Єдиний унікальний номер 235/8375/15-ц Номер провадження 22-ц/775/410/2016
Головуючий в 1 інстанції Хмельова С.М.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Гапонова А.В., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Долі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення до житлового приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

18 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення до житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він є власником житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Його право власності на вказану квартиру підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05.02.2015 року у справі № 2/235/45/15 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35959318 від 06.04.2015 року. Відповідач ОСОБА_2 є власницею частини житлового будинку яке є суміжним з його житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, та які мають спільне подвіря. Відповідач не визнає його права на проживання і користування квартирою та перешкоджає у реалізації його права. Зокрема, відповідач встановила замки на вхідні двері у двір, що позбавляє його можливості без перешкод заселитися у належну йому квартиру. Позасудове вирішення спору неможливо, оскільки ОСОБА_2 не допускає його в квартиру, ключів від входу на подвіря не надає. Просив суд вселити його у квартиру АДРЕСА_3.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення до житлового приміщення задоволено.

Суд вселив ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 487,20 грн.

На вказане рішення суду відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_1 став власником 1/2 будинку, розташованого за адресою: м. Красноармійськ, вул. Леніна, 149, на підставі заповіту, який, начебто, був складений 18 грудня 2013 року ОСОБА_3 Власник будинку ОСОБА_3 померла 19 грудня 2013 року, тобто на наступний день після складання заповіту. Проте їй відомо, що 20.09.2013 року ОСОБА_3 зверталась до Красноармійського МВ з заявою про те, що ОСОБА_1 взяв у неї паспорт і пенсійне посвідчення та не повертає. Крім того, ОСОБА_1 не був родичем ОСОБА_3 і вона не могла скласти відносно нього заповіт.

Вважає, що позивач ОСОБА_1 став власником вказаного житла незаконно. За даним фактом Красноармійським МВ відкрито кримінальне провадження.

Сторони, належним чином сповіщені про час та місце розгляду справи, не зявилися.

Судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, оскільки минулий розгляд справи, призначений у судове засідання на 03.02.2015 року, було відкладено за клопотанням відповідача.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на викладене, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід вихилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2015 року визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.04.2015 року вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на квартиру визнане за позивачем рішенням суду, яке набуло законної сили, тому при вирішенні спору про вселення не має підстав ставити під сумнів обставини, встановленні в рішенні суду від 05 лютого 2015 року, у звязку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення до житлового приміщення ґрунтуються на законі.

З вказаним висновками суду можливо погодитися, виходячи з наступного.

Як встановлено ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 41 Конституції, ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником вказаної квартири, що підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.04.2015 року. (а. с. 2 - 4) Проте відповідач обмежує його право володіння та користування майном, чого не вона заперечувала при розгляді справи судом першої інстанції. (а. с. 29 30)

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач обрав спосіб захисту свого особистого майнового права шляхом вселення, що не суперечить діючому законодавству.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував всі обставини справи та наведені норми матеріального права.

Посилання відповідача на те, що за фактом складання заповіту Красноармійським МВ відкрито кримінальне провадження не виплаває на правильність рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: