховує витрати холодної води в санвузлі (безоблікове водокористування), чим порушено п. 4.2 Правил (у редакції яка діяла до 26.11.2012 року), згідно якого забороняється будь-яке самовільне приєднання обєктів водопостачання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньо будинкових мереж або до мереж споживачів). Вказане порушення зафіксовано актом від 10.01.2012 року № 2021. Розраховано заборгованість згідно п.п. 3.3, 3.4 «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених Наказом Мінжилокомунгоспу від 27.06.2008 року №190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 року за №936/15627 на суму 29 288,73 грн. та направлено відповідачу лист від 25.04.2012 року № 2444/ТО засобами поштового звязку. Станом на теперішній час сума боргу відповідачем не погашена, в звязку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2015 року позовні вимоги ТОВ «Інфокс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 29 288,73 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні рішення не надав належної оцінки фактам та документам, наданим відповідачем на підтвердження своїх заперечень на позовні вимоги та не було враховано те, що акти обстеження, які надав позивач в якості підтвердження своїх вимог ґрунтуються лише на припущеннях та позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем умов договору та Правил користування. Також зазначив, що у нього не було зацікавленості у безобліковому водокористуванні та послуги водопостачання і водовідведення у зазначеному нежитловому приміщенні потрібні йому тільки для задоволення особистих потреб та для підтримки санітарно-технічного стану приміщення, всі недоліки щодо обліку зазначених послуг усунуті. Крім того, ОСОБА_2 вказано, що районним судом не було застосовано спеціальну позовну давність до вимог позивача про стягнення, які, на думку відповідача, повинні були кваліфікуватися як неустойка та безпідставно було стягнуто з нього судові витрати, адже вони входять до адміністративних витрат, які вже враховані у тарифі на послуги з водопостачання та водовідведення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідач є абонентом філії ТОВ «Інфокс» а саме «Інфоксводоканал», що підтверджується укладеним між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_2 договором на послуги водопостачання та водовідведення №5939/3 від 21.06.2011 року та додатковими угодами до нього (а.с.21, 51-54).

Згідно п. 2.1 Договору сторони зобов'язуються керуватись діючими Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжилокомунгоспу від 27.06.2008 року №190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 року За №936/15627 та іншими нормативними актами прийнятими у встановленому законом порядку.

Згідно п. 1.1 Правил, вони є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форми власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Додатковою угодою №8065/3 до Договору змінена редакція назви Договору, а саме на «Про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення», пункт 4.2 Договору виключений, пункт 5.3 Договору змінений та встановлений новий термін дії Договору, а саме з 21.06.2011 року до 30.06.2013 року.

Додатковою угодою №9301/3 до Договору, пункт 5.3 Договору змінений та встановлений новий термін дії Договору, а саме з 21.06.2011 року до 31.03.2014 року.

Додатковою угодою №533 до Договору пункт 5.3 Договору змінений та встановлений новий термін дії Договору, а саме з 21.06.2011 року до 31.12.2014 року.

10.01.2012 року представником філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» згідно наряд-завдання від 04.01.2012 року №117292 здійснено обслідування системи водопостачання на обєкті, який розташований за адресою: м. Одеса, пров. Малинова, 16 та належить ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.04.2004 року зареєстрованого за № 383, свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 13.02.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.06.2004 року №37777431, та встановлено, що водомір не враховує витрати холодної води в санвузлі (безоблікове водокористування), чим порушено п. 4.2 Правил (у редакції яка діяла до 26.11.2012 року), згідно якого забороняється будь-яке самовільне приєднання обєктів водопостачання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньо будинкових мереж або до мереж споживачів). Вказане порушення зафіксовано актом від 10.01.2012 року № 2021.

Згідно п. п. 3.3, 3.4, 4.2 Правил, якщо споживач самостійно користується системами комунального водопостачання та водовідведення, таке водокористування вважається безобліковим. У разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при без обліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

На засіданні технічної комісії філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», яке відбулось 26.01.2012 року і оформлене протоколом № 04, у звязку з неявкою відповідача було прийнято рішення провести у триденний строк додаткове обстеження обєкта.

На засіданні технічної комісії філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», яке відбулося 02.02.2012 року і оформлене протоколом № 05 у звязку з порушенням п. 4.2 Правил прийнято рішення про здійснення розрахунку оплати згідно п.п. 3.3, 3.4 Правил.

Філія «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» отримала від відповідача лист 21.02.2012 року за вх. № 535 про надання доступу представнику позивача провести додаткове обстеження об'єкту. При обстежені було складено акт від 03.04.2012 року № 52892, яким встановлено, що всі безоблікові сантехприлади підключені до одного водопровідного вводу Ду-20мм.

На засіданні технічної комісії філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», яке відбулось 05.04.2012 року та оформлене протоколом № 13 після врахування додаткового обстеження обєкту було прийнято рішення провести перерахунок раніше виставленої суми на один водопровідний ввід по Ду-20мм, згідно якого розраховано заборгованість згідно п.п. 3.3, 3.4 Правил на суму 29 288,73 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент укладання Договору, ОСОБА_2 мав статус фізичної особи-підприємця, керуючись в порядку ст. ст. 1, 12, 13, 61, 86 Господарського процесуального кодексу України, філія «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» за неналежне виконання умов договору звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення боргу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.10.2014 року у справі №916/3591/14 у зв'язку з тим, що з 18.08.2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 припинив діяльністю суб'єкта господарювання, згідно ч. 6 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі було припинено (а.с.28, 55, 56, 57).

За загальними правилами громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності, у зв'язку з тим, що припинення фізичної особи-підприємця не припиняє існування фізичної особи, як це відбувається при ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Районний суд критично оцінив заперечень ОСОБА_2, а саме посилання на не доведеність самовільного приєднання абонента до системи водопостачання або самовільного водокористування та наявності правових підстав застосування положень пунктів 3.3, 3.4 Правил користування, в звяжу з тим, що ці обставини спростовуються актами перевірки, якими були зафіксовані вищезазначені порушення.

Суд першої інстанції не погодився з посиланням відповідача у заяві про застосування строку позовної давності на те, що позовні вимоги позивача є ніщо інше, як застосування оперативно-господарської санкції до якої застосовується позовна давність в один рік, з наступних підстав.

Згідно ст. 235 Господарського кодексу України оперативно-господарські санкції це заходи оперативного впливу на порушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобовязання, що використовується самими сторонами зобовязання в односторонньому порядку, та такі санкції повинні бути закріплені у договорі.

Тобто, застосовуються лише ті оперативно-господарські санкції, які прямо передбачені умовами договору.

Між філією «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» та ОСОБА_3 був укладений Договір на послуги водопостачання та водовідведення від 21.06.2011 року №5939/3.

Згідно п. 1.1 Договору позивач надає послуги з подачі питної води на об'єкти відповідача, а також з прийому стічних вод, що скидаються відповідачем у систему каналізації.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2, 4.4, 4.5 Договору у разі несвоєчасної сплати рахунків за послуги водопостачання та водовідведення, відповідач сплачує пеню позивачу у розмірі 0,1% за кожний день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ. За водопостачання та водовідведення понад встановлених обсягів та перевищення строків дії договору відповідачу нараховується плата в п'ятикратному розмірі чинного тарифу. За несплату а також несвоєчасну оплату платежів за надання послуг водопостачання та водовідведення, виконання приписів позивача, об'єкти відповідача підключаються від системи водопостачання і каналізації. Позовна давність для стягнення неустойки встановлюється строком 1 (один) рік. Загальний строк позовної давності за вимогами, які пов'язані з невиконанням умов договору, встановлюється строком на 5 (п'ять) років.

З вищевикладеного випливає, що позивач відповідно умов Договору надає відповідачу послуги, які останній повинен оплачувати відповідно до умов Договору та у разі несвоєчасної оплати може бути застосована пеня, п'ятикратний розмір за послуги та відключення. При цьому, згідно п. 4.5 Договору строк позовної давності становить 5 років.

Згідно ч. 2 ст. 237 Господарського кодексу України порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Районний суд дійшов висновку, що з вище наведених норм права чітко вбачається, що умова застосування оперативно-господарської санкції має бути прямо вказана в Договорі, що у даному випадку відсутнє та вона застосовується безпосередньо самими суб'єктами господарських відносин в оперативному порядку, тобто без звернення до судових або інших уповноважених органів, і без згоди іншої сторони зобов'язання це, зокрема, є головною умовою застосування сторонами таких санкцій, про що має бути прямо вказано в Договорі, але у даному випадку не вказано.

Таким чином, нарахування суми боргу згідно п.п. 3.3, 3.4 Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжилокомунгоспу від 27.06.2008 року №190 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 року За №936/15627 за порушення п. 4.2 Правил (у редакції яка діяла до 26.11.2012 року) у розмірі 29 288,73грн. не є оперативно-господарською санкцією у розумінні вище наведених норм права та згідно договірних умов це послуга за водопостачання та водовідведення.

Також суд першої інстанції не погодився з посиланням відповідача у запереченні на те, що Договір не може бути враховано як належний та допустимий доказ, у зв'язку з тим, що він не відповідає вимогам Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005 року № 630, де закріплена типова форма договору про надання послуг водопостачання та водовідведення з огляду на наступне.

Згідно п. 1 Правил № 630 вони регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Ч. 1 п. 2 реквізитів типової форми договору зазначено, що суб'єктом користування послугами є власник (наймач, орендар) житлового приміщення (квартири) та члени його сім'ї.

Тобто, дана типова форма договору передбачена для власників або орендарів житлового приміщення квартир та його членів сім'ї, а не власника нежитлового приміщення (магазину), як у даній справі.

Право власності відповідача на комунальну власність у вигляді нежитлового приміщення за адресою: м. Одеса, пров. Маланова, буд. 16, 1-го поверху під № 501, 502, 503, 504 підтверджується матеріалами справи (а.с.14-19) та не спростовувалося самим відповідачем.

В звязку з вищезазначеним, районний суд дійшов висновку, що з відповідачем було укладено Договір згідно з нормами чинного законодавства, а не за встановленою Правилами № 630 типовою формою договору.

Крім того, суд першої інстанції не погодився з посиланням відповідача, на те, що Правила не поширюються на нього, тому що він перебуває у статусі фізичної особи, адже на момент порушення п. 4.2 Правил (у редакції яка діяла до 26.11.2012 року), що підтверджується актом від 03.03.2012 року №52892-ВК, відповідач також мав статус суб'єкта-підприємницької діяльності, яку припинив лише 18.08.2014 року, що встановлено наявною у матеріалах даної справи ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.10.2014 року у справі №916/3591/14 та згідно п. 2.1 Договору зобов'язався дотримуватись вимог Правил.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

ОСОБА_4