У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2016 року, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про визнання неправомірними дій щодо не повернення депозиту, повернення банківського вкладу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 вересня 2014 року сторони уклали договір № банківського вкладу (депозиту). ОСОБА_2 звернувся до банку про повернення вкладу у зв'язку із закінченням строку депозитного договору. 04 грудня 2014 року банк повернув 250 гривень. 08 грудня 2014 року банк встановив ліміт на видачу депозитів у сумі 500 грн на місяць.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» (далі ПАТ «ІМЕКСБАНК») в особі відділень № 285 та № 299 щодо неповернення депозитного внеску в сумі 7400 грн та коштів з поточного рахунку 4 грн 97 коп.; стягнути з банку неповернутий депозитний внесок в сумі 7400 грн; зобов'язати банк за час користування коштами його депозитного внеску нарахувати та сплатити винагороду у розмірі 25% річних відповідно до умов депозитної угоди з урахуванням встановленого індексу інфляції від суми боргу за весь час прострочення з проведенням капіталізації процентів; стягнути з банку грошові кошти з поточного рахунку НОМЕР_1 в сумі 4 грн 97 коп. з урахуванням нарахованих процентів та урахуванням встановленого індексу інфляції від суми заборгованості за весь час прострочення з проведенням капіталізації процентів та урахуванням 3% річних, а також інші кошти на рахунках в АТ «ІМЕКСБАНК»; зобов'язати банк нарахувати та виплатити пеню у розмірі 0,1 відсотка від суми невиданого депозитного внеску за кожний день прострочення; зобов'язати банк повернути стягнуті кошти як оподаткування депозитів; стягнути з банку моральну шкоду в сумі 7400 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2016 року заочне рішення Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_2 просить поновити строк на касаційне оскарження, обґрунтовуючи пропуск процесуального строку тим, що повний текст рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2016 року 2016 року отримав 16 вересня 2016 року, що підтверджується доданим до касаційної скарги листом.

Відповідно до ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Дане клопотання підлягає задоволенню, оскільки строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» ліквідовано, тому не може бути зобов'язано ліквідований банк до вчинення будь-яких дій. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем необґрунтовано розмір моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позов в частині стягнення з банку депозитного вкладу не підлягає задоволенню у зв'язку з його виплатою, а грошових коштів, пов'язаних з несвоєчасністю повернення депозитного вкладу у зв'язку з тим, що законом встановлений інший порядок для задоволення вимог кредиторів, який передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Щодо відшкодування моральної шкоди, то спірні правовідносини виникли з договору банківського вкладу. Але ні чинним законодавством, ні договором, укладеним між ОСОБА_2 та АТ «ІМЕКСБАНК», не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неповерненням банком грошових коштів, переданих на депозит, а відтак в цій частині позов також є необґрунтованим.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Законуліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 46 вказаного Законуврегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку.

Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК Україниморальна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду України висловленою у постанові № 6-1123цс16 від 13 червня 2016 року, які у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2016 року, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2016 року, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» про визнання неправомірними дій щодо не повернення депозиту, повернення банківського вкладу, зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович