Номер провадження: 22-ц/785/5055/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сватаненко В.І., Суворова В.О.

при секретарі Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Київського районного суду Одеської області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а. с. 1-2).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що 22.06.2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Южненського МУЮ Одеської області ОСОБА_3 відкрите виконавче провадження ВП № 47916286 з примусового стягнення з позивача ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 722 064,10 гривень шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для відкриття виконавчого провадження стала заява стягувача ПАТ «ОТП Банк» від 18.06.2015 року та виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 02.02.2010 року за реєстром № 655. ОСОБА_2 вважає, що зазначений виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки ПАТ «ОТП Банк» 26.11.2010 року уклав договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення прав вимоги з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за якими до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-502/081/2008 від 06.06.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» реалізувало своє право вимоги, що вбачається із рішення Южного міського суду Одеської області від 22.02.2013 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27.11.2013 року. Таким чином, у зобовязані пройшла заміна кредитора відповідно до вимог ст. 512 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» не є кредитором у зазначеному зобовязані та втратив право вимоги. На підставі викладеного, позивач просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 02.02.2010 року за реєстром № 655 таким, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Южного міського суду Одеської області від 19 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 02.02.2010 року за реєстром № 655 таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 487,20 гривень (а. с. 62-64).

Ухвалою суду від 04.05.2016 року заяву ПАТ «ОТП Банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а. с. 126-127).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 131-134).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк» з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 22.06.2015 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Южненського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_3 відкрите виконавче провадження ВП № 47916286 з примусового стягнення з позивача ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 722 064,10 гривень шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заяви ПАТ «ОТП Банк» від 18.06.2015 року та на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 02.02.2010 року за реєстром № 655. Проте, ПАТ «ОТП Банк» не є кредитором у зазначеному зобовязанні та втратив право вимоги, оскільки відступив право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у звязку з чим не мав права звертатися до ДВС.

Проте погодитись з таким висновком суду повністю не можна.

Судом встановлено, що 06.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML- 502/081/2008 від 06.06.2008 року, за умовами якого відповідач отримав від банку 75 000 доларів США на строком до 06.06.2023 року включно, зі сплатою 5,49 % річних за користування кредитними коштами.

В цей же день в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором , між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено іпотечний договір № PML-502/081/2008, за яким було передано в іпотеку нерухому майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В цей де день в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором , між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено договір поруки № SR-502/081/2008.

Боржник своїх зобовязань за кредитним договором не виконував, в звязку з чим виникла заборгованість по погашенню кредиту.

ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») звертався до ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_5 з вимогою про виконання ними своїх зобовязань, про що направлялись вимоги за вих. № 22-3-2/47813 від 18.12.2008 року та за вих. № 22-3-2/4781 від 18.12.2008 року.

Статтею 32 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцятиденний строк.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

ОСОБА_2 в обґрунтування свого позову посилався на те, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, тому що ПАТ «ОТП Банк» 26.11.2010 року уклав договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення прав вимоги з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за яким до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитним договором № ML- 502/081/2008 від 06.06.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_2

Проте, вказані твердження не кореспондуються з матеріалами справи. Так, 02 лютого 2010 року у звязку з невиконанням боржником та іпотекодавцем умов кредитного договору № ML-502/081/2008 від 06.06.2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 655, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 в рахунок задоволення вимоги ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») в розмірі 90 015,89 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.02.2010 року (1 долар США = 7,0003 гривень) становить 72 064,10 гривень та 2 000 гривень, в всього в гривневому еквіваленті 722 064,10 гривень.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 26.11.2010 року та договору про відступлення прав вимоги від 26.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором.

Отже, на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 02.02.2010 року, договір купівлі-продажу кредитного портфелю не був укладений, і відповідно, ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») на період 02.02.2010 року мав право вимоги до боржника.

За правилами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Інших підстав для визнання виконавчого нарису таким, що не підлягає виконанню в позові не зазначено.

Суду першої інстанції вважаючи права ТОВ «ОТП Факторинг Україна» захищеними, посилається на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» реалізувало своє право вимоги, про що свідчить рішення Южного міського суду Одеської області від 22.02.2013 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.11.2013 року, за яким з ОСОБА_2 стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-502/081/2008 від 06.06.2008 року в сумі 2 096 365, 96 гривень та судові витрати по справі.

Проте погодитись з таким висновком не можна, оскільки наявність виконавчого напису нотаріуса за відсутності реального виконання зобовязання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. У разі звернення іпотекодержателя до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення заборгованості суд має зясувати питання про виконання виконавчого напису та з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов договору. Аналогічна позиція викладена в п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витикають із кредитних правовідносин».

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-73 цс-13.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим рішення Южного міського суду Одеської області від 19 лютого 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 19 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Відділ державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції Одеської області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Сватаненко В.І.

ОСОБА_6