Справа №584/651/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Толстой О. О.
Номер провадження 22-ц/788/1663/16 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області

на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 25 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області до ОСОБА_3 про стягнення збитків, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 25 липня 2016 року відмовлено у позові Путивльській міській раді Путивльського району Сумської області.

В апеляційній скарзі Путивльська міська рада Путивльського району Сумської області посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

По суті доводить, що відповідно до рішення Путивльської міської ради від 30 червня 2015 року «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Путивль», затверджено нову грошову оцінку землі. 17 лютого 2016 року Путивльською міською радою був направлений ОСОБА_3 лист-пропозиція щодо укладення додаткової угоди до договору оренди землі з підстав зміни земельного законодавства, проте відповідач ухиляться від укладення додаткової угоди.

Вважає, що у зв'язку з несвоєчасним внесенням змін до договору оренди землі територіальній громаді м.Путивль завдані збитки у вигляді недоотриманої орендної плати у сумі 184876,70 грн. за 2013-2015 роки, проте судом першої інстанції не застосовано положення ст.22 ЦК України для стягнення збитків.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом першої інстанції по суті встановлено, що 15 жовтня 2007 року між Путивльською міською радою та ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі, який зареєстрований у Путивльському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 23 листопада 2007 року за № 14.

Умовами даного основного договору було передбачено, що Путивльська міська рада (орендодавець) передала у користування ОСОБА_3 (орендару) строком на 20 років земельну ділянку промислового призначення загальною плошею 1,8114 га, яка розташована по АДРЕСА_1 Сумської області.

При цьому орендар зобов'язався вносити орендну плату у грошовій формі у розмірі 2 % від нормативної грошової оцінки землі, що складала 23493 грн. 86 коп., щомісячно, не пізніше 10 числа, наступного за звітним місяцем, у розмірі 1/12 частини річної орендної плати. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами.

Рішенням 24 сесії Путивльської міської ради 5 скликання від 28 лютого 2008 року на виконання змін, внесених до Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року та Закону України «Про плату за землю» від 03 липня 1992 року було збільшено орендну плату до 3 % від грошової оцінки землі для орендарів земельних ділянок державної та комунальної власності на території м. Путивль.

16 травня 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до основного договору, пунктом 2 якої було передбачено внести зміни до пункту 5 даного договору «Об'єкт оренди» такого змісту: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить - 1208023 грн.».

Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, внести зміни до пункту 9 «Орендна плата» такого змісту: «Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: у грошовій формі в розмірі 3 (трьох) відсотків від нормативної грошової оцінки землі, що становить 36240 грн. 69 коп. на рік. В розрахунок на 1 місяць орендна плата становить 3020 грн. 06 коп.».

Дана додаткова угода є невід'ємною частиною зазначеного вище договору оренди землі.

Додаткова угода зареєстрована у Путивльському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 04 червня 2008 року за № 15.

Згідно витягів з виписок по рахунку, ОСОБА_3 сплачено орендну плату: за 2013 рік - 36240,69 грн., за 2014 рік - 36240,69 грн. та за 2015 рік - 45264,63 грн.

Відповідно до п.13 договору оренди землі, розмір орендної плати переглядається один раз на два роки у разі: зміни умов господарювання; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнта індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом п. 34 передбачено, що зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін, а в разі недосягнення згоди, спір вирішується в судовому порядку.

Отже, сторонами в договорі оренди землі передбачена можливість зміни умов договору та перегляду розміру орендної плати, яка за користування земельними ділянками державної та комунальної власності (в частині мінімального і максимального розмірів плати) є нормативно-регульованою ціною.

Сторонами умови договору оренди землі від 15 жовтня 2007 року та додаткової угоди №1 до договору від 16 травня 2008 року не змінювалися і таких вимог позивачем не заявлено.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає. Названі обставини доведені ОСОБА_3, тоді як Путивльська міська рада на порушення положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, не подала належних доказів на підтвердження своїх вимог.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з п.п. 288.5.1. - 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 ПК України, чинних на час виникнення спору, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішення Путивльської міської ради «Про затвердження розміру орендної плати на земельні ділянки несільськогосподарського та сільськогосподарського призначення» від 29 листопада 2011 року та рішення Путивльської міської ради «Про затвердження розміру орендної плати за земельні ділянки несільськогосподарського та сільськогосподарського призначення на території м.Путивль» орендна плата за користування земельними ділянками промисловості з 01 грудня 2013 року була встановлена на рівні 3% від нормативної оцінки землі.

Згідно даних Держгеокадастру у Путивльському районі нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 складала: у 2013 році - 3103844, у 2014 році - 3103844 та у 2015 році - 3877269 грн.

Пунктом п. 34 договору оренди землі передбачено, що зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін, а в разі недосягнення згоди, спір вирішується в судовому порядку, що відповідає положенням ст.30 Закону України "Про оренду землі".

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої в договорі шляхом внесення відповідних змін до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що умови договору оренди землі від 15 жовтня 2007 року та додаткової угоди №1 до договору від 16 травня 2008 року сторонами не змінювалися, тому відсутні правові підстави для задоволення позову Путивльської міської ради, оскільки ОСОБА_3 належним чином виконував умови чинного договору.

Та обставина, що Путивльській міській раді завдані збитки у вигляді недоотриманої орендної плати не заслуговують на увагу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належать : визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивачем, за встановлених обставин, не доведено наявність з боку відповідача зазначених елементів відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги не мають юридичного значення, а тому не впливають на висновки суду по суті спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області відхилити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -

З оригіналом згідно: суддя

апеляційного суду Сумської області С.В.Попруга