Провадження №2/523/4949/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р.

Суворовський районний суд м. Одеси

у складі головуючого судді Середи І.В.,

при секретарі Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності, стягнення грошової компенсації, визнання права власності та зняття з реєстраційного обліку ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до ОСОБА_4 про припинення його права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, стягнення грошової компенсації, визнання за позивачами права власності в рівних частинах та зняття відповідача з реєстрації в квартирі .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, матері доньці та сину, частки є рівними. На теперішній час сімейні відносини між позивачами та відповідачем не підтримуються, оскільки одружившись ОСОБА_4 спочатку переїхав до своєї дружини ОСОБА_5 в квартиру за адресою: м.Одеса,вул.Люстдорфська дорога, 146,2 кв.56, а після цього виїхав у інше невідоме місце, взагалі переставши спілкуватися з позивачами, знайти його не можуть, така ситуація триває вже три роки. Виділити частки в квартирі неможливо, частка відповідача є незначною, він не проживає тривалий час в квартирі, не слідкує за станом свого майна, тому позивачі вважають, що є всі умови для припинення права власності відповідача, виплати йому компенсації за його частину, визнання права власності за позивачами в рівних частинах та зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку у зв'язку з позбавленням права власності на житлове приміщення на підставі ст.365 ЦК України та абз 2 ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання".

Позивач ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та зазначила, що відповідач спочатку проживав в квартирі разом з ними, однак після одруження в них погіршилися стосунки, його дружина почала налаштовувати сина проти неї та доньки, в наступному вони взагалі виїхали з квартири до місця проживання невістки. Через деякий час вона дізналася, що відповідач разом з дружиною продали все майно та виїхали в невідомому напрямку, позивач намагалася звязатися з ними, однак все без марно. Відповідач взагалі не допомагає в утриманні квартири, її пенсії не вистачає, вона не може здійснювати необхідне їй лікування, син перестав з нею спілкуватися.

Від позивача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи в її відсутності, вимоги підтримує.

Відповідач в засідання не зявився, викликався належним чином. Згідно з довідкою Укрпошти за адресою реєстрації він не проживає, тому відповідно до вимог ст.74 ЦПК України вважається повідомленим належним чином.

Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як убачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1, загальною площею 65 кв.м, житловою площею 38,6 кв.м, перебуває в спільній частковій власності по 1/3 частині у кожного співвласника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.01.2000 року управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради.

Висновками експертного оціночно-будівельного дослідження №258/16 від 30.08.2016 року та №265/16 від 26.09.2016 року, складених судовим експертом ТОВ «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» ОСОБА_1 було встановлено, що квартира не підлягає виділу в ідеальних частках або в частках з незначним відступом від ідеальних без порушення вимог ДБН. Висновком була визначена ринкова вартість 1/3 частини квартири, розмір якої склав 214370 грн..

Відповідно д ч.2 ст. 183 ЦК України спірна квартира, яка належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, є річчю неподільною.

Як розяснював Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» N 7 від 04.10.1991 р. при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожні із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості, Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена

в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Згідно з нормами ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналізуючи вказану вище норму, суд приходить до висновку, що положеннями ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні. Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таку правову позицію було визначено у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2013р. (справа №6-37цс13).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в абз.5 п.1 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

При розгляді даної справи суд приймає до уваги що відповідач вже тривалий час не проживає в квартирі, а мешкає за іншою адресою разом зі своєю сімєю, тобто забезпечений житлом, та припинення його права власності на 1/3 частину у квартирі не завдасть йому істотної шкоди.

Позивачі на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України, 26.10.2016 р. внесли на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області грошову суму, визначену експертним висновком в розмірі 214370 грн..

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги, що належна частка ОСОБА_4 в спірній квартирі не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим, припинення права власності ОСОБА_4 не завдасть істотної шкоди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з нормами абз.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вказану норму та припинення права власності на 1/3 частину в квартирі, відповідач позбавляється права користування житловим приміщенням в ній, що є підставою відповідно до закону для зняття з реєстрації місця проживання.

Керуючись ст.ст.10,11,58,60,64,212-215,224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Виплатити ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 214370 грн.(двісті чотирнадцять тисяч триста сімдесят гривен), які 26.10.2016 року були зараховані на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області згідно ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 16.09.2016 року по справі №523/13056/16-ц за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в рахунок вартості 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

Позбавити ОСОБА_4 права користування квартирою №24 в будинку №12 по вул.Висоцького в м.Одесі, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: