Справа № 473/1419/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"11" листопада 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Ротар М.М., при секретарі Фінько О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 29/100 часток земельної ділянки в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_6 міської ради Миколаївської області, в якому просив визнати право власності на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, померлої 27.07.2008 року та яка складається з 29/100 часток земельної ділянки, що розташована за адресою м. Вознесенськ, вул. Некрасова 12, призначення якої обслуговування житлового будинку.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за адресою м. Вознесенськ вул. Некрасова 12 належала на підставі державного акту, що був виданий 10 квітня 1994 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 була його дружина ОСОБА_10, яка прийняла спадщину та оформила свої спадкові права на 29/100 часток житлового будинку, що розташований в м.Вознесенську по вул. Некрасова 12, які в подальшому і успадкувала позивачка.

В свою чергу після смерті ОСОБА_11 спадщину належним чином прийняв її чоловік ОСОБА_12, який помер 03.01.2000 року та спадкоємець за заповітом Резнер (після укладення шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_13.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 є позивач, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини .

Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 29/100 часток земельної ділянки за адресою м. Вознесенськ, вул. Некрасова 12, оскільки в Державний акт на право власності на землю був виданий власникам без зазначенням часток, що повинні відповідати їх часткам в житловому будинку, що належав власникам на праві спільної часткової власності та було рекомендовано звернутися до суду.

Посилаючись на викладене, позивач вважає, що її позовні вимоги є обґрунтованими та її цивільне право відповідно до статті 16 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання її власником земельної ділянки.

Ухвалою суду від 23 серпня 2016 року неналежний відповідач ОСОБА_6 міська рада Миколаївської області був замінений на належного відповідача ОСОБА_4.

Ухвалою суду 03 жовтня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача була залучена ОСОБА_5, яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_12.

В судове засідання від представників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні було встановлено, що 27 липня 2008 року померла мати позивача ОСОБА_7 (а.с.5, 9).

Спадкоємцем першої черги за законом є позивач ОСОБА_1, яка прийняла спадщину та звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 292/2008 від 09.10.2008 року та 15 липня 2015 року спадкоємцю ОСОБА_1 було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на 29/100 частки домоволодіння, що розташоване за адресою Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Некрасова № 12. (а.с.10)

В судовому засіданні було встановлено, що для обслуговування вищезазначеного житлового будинку була закріплена земельна ділянка площею 0,1000 га, яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 10 квітня 1994 року належала на праві власності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.7).

ОСОБА_8 помер 26 травня 2002 року. (а.с.6). Після його смерті спадкоємцем першої черги за законом була його дружина ОСОБА_7 (мати позивача), після смерті якої, її майно успадкувала позивачка ОСОБА_1

Інший співвласник земельної ділянки ОСОБА_14 померла 09.07.1997 року. (а.с.29). Після її смерті заведена спадкова справа № 171/1997 (довідка нотаріуса від 13.05.2016 року. З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_4 та чоловік померлої ОСОБА_12

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_12 помер 03.01.2000 року.(свідоцтво про смерть серії І-ФП № 056299, видане 04 січня 2000 року). Після його смерті спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину була ОСОБА_5, яка звернулася з заявою про прийняття спадщини, однак свої спадкові права не оформила. (відповідь завідувача Першої ОСОБА_6 державної нотаріальної контори від 21.09.2016 року № 898/01-09).

Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 квітня 2016 року (а.с. 24) позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку Державний акт на право приватної власності на землю не відповідав вимогам законодавства. (а.с.24)

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч.1 ст.377 ЦК України до особи яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Відповідно до ч. 1 ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року (зі змінами) "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " визначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що з 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і ст. 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року № 1702-VI.

Частина перша ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно- правовими актами.

Згідно із частиною третьою ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки в судовому засіданні доведено, що за позивачем визнано право власності на 29/100 часток житлового будинку №12 по вул. Некрасова в м. Вознесенську. Відповідно до законодавства, позивач набувши право власності на частину будинку, набув право власності й на частину земельної ділянки пропорційно до його частки у праві власності на будинок. Іншого способу захисту порушеного права позивача на даний час не вбачається.

Керуючись ст. 10, 11, 15, 130, 174, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 29/100 часток земельної ділянки в порядку спадкування за законом , задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 29/100 часток земельної ділянки, площею 0,1000 га, призначену для обслуговування житлового будинку, розташовану на території ОСОБА_6 міської ради Миколаївської області по вулиці Некрасова № 12 в місті Вознесенську Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 27 липня 2008 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення рішення, мають право оскаржити рішення протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: М.М. Ротар