Справа № 750/4315/16-ц Провадження № 22-ц/795/2015/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Супрун О. П. Доповідач - Губар В. С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представників сторін, третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Чернігівської міської ради на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Чернігівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 1/8 частину будинку з надвірними будівлями за адресою м. Чернігів, вул. Васильченка, буд. 16.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначала, що є власником 3/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у м. Чернігові по вул. Васильченка, 16. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.01.2014, виданого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області після померлої ОСОБА_6 Власником іншої 1/8 частини будинку з надвірними будівлями є ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.1990, виданого першою Чернігівською державною нотаріальною конторою. Спірний будинок фактично розділений в натурі на дві окремі частини з окремими входами - 1/2 частина будинку належить ОСОБА_8, а інша частина будинку належить позивачеві та ОСОБА_7 і в натурі не поділена.

Будинок розташований на земельній ділянці площею 1013 кв.м., 1/2 частина якої належить ОСОБА_9 на праві власності, а інша частина, на якій розташована належна ОСОБА_5 та ОСОБА_7 частина будинку з надвірними будівлями, не приватизована та перебуває у її, ОСОБА_5, користуванні.

ОСОБА_5 вважає, що оскільки з 2002 року ОСОБА_7 у спірному житловому будинку не проживала і не користувалася належною їй, ОСОБА_7, частиною будинку, а позивач проживає в спірному будинку, добросовісно, відкрито та безперервно ним користується, тому відповідно до положень ст. 344 ЦК України набула право власності на це майно в порядку набувальної давності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності за набувальною давністю на 1/8 частку будинку № 16 по вул. Васильченка у м. Чернігові, що належала ОСОБА_7, яка померла 03 квітня 2013 року.

В апеляційній скарзі Чернігівська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням неповно встановлені обставини, які мають значення для справи та порушено норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі та на безхазяйну річ. Проте, ці обставини судом не встановлювались і не досліджувались. Апелянт наголошує, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного безтитульного (незаконного) володіння чужим майном.

Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При цьому суд не з»ясовував і не досліджував дійсні обставини щодо правонаступників ОСОБА_7, якими можуть бути її спадкоємці, а разі їх відсутності право на безхазяйне майно може набути територіальна громади за місцем знаходження нерухомого майна померлої особи.

Як зазначає Чернігівська міська рада, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 січня 2014 року належить 3/8 частини будинку, право власності на 1/8 частину будинку було оформлено за ОСОБА_7 Реально між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 ця частина у відповідності до їх часток не була поділена, що свідчить про титульність володіння, наявність якого виключає застосування набувальної давності.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт оплати позивачем житлово-комунальних послуг за спірну частину будинку свідчить про відкритість та безперервність володіння нею чужим майном, оскільки укладаючи договори на отримання комунальних послуг та здійснюючи оплату таких послуг, позивач фактично вчиняла дії, повязані з утримання спільної часткової власності і такі дії не можуть бути підставою для визнання за нею права власності на частину майна, яка належала іншому співвласнику .

Окрім того, апелянт вказує, що право власності на 1/8 частину спірного будинку за ОСОБА_7 було зареєстровано 23.11.2005 року, що свідчить про наміри користування належною їй частиною будинку, а тому відлік давності безперервного володіння потрібно починати не з 2002 року, як зазначено в рішенні суду.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Чернігівської міської ради апеляційну скаргу підтримала, наполягала на необхідності встановлення усіх обставин справи та наголошувала на відсутності підстав для задоволення позову. Наполягала на необхідності допиту апеляційним судом в якості свідка ОСОБА_10, показання якої мають значення при вирішенні цієї справи.

Представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала, проти допиту свідка заперечувала. Наголошувала, що вимоги ОСОБА_5 щодо набуття права власності за набувальною давністю на частину будинку є правомірними, апеляційна скарга необґрунтована і підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції - відсутні.

ОСОБА_8, третя особа у справі, в судовому засіданні погодився з апеляційною скаргою, пояснив, що є інші спадкоємці що кімната має окремий вхід, десь півроку тому він заходив до сусідів та двері у ту кімнату були закриті, а місяць назад вже висіли нові занавіски і йому стало відомо, що вона (позивач) зайняла кімнату і повісила нові занавіски. ОСОБА_10 не впускали жити, це підтверджують сусіди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду та показання свідка ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст.10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, починаючи з 2002 року, а тому на підставі ст. 344 ЦК України позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено такі обставини справи.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15 січня 2014 року ОСОБА_5 є власником 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Васильченка, буд. 16, після смерті своєї матері, ОСОБА_6, яка померла 22 травня 2013 року (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про право спадщину за заповітом від 28.08.1990 року ОСОБА_7 за життя була власником 1/8 частку житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в м. Чернігові, вул. Васильченка, буд. 16 (а.с.12-14).

Як встановлено апеляційним судом, 1/8 частина і 3/8 частини будинку № 16 по вул. Васильченка у м.Чернігові з надвірними будівлями є ідеальними частинами і реально не поділені.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником 1/2 частини будинку № 16 по вул. Васильченка в м. Чернігові є ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори від 06.05.2009 та на підставі договору дарування від 19.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу.

Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував.

Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Виходячи з аналізу норм матеріального права, умовою володіння з метою набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Набуття права власності за набувальною власністю на майно, яке належить володільцю на підставі певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо, є недопустимим.

Відтак, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Апеляційним судом встановлено, що 03 квітня 2013 року ОСОБА_7 померла і відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №44132883 від 10.06.2016 року спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не заводилась (а.с. 44).

Проте, в ході розгляду справи, апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_7 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, і спадкоємцями ОСОБА_7 є її діти донька ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає у м.Чернігові, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, який також проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4.

Допитана в апеляційному суді у якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона упродовж тривалого часу проживала у ІНФОРМАЦІЯ_5 у належній її матері ОСОБА_7 1/8 частині будинку, де ОСОБА_10 користувалась окремою кімнатою яка закривається на замок і у цій кімнаті дотепер зберігаються її, ОСОБА_10, речі. Проте, внаслідок вкрай напружених і неприязнених стосунків із ОСОБА_5, вона, ОСОБА_10, була вимушена залишити вказаний будинок і перейшла проживати за іншою адресою. Нещодавно ОСОБА_10 побачила, що у кімнаті будинку по вул. Васильченка,16, змінені належні їй, ОСОБА_10, віконні занавіски, проте потрапити до будинку ОСОБА_10 не змогла, оскільки ОСОБА_5 її не впустила, а виклик поліції не дав результатів. Наголошувала, що саме внаслідок складних стосунків із ОСОБА_5, вона, ОСОБА_10, не має можливості користуватись спадковим майном - належною ОСОБА_7 1/8 частиною будинку № 16 по вул. Васильченка у м.Чернігові.

Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради від 06.05.2016 №78 ОСОБА_5 не зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, однак фактично постійно проживає за цією адресою з 1974 року, а ОСОБА_7 не зареєстрована за даною адресою і ніколи не проживала.

Проте, як убачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на спірну 1/8 частину будинку зареєстровано 23 листопада 2005 року на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.08.1990 року за ОСОБА_7, що свідчить про наявність титулу спірної частини будинку і відсутність реєстрації та не проживання власника у спірній частині будинку ніяким чином право власності не обмежує і на право власності не впливає.

Крім того, апеляційний суд вважає, що володіння спірною частиною будинку не можна визнати відкритим, оскільки позивач ОСОБА_5 не зверталася до відповідних органів та служб для переоформлення рахунків чи квартири на своє ім'я, не повідомляла нікого, що проживає у належній ОСОБА_7 частині будинку.

Зважаючи на показання свідка ОСОБА_10, у апеляційного суду викликають обґрунтовані сумніви щодо твердження ОСОБА_5 про давність та безперервність її володіння належною ОСОБА_7 1/8 частиною будинку, зокрема її окремою кімнатою, оскільки показання ОСОБА_10 ніякими доказами не спростовані, а позивач має інше житло за адресою: АДРЕСА_1/9.

Наявна у матеріалах справи на а.с. 29 довідка № 78 від 06 травня 2016 року, видана ОСОБА_5 головою вуличного комітету № 19 Деснянського району м.Чернігова, не містить жодної інформації про те, що ОСОБА_5, проживаючи у належних їй 3/8 частинах будинку, одночасно користувалась і належною ОСОБА_7 1/8 частиною будинку № 16 по вул. Васильченка у м.Чернігові і такі належні і допустимі документальні докази відсутні у матеріалах справи.

Окрім того, позивач звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, відповідачем за яким, на її думку, є Чернігівська міська рада.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

З викладеного вбачається, що суд зобовязаний вирішити справу за тим позовом, що предявлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Разом з тим, відповідно до розяснень, викладених в п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину, і лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів ( частина перша статті 328 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Проте, озивачем не надано доказів про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття спадщини на 1/8 частини спірного домоволодіння.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 цього Кодексу).

Частиною п»ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Однак, судом першої інстанції не встановлено коло можливих спадкоємців після смерті ОСОБА_7 та не з»ясовані обставин щодо можливого проживання спадкодавця на день відкриття спадщини із спадкоємцями, зокрема із сином ОСОБА_11. Відтак, не визначивши, чи є Чернігівська міська рада належним відповідачем у цій справі, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про визнання за ОСОБА_5 права власності на належну спадкодавцеві ОСОБА_7 на 1/8 частину спірного будинку за набувальною давністю.

Докази відмови власника (спадкоємців) від нерухомого майна на користь позивача - відсутні.

Виходячи із сукупності обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд приходить до переконання, що позивачем не доведено належними і допустимими безсумнівними доказами добросовісність заволодіння чужим майном і відкрите, безперервне володіння протягом 10 років 1/8 частиною будинку № 16 з надвірними будівлями по вулиці Васильченка у місті Чернігові.

Зазначені обставини справи не були з'ясовані і не досліджувались судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті спору,

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_5 на користь Чернігівської міської ради підлягають стягненню документально підтверджені понесені судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 606грн. 32 коп.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської міської ради задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 вересня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Чернігівської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Чернігівської міської ради судові витрати за апеляційний розгляд справи 606 грн. 32 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: