Справа № 368/1399/15-ц Головуючий у І інстанції Іванюта Т. Є.
Провадження № 22-ц/780/1044/16 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 30 23.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

23 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Мережко М.В.., Журби С.О.,

При секретарі - Бобко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих злочином, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Кагарлицького районного суду Київської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідача, 13.10.2012 року було засуджено Кагарлицьким районним судом Київської області за ч.1 ст. 121 КК України і призначено покарання у вигляді 5(п'яти) років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання, з випробування з іспитовим строком на 3 роки, а він являється потерпілим по даній кримінальній справі. Оскільки йому було завдано тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4, та він довгий час знаходився на лікуванні і не міг утримувати родину, тому звернувся до суду з даним позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період тимчасової непрацездатності у вигляді мінімальної заробітної плати та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., заподіяної в результаті нанесення йому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування заподіяної моральної шкоди 10 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року, ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначив, що рішення суду першої інстанції є незаконним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 13.10.2012 року ОСОБА_4 було засуджено за ч.1 ст. 121 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання, з випробування з іспитовим строком на 3 роки.

Згідно вироку, ОСОБА_4 03.08.2012 року, близько 00 год.30 хв., знаходився на подвір'ї домогосподарства АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_6, де вживав спиртні напої під час св»яткування дня народження ОСОБА_7

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, який також знаходився у вищезазначеному домогосподарстві в стані алкогольного сп"яніння та брав участь у св»яткуванні дня народження, виникли неприязні відносини з приводу поїздки ОСОБА_8 за кермом власного мотоцикла в стані алкогольного сп'яніння, які спочатку супроводжувалися сваркою, а потім переросли в штовханину та боротьбу між останніми, в результаті якої вони впали на землю, поблизу криниці, на території домогосподарства.

Сварка була припинена ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Після цього ОСОБА_3 пішов до будинку, а ОСОБА_4, не припиняючи своїх злочинних дії та маючи намір помститися ОСОБА_3, тримаючи злість на останнього, пішов до власного мотоцикла МТ «Днепр-16», реєстраційний номер НОМЕР_1, який стояв поблизу дерева на території вищезазначеного господарства, з коляски якого взяв металеву викрутку та повернувся до вхідних дверей будинку, в якому знаходився ОСОБА_3

В цей час ОСОБА_3 згадав, про те, що в колясці, що знаходилась в садку залишилась його донька, тому з метою її забрати одразу ж вибіг з будинку. В той час, коли ОСОБА_3 знаходився поблизу вхідних дверей будинку, до нього одразу ж підбіг ОСОБА_4, який тримаючи в правій руці металеву викрутку, яку він взяв в колясці власного мотоцикла МТ «Днепр-16», реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому приїхав, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_3, металевим вістрям викрутки, наніс один удар в ліву частину спини, спричинивши останньому ушкодження у вигляді колотого характеру проникаючого поранення грудної клітки зліва, яке згідно висновку експерта № 65/45 від 16.08.2012 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу.

Відповідно до довідки Кагарлицької ЦРЛ Київської області, оглянутої в судовому засдіанні медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_3 знаходився в лікарні після операції з 03.08.2012 року по 06.08.2012 року.

Внаслідок заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, останньому було заподіяно також моральну шкоду, яка полягає в душевних та психологічних стражданнях та фізичного болю у зв'язку з нанесеними ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. На протязі строку лікування позивач не міг забезпечувати свою сім'ю та реалізовувати себе в професійній сфері, від чого страждала його самооцінка, та посилювалися душевні переживання з приводу того, що сім'я лишилася без годувальника, та повинна була обмежувати свої звичайні витрати на сімейні потреби., так як на його утриманні була малолітня дитина, якій на момент скоєння проти нього злочину та отримання тяжких тілесних ушкоджень було лише п'ять місяців, а дружина перебувала у відпустці по догляду за дитиною, і не мала власного заробітку.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних страж:даннях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний Суд України в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, в п. 3 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з думко суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так як позивачем в судовому засіданні не було надано доказів про перебування його в трудових відносинах, отримання ним заробітної плати, перебування на амбулаторному лікуванні, тому, колегія суддів вважає, що Кагарлицький районний суд Київської області на законних підставах відмовив ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на його користь середнього заробітку за період тимчасової непрацездатності у вигляді мінімальної заробітної плати.

Враховуючи те, що Кагарлицький районний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив надані докази у справі, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень законодавства при розгляді справи не допустив, тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення Кагарлицького районного суджу Київської області від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: