АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Красвітної Т.П., Романюк М.М.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2016 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позивач вказував на те, що 24 листопада 2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір №MKG0SH00000680, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн. з кінцевим терміном повернення 24 листопада 2009 року зі сплатою 24,00% на рік за користування кредитом. Зобов'язання позичальника за цим договором у розмірі 10 000 грн. забезпечено порукою на підставі договору поруки №167 укладеного 20 жовтня 2010 року з ПАТ "Акцент-Банк".

Посилаючись на порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість станом на 06 серпня 2013 року у розмірі 115 304,88 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 8 173,02 грн., по процентам - 40 891,04 грн., по комісії - 3 750,00 грн., пені - 62 490,82 грн., позивач просив стягнути на свою користь з відповідачів у солідарному порядку 10 000 грн. та з ОСОБА_2 105 304,88 грн. і витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ "Акцент-Банк" закрито, а в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення постановленого з порушенням норм матеріального та процесуального права і про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.ст.526, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зі справи вбачається, що 24 листопада 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір №MKG0SH00000680, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн. з кінцевим терміном повернення 24 листопада 2009 року зі сплатою 24,00% на рік за користування кредитом.

Зобов'язання позичальника за цим договором у розмірі 10 000 грн. забезпечено порукою на підставі договору поруки №167 укладеного 20 жовтня 2010 року з ПАТ "Акцент-Банк".

З боку позичальника мало місце неналежне виконання своїх обов'язків за кредитним договором, що явилось підставою для звернення банку до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.62).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що свої зобов'язання за кредитним договором відповідач перестав виконувати у жовтні 2007 року. З вимогами про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 09 вересня 2013 року, тобто з пропуском строку для пред'явлення позову, і поважності причин пропуску цього строку не навів, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що право банку не підлягає захисту у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого права в межах строку давності, не є підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язався здійснювати повернення кредиту частинами - щомісячними платежами у розмірі 554,08 грн. (п.1.2. договору).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України №6-14цс 14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Котушенко С.П.

Судді Романюк М.М.

Красвітна Т.П.