Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем Lexus, 13 липня 2015 року в м. Буча Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої автомобілю позивача Volkswagen завдано механічних пошкоджень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»). Згідно з висновком експерта-товарознавця від 14 серпня 2015 року величина матеріальних збитків, завданих автомобілю Volkswagen, становить 13 653,65 грн., а вартість відновлювального ремонту - 35 065,68 грн. Також неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн. Крім того, у грудні 2014 року ОСОБА_3 уклав з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 договір оренди свого транспортного засобу терміном на 24 місяці, відповідно до умов якого розмір орендної плати становить 200 грн. на добу. Таким чином, станом на день звернення до суду розмір упущеної вигоди за 69 днів становить 13 800 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_4 та ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у солідарному порядку на його користь завдану майнову шкоду у розмірі 35 065,68 грн., 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 13 800 грн. упущеної вигоди.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток, заподіяний йому як власнику автомобіля Volkswagen внаслідок ДТП, у розмірі 13 153,55 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної йому як власнику автомобіля Volkswagen внаслідок ДТП, у розмірі 500 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована страховою компанією, то лише з останньої підлягає до стягнення вартість завданих позивачу збитків з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля за вирахуванням франшизи, а не вартість відновлювального ремонту. Разом з тим, з ОСОБА_4 стягується лише франшиза. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що його транспортний засіб було передано в оренду, а тому відсутні підстави для стягнення упущеної вигоди. Оскільки ОСОБА_3 у зв'язку з пошкодженням автомобіля переніс душевні страждання, у його житті відбулися вимушені зміни, він витрачав час та зусилля для їх відновлення, то останньому завдано моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем Lexus, 13 липня 2015 року в м. Буча Київської області сталася ДТП, внаслідок якої автомобілю позивача Volkswagen завдано механічних пошкоджень.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 04 серпня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, 122-4 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Згідно з висновком експерта-товарознавця від 14 серпня 2015 року величина матеріальних збитків, завданих автомобілю Volkswagen, становить 13 653,65 грн., а вартість відновлювального ремонту - 35 065,68 грн.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (статті 3, 5 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції, на вказані положення законодавства не звернув та не взяв до уваги, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Крім того, позивач не позбавлений права звертатися до суду з позовом про стягнення шкоди як з винної особи, так і зі страхової компанії, а різниця між фактичним розміром завданої позивачу шкоди внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_4, і страховою виплатою підлягає стягненню із заподіювача шкоди відповідно до ст. 1194 ЦК України.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 січня 2016 року 6-2808цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованою та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з цим, висновок судів про те, що розмір вартості відновлювального ремонту визначений без врахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля є необґрунтованим, оскільки як вбачається зі звіту від 14 серпня 2015 року (а. с. 11-16) матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Volkswagen у результаті його пошкодження при ДТП, складає 13 653,55 грн., а вартість відновлювального ремонту становить 35 065,68 грн., при цьому у п. 3.7 вказаного звіту вказано, що вартість відновлювального ремонту КТЗ Сврз становить 35 065,68 грн., де КТЗ - колісний транспортний засобі, а Сврз - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, місцевий суд, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно навів у рішенні відповідні мотиви й виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення упущеної вигоди, оскільки такі вимоги не доведені належними та допустимими доказами.

За таких обставин рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та упущеної вигоди необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2016 року в частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди та упущеної вигоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська