У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що вона з ОСОБА_3 з 09 серпня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2012 року. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4

Під час шлюбу ними за спільні кошти та за згодою позивачки сторонами була придбана трикімнатна квартира загальною площею 65,7 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на цю квартиру за договором купівлі-продажу від 30 червня 2009 року було оформлено на відповідача.

Крім цього, позивачкою спільно з відповідачем придбано автомобіль марки «HONDA CІVIC», 2008 р.в., держномер НОМЕР_1

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просила суд поділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу, та визнати за нею, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_4, який знаходиться на її утриманні, право власності на 2/3 частини трикімнатної квартири загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 37,6 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; визнати право власності ОСОБА_2 на Ѕ частку автомобіля марки «HONDA CІVIC», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; усунути перешкоди ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_4 в користуванні вищевказаною квартирою шляхом вселення в неї; визначити порядок користування цією квартирою та виділити: ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 - житлову кімнату літ. 4 площею 17,3 м2, житлову кімнату літ. 5 площею 8,2 м2, балкон літ. ІІ площею 0,8 м2; ОСОБА_3 - житлову кімнату літ. 8 площею 12,1 м2, лоджію площею 2,0 м2. Решту приміщень: коридор літ. 1, кладову літ. 2, кухню літ. 3, ванну літ. 6, туалет літ. 7 - залишити в загальному користуванні.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року позов задоволено частково.

Поділено майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу, та визнано за ОСОБА_2 з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини трикімнатної квартири загальною площею 65,7 кв.м, житловою площею 37,6 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_4 в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення в неї.

Визначено порядок користування цією квартирою та виділено:

- ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 житлову кімнату літ. 4 площею 17,3 м2, житлову кімнату літ. 5 площею 8,2 м2, балкон літ. ІІ площею 0,8 м2;

- ОСОБА_3 - житлову кімнату літ. 8 площею 12,1 м2, лоджію площею 2,0 м2.

Решту приміщень: коридор літ. 1, кладову літ. 2, кухню літ. 3, ванну літ. 6, туалет літ. 7 залишено в загальному користуванні.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2016 року в частині поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя скасовано та у скасованій частині ухвалено нове рішення.

Поділено майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та визнано право власності по 1/2 частині за кожним трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,7 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м.

Рішення в частині визначення порядку користування квартирою та виділення - ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 - житлову кімнату літ. 4 площею 17,3 м2, житлову кімнату літ. 5 площею 8,2 м2, балкон літ. ІІ площею 0,8 м2;

- ОСОБА_3 - житлову кімнату літ. 8 площею 12,1 м2, лоджію площею 2,0 м2.

Решту приміщень: коридор літ. 1, кладову літ. 2, кухню літ. 3, ванну літ. 6, туалет літ. 7 - залишення у загальному користуванні - скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою та виділення - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції у іншій частині - залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з вимог ч. 2, 3 ст .70 Сімейного кодексу України та на підставі ст. 370 ЦК України, крім того вважав що встановлений рішенням порядок користування квартирою не порушує права власників.

Скасовуючи в частині рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення в цій частині суд апеляційної інстанції виходив з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними та відсутні підстави для відступлення від засад рівності таких часток. При цьому визначення порядку користування квартирою, не є можливим, оскільки кімнати, які б відповідали за розміром ідеальним часткам всіх співвласників у квартирі відсутні.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має припущення щодо порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про здійснення певних дій для попередження такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року роз'яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників.

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. ст. 319, 358 ЦК України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович