АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3436/16 Справа № 202/8776/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бєльченко Л.А. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Автомобіліст»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконкому Дніпропетровської міської ради, Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Автомобіліст» про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезначеним позовом до Виконкому Дніпропетровської міської ради, Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Автомобіліст» про визнання права власності в порядку спадкування.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її племінник, ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати ОСОБА_3, ОСОБА_4, її, позивача, рідна сестра. Після смерті ОСОБА_3 інших спадкоємців, окрім неї, ОСОБА_2, немає.

В установлений законом строк вона, позивач, звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_3 13.04.2015 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Проте, у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на гараж АДРЕСА_2 їй відмовлено, оскільки відсутня реєстрація права власності на вказане майно.

Позивач зазначає, що спірний гараж у 1970 році, будучи членом Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Автомобіліст», побудував за власні кошти батько спадкодавця - ОСОБА_5. На підставі рішення виконкому Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 380 від 23.09.1983 року, у зв*язку зі смертю ОСОБА_5, спірний гараж було переоформлено на його сина, члена кооперативу ОСОБА_3.

Посилаючись на Закон України "Про кооперацію",ст.ст. 1218, 1263 ЦК України, роз*яснення, які містяться в постановах Пленуму Верховного суду України

№ 5 від 28.06.1991 року " Про практику розгляду судами цивільних справ, пов*язаних із діяльністю гаражно- будівлених кооперативів", № 7 від 30.05.2008 року " Про судову практику у справах про спадкування", позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на гараж АДРЕСА_2

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року задоволені позовні вимоги.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті померлого 01.12.2010 року ОСОБА_3 на гараж АДРЕСА_2

Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Автомобіліст» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі - 487, 20 грн.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3, племінник позивача, ОСОБА_2 Остання в установлений статтею 1270 ЦК України строк звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_3 30.04.2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру після смерті ОСОБА_5.У видачі свідоцтва про право власності на спірний гараж ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки відсутня реєстрація про право вланості на це майно ( а.с.22-74).

Відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих № 564 від 22.06.1961 року затверджено рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих від 11.04.1961 року за № 1040 про виділ громадського майданчика під будівництво гаражів по Новомосковському шосе в мікрорайоні № 2 ( а.с.136). Сторони зазначали, що саме це місце розташування сучасного Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Автомобіліст».

Згідно із архівним витягом від 26.05.2011 року з рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська " Про затвердження колектива забудовників гаражів на Мікрорайоні" зобов*язано ОСОБА_5 будівництво гаража проводити відповідно до проекту , з однакових для всіх матеріалів ( а.с.141).

В судовому засіданні представник відповідача, голова гаражного кооперативу, ОСОБА_6 не заперечував, що ОСОБА_7 будував гараж НОМЕР_1 за власні кошти.

Відповідно до положень наданого відповідачем Статуту гаражного кооперативу, який на той час мав назву - "Гаражно-будівельний кооператив "Автомобіліст", затвердженого рішенням Індустріального районного виконкому народних депутатів м. Дніпропетровська № 76 від 12.07.1982 року, щодо членства в гаражному кооперативі, членом копетариву могли бути автолюбителі, які досягли 18- річного віку, мають зареєстрований в установленому порядку автотранспорт, добровільно, шляхом подачі заяви, виявили згоду про кооперативний спосіб побудови та управління гаражним господарством, та взяти на себе зобов*язання безумовного виконання статуту кооперативу. Членство в кооперативі затверджувалось загальними зборами його членів ( п.4.1,4.2 розділу 4)( а.с.117-128).

У судовому засіданні представник відповідача, голова гаражного кооперативу, ОСОБА_6 ., зазначив, що документи щодо прийняття ОСОБА_3 в члени гаражного кооперативу не збереглися.

Проте, із рішення виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від від 07.09.1983 року "Про зміну власників гаражів, членства у кооперативах і права володіння раніше збудованими гаражами, боксами в кооперативах района" убачається, що затверджено рішення уповноважених від загальних зборів гаражного кооперативу "Автомобіліст" про виключення ОСОБА_9 із членів кооперативу у зв*язку зі смертю, та власником гаражу НОМЕР_1 вважати його сина, члена кооперативу ОСОБА_3, що свідчить про те, що як ОСОБА_5, так і його син, ОСОБА_3 були членами гаражного кооперативу.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог статті 1263 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом третьої черги після смерті ОСОБА_3, оскільки є його рідною тіткою. Інших спадкоємцев після смерті ОСОБА_3 немає.

Відповідно до статі 8 Закону України "Про кооперацію" правовим документом, що регулює діяльність кооперативу є Статут.

Відповідно до положень Статуту Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Автомобіліст», затвердженого загальними зборами кооперативу 08.11.2008 року ( редакція чинна на час виникнення спірних правовідносин), членами кооперативу можуть бути громадяни, що досягли 18- річного віку, мають гараж (гаражний бокс) побудований ними при будівництві кооперативу, або успадкований ними від померлих близьких родичів, або якщо вони отримали їх в результаті купівлі-продажу, за дорученням або внаслідок дарування, якщо він зареєстрований на його ім*я, і якщо вони сплатили вступний внесок ( п.5.1 розділу 5)( а.с. 94-107).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що якщо ОСОБА_3 до дня своєї смерті був членом гаражного кооперативу, то пайовий внесок за успадкований ним гараж НОМЕР_1 був внесений.

Відповідно до пункту 8 (а) постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 28.06.1991 року з наступними змінами " Про практику розгляду судами цивільних справ, пов*язаних із діяльністю гаражно- будівлених кооперативів", член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд- продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти щодо нього інші угоди, що не заборонені законом.

Згідно із абзацем третім пункту 11 цієї Постанови при виході з ГБК член кооперативу вправі одержати пай або провести на свій розсуд відчуження гаража іншій особі, якщо до виходу вніс пай повністю.

Посилання апеляційної скарги, що позивачем не доведено факт повного внесення пайового внеску колегія судді не приймає до уваги, зважаючи на наступне.

Встановлені судом у справі обставини та наведені відповідні норми законодавства дають суду підстави вважати, що пайовий внесок ( пай) за гараж АДРЕСА_2 був внесений повністю.

Про це свідчить ще й той факт, що після смерті батька ОСОБА_3 спірний гараж був переоформлений на нього, а в разі невнесення пайового внеску в повному обсязі, підстав для переоформлення гаража на ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 не було б.

Відповідно до роз*яснень, які містяться в пункту 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року з наступними змінами " Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті члена житлово- будівельного, дачно- будівельного, гаражно-будівельного кооперативуц, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не кравтира, дача , гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала потерпілому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу смпадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Таким чином, посилання особи що подала апеляційну скаргу, щодо несплати померлими ОСОБА_3 та ОСОБА_5 пайового внеску не може бути прийнято до уваги, оскільки, факт того, що померлі були членами гаражного кооперативу підтверджено відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи та не заперечувався представниками відповідача (Рішенням №2036 від 04 вересня 1962 року виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих м. Дніпропетровська «Про затвердження колективу забудовників гаражів на Мікрорайоні» було затверджено колектив забудовників, надавши їм право будівництва гаражів на відведеному майданчику Мікрорайону у відповідності до наявної технічної документації (а.с.146). Зобов»язано гр.. ОСОБА_5 будівництво гаражів проводити строго за проектом з однакового для усіх матеріалу (а.с.141). Побудований гараж розташований у гаражному кооперативі АДРЕСА_2 та власником його після смерті члена кооперативу ОСОБА_5 вважався його син - член кооперативу ОСОБА_3, що підтверджено рішенням Виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23.09.1983 року (а.с139). Без сплати такого внеску померлі особи не були б прийняті до членів даного кооперативу. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України стороною відповідача не було надано доказів у спростування членства ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у Обслуговуючому кооперативі «Гаражний кооператив «Автомобіліст» та не сплати ними пайового внеску.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12)

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦK України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Між тим, зазначені обставини справи та вимоги закону суд першої інстанції залишив без уваги і не врахував, що будівництво спірного гаражу було закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена, а в наданих документах, що містяться в матеріалах справи, не міститься ніяких застережень щодо незаконності або самочинності такого будівництва і цей дозвіл надано відповідним органом саме для будівництва гаражу на земельній ділянці виділеній під будівництво гаражів. Рішенням №2036 від 04 вересня 1962 року виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих м. Дніпропетровська «Про затвердження колективу забудовників гаражів на Мікрорайоні» було затверджено колектив забудовників, надавши їм право будівництва гаражів на відведеному майданчику Мікрорайону у відповідності до наявної технічної документації (а.с.146). Зобов»язано гр.. ОСОБА_5 будівництво гаражів проводити строго за проектом з однакового для усіх матеріалу (а.с.141). Побудований гараж розташований у гаражному кооперативі АДРЕСА_2 та власником його після смерті члена кооперативу ОСОБА_5 вважався його син - член кооперативу ОСОБА_3, що підтверджено рішенням Виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 23.09.1983 року (а.с139).

Крім того, у судовому засіданні не було встановлено порушення законних прав інших осіб при будівництві спірного гаражу, який побудовано на земельній ділянці, яку було відведено саме під будівництво гаражу.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що є законні підстави для визнання за позивачем права власності на гараж АДРЕСА_2 після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3

Доводи апелянта щодо того, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції не залучив у справі у якості третьої особи Шосту Дніпропетровську державну нотаріальну контору, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статей 3, 27 ЦПК України позивач розпоряджається своїми процесуальними прававми на власний розсуд.

Не залучення у справі у якості третьої особи Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, не впливає на висновок суду про обгрунтованість вимог позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Автомобіліст» - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез