АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх та неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 інтересах, до ОСОБА_2, треті особи - Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права користування квартирою,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила виселити, як тимчасових мешканців, ОСОБА_4 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1, яка належить позивачу на підставі договору дарування від 02 квітня 2015 року, без надання іншого житлового приміщення, обґрунтовуючи тим, що вона намагалася заселитися до власної квартири з метою подальшого постійного проживання разом зі своєю сім'єю, але це виявилося неможливим, оскільки відповідач, яка є колишньою невісткою позивача, разом зі своїм батьком та дітьми, зайняли всю житлову площу спірної квартири та відмовляється в добровільному порядку звільнити її. Враховуючи те, що місце проживання відповідача, її батька та дітей у спірній квартирі не зареєстроване, дозвіл на проживання не надавався, домовленості щодо користування житлом між сторонами не досягалось, членами сім'ї власника квартири вони не являються, жодних договірних відносин, зокрема, здачі квартири чи кімнати в найм немає, позивач змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів.

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати за нею та неповнолітніми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право користування квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який є сином ОСОБА_2 Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. В спірну квартиру заселилася як член сім'ї ОСОБА_6, а діти після народження також проживали в квартирі як члени сім'ї ОСОБА_6 Після розлучення ОСОБА_6 став чинити перешкоди ОСОБА_4 та дітям у користуванні спірною квартирою, яку подарував позивачу за первісним позовом ОСОБА_2, яка теж перешкоджає у користуванні квартирою.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виселення відмовлено. Позов ОСОБА_4, яка діє в своїх та неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8 інтересах, до ОСОБА_2, треті особи - Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права користування квартирою задоволено частково. Визнано за неповнолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на користування квартирою АДРЕСА_1. У решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в повному обсязі та ухвалити нове, яким задовольнити первісні позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд дав невірну оцінку обставинам справи, при цьому зазначив, що суд не врахував, що станом на день прийняття Апеляційним судом м. Києва рішення від 05.02.2014 року власником спірної квартири був ОСОБА_6, а не позивач у даній справі, крім того, суд не надав оцінку тому факту, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні її приватною власністю та не дає можливості заселитись у власну квартиру, суд не обґрунтував у рішенні, на підставі чого неповнолітні діти мають законні підстави на користування спірною квартирою, та не врахував, що вони тривалий час були зареєстровані у квартирі батьків відповідача у Сумській області, а зняття їх з реєстрації за вказаною адресою відбулось під час розгляду даної справи в суді.

В суді апеляційної інстанції апелянт, її представник та 3-я особа ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач за основним позовом та її представник просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири від 02 квітня 2015 року (а.с. 9), згідно з умовами якого ОСОБА_6, як дарувальник за цим договором, безоплатно передав у власність (подарував) ОСОБА_2 зазначену квартиру, а ОСОБА_2, як обдаровувана, прийняла зазначену квартиру (дарунок) у свою власність.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 лютого 2014 року скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_6 не чинити будь-яких перешкод ОСОБА_4 та дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 (а.с. 52-53).

При цьому суд встановив, що ОСОБА_4 та малолітні діти були вселені в спірну квартиру як члени сім'ї власника квартири.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей - синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки форма № 3, виданої 28 серпня 2015 року ЖЕД №903 (а.с. 8), на житловій площі за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2, як власник квартири, та її члени сім'ї: ОСОБА_5 - чоловік та ОСОБА_6 - син.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову про виселення ОСОБА_4 з неповнолітніми дітьми із квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачі за первісним позовом не є тимчасовими мешканцями зазначеної квартири.

Відповідно до ст.. 98 ч.3 ЖК УРСР тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї , які проживають разом із ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення- підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Стаття 98 ЖК УРСР регулює правові стосунки, що склалися в будинках державного і громадського житлового фонду ( глава 2 цього Кодексу).

Як вбачається із матеріалів справи спірна квартира належить позивачу на праві власності, а тому всі питання з приводу користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюються главою 6 ЖК УРСР.

Крім того, судом встановлено, що відповідачі за первісним позовом поселилися в квартиру як члени сім'ї попереднього власника ОСОБА_6 за його згодою, а тому у суду немає підстав вважати їх тимчасовими мешканцями.

Щодо часткового задоволення зустрічних позовних вимог, то колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки попередній власник ОСОБА_6, батько неповнолітніх дітей, подарував свою квартиру своїй матері ОСОБА_2, яка є на даний час власником цієї квартири, однак, проживає і зареєстрований у цій квартирі, тобто за ним зберігається право користування житлом, а тому, на думку колегії суддів, і за неповнолітніми дітьми зберігається право користування цим житлом, так як їх право є фактично похідним від права їх батька, як членів його сім'ї. Більше того, судом встановлено, що діти фактично проживають у спірній квартирі, відвідують за адресою спірної квартири дитячий садок та медичний заклад.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в свій час поселилася в спірну квартиру як член сім'ї попереднього власника і тому суд прийшов до висновку , що вона не підлягає виселенню саме як тимчасовий мешканець.

Однак, в даний час власником квартири є ОСОБА_2 Позивач за зустрічним позовом не є членом сім'ї власника , їх правові стосунки не урегульовані, власник заперечує проти проживання ОСОБА_4, а тому підстав для визнання за нею права користування житлом не вбачається.

Посилання апелянта на ту обставину, що відповідач за первісним позовом чинить перешкоди їй у користуванні власністю та не дає можливості заселитися у власну квартиру, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції розглядає справи в межах позовних вимог та в межах доводів апеляційної скарги , а позовні вимоги апелянта не містили вимог про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 22 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :