Справа № 446/184/14 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/5028/16 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - приватний нотаріус Кам'янка-Бузького нотаріального округу Робак Л.А. про визнання частково недійсним договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася із зазначеним позовом до відповідачів у якому на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України, ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» просила:

визнати частково недійсним договір іпотеки від 12 вересня 2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (її батьком), який посвідчений приватним нотаріусом Кам'янко-Бузького нотаріального округу Робак Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №1163, в частині передачі в іпотеку: житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 95,2 кв.м., який складається з коридору, підсобного (службового ) приміщення, кухні, чотирьох кімнат, житловою площею -89,9 кв.м.. До будинку примикають: сарай шлакобетонний (Б); вбиральня дерев'яна (В); споруди №1-4 (К) та земельної ділянки площею 0,200 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель (кадастровий номер НОМЕР_1);

скасувати запис №5648954 в Держаному реєстрі іпотек про обтяження житлового будинку АДРЕСА_1 (А-1), загальною площею 95,2 кв.м., який складається з коридору, підсобного (службового приміщення, кухні, чотирьох кімнат, житловою площею -98,9 кв.м.. До будинку примикають: сарай шлакобетонний (Б); вбиральня дерев'яна (В), споруди №1-4 (К) та земельна ділянка площею 0,2500 га призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (кадастровий НОМЕР_1), що 12 вересня 2007 року внесений приватним нотаріусом Кам'янко-Бузького нотаріального округу Робак Л.А., до державного реєстру іпотек на підставі договору іпотеки, який було укладено 12 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 та посвідчений за реєстровим №1163;

скасувати запис №5648488 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 (А-1), загальною площею 95,2 кв.м., який складається з коридору, підсобного (службового приміщення, кухні, чотирьох кімнат, житловою площею -98,9 кв.м.. До будинку примикають: сарай шлакобетонний (Б); вбиральня дерев'яна (В), споруди №1-4 (К) та земельна ділянка площею 0,2500 га призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (кадастровий НОМЕР_1), що 12 вересня 2007 року внесений приватним нотаріусом Кам'янко-Бузького нотаріального округу Робак Л.А., до державного реєстру іпотек на підставі договору іпотеки, який було укладено 12 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 та посвідчений за реєстровим №1163;

скасувати запис №5648795 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,2500 га призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд б/н (кадастровий номер НОМЕР_1), що був внесений 12 вересня 2007 року приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького нотаріального округу Робак Л.А. до державного реєстру іпотек на підставі договору іпотеки, який було укладено 12 вересня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 та посвідчений за реєстровим №1163 (а.с.3-8).

Оскаржуваним рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - приватний нотаріус Кам'янка-Бузького нотаріального округу Робак Л.А. про визнання частково недійсним договору іпотеки- відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на те, що вона з моменту придбання будинку батьком 25.12.2003 року і на час укладення спірного іпотечного договору (станом на 12 вересня 2007 року) була неповнолітньою, проживала та була зареєстрована в даному будинку разом із своїми батьками. У зв'язку з цим мала беззаперечне право користування належним їм житловим будинком.

Вважає, що укладення спірного договору іпотеки стосовно нерухомого майна, право на користування яким вона мала як неповнолітня на той час, потрібна була попередня згода органів опіки та піклування. Відсутність такого дозволу є підставою для визнання спірного договору іпотеки недійсним.

Просить рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, а також відповідача ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно установлено судом першої інстанції, відповідачу ОСОБА_2 (батьку позивачки) на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 25 грудня 2003 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 17 жовтня 2008 року виданого ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Також відповідачу ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Дернівською сільською радою на підставі рішення 14 сесії 4 скликання від 19січня 2005 року №9, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 05 квітня 2005 року за НОМЕР_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,2500га., яка призначена для обслуговування даного житлового будинку та господарських споруд (кадастровий номер НОМЕР_1).

Крім того, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності виданого 19 грудня 2005 року виконкомом Дернівської сільської ради на підставі рішення №99 від 14 грудня 2005 року та зареєстрованого у Червоноградському МБТІ 09 серпня 2007 року в реєстрову книгу №1ф /нж за реєстровим №78 належить нежитлова будівля, загальною площею 61,0 кв.м.

Зазначене нерухоме майно 12 вересня 2007 року було передане ОСОБА_2 в іпотеку з метою забезпечення виконання власних зобов»язань, що випливають з Кредитних договорів за №0, 0 від 12 вересня 2007 року, за умовами яких останній зобов'язаний повернути АКІБ «УкрСиббанку» 50000 доларів США до 12 вересня 2017 року (а.с.11-16).

При тому, передаючи оспорюване майно в іпотеку ОСОБА_6 у розділі 7 Договору підтвердив, що він розуміє всі умови договору та погоджується з ними (а.с.13).

Також при оформленні кредитних договорів та договору іпотеки ОСОБА_2 надав довідку Дернівської сільської ради №173 від вересня 2007 року про те, що він дійсно проживає в АДРЕСА_1, лише з дружиною ОСОБА_7, хоча як встановлено із даних будинкової книги, на той час, у будинку була зареєстрована його неповнолітня донька ОСОБА_6 (а.с.107;9).

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2940 цс 15, предметом якої був спір про визнання недійсним договору іпотеки.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

При розгляді справи №6-3005цс15 Верховний Суд України у постанові від 10 лютого 2016 року висловив правову позицію відповідно до якої, передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

У постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі №6-806цс16 про визнання недійсним договору іпотеки у разі відсутності дозволу органів опіки зазначено:

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсними за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Задовольняючи позовні вимоги, суди не врахували, що ОСОБА_4 - мати неповнолітньої, укладаючи договір купівлі-продажу квартири, а також ОСОБА_3 (новий власник квартири), укладаючи договір іпотеки квартири, не визнали право проживання дитини в даній квартирі та взагалі вказали, що треті особи не мають прав на квартиру, даний договір не суперечить правам та інтересам малолітніх та неповнолітніх осіб і не порушує їх права на користування житлом (пункт 1.4 договору купівлі-продажу квартири, пункт 1.7 договору іпотеки).

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

З огляду на наведені обставини Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України враховує, що дії ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час укладення договорів купівлі-продажу та іпотеки не можуть вважатися добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя - банку, не встановлено.

Окрім того Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

14 серпня 2008 року ОСОБА_4 уклала із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА 1, у зв'язку з чим право на житло у попереднього власника припинилось, оскільки при відчуженні цього нерухомого майна право користування квартирою було надано новому власнику, а відтак право неповнолітньої ОСОБА_2 на користування спірною квартирою також припинилося.

Новий власник квартири не був обмежений у праві на передачу свого нерухомого майна в іпотеку, оскільки право неповнолітньої ОСОБА_ 2 на користування спірною квартирою на момент укладення іпотечного договору припинилося. Окрім того, на даний час дитина досягла повноліття, даних про те, що до досягнення дитиною повноліття банк вимагав звернення стягнення на житло, право користування яким мала неповнолітня дитина у справі немає.

Отже, при укладенні спірних договорів право неповнолітньої дитини на користування житлом порушено не було.

Відтак, відсутність згоди органу опіки та піклування при укладенні зазначених договорів не призвело до погіршення житлових прав дитини.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, тому ухвалені в справі судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

За наслідками розгляду справи сформована наступна правова позиція.

Норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

У даній справі відповідач ОСОБА_2, укладаючи 12 вересня 2007 року кредитні договори та договір іпотеки, діяв недобросовісно, скрив від нотаріуса той факт, що у будинку (який передавався в іпотеку), на той час була зареєстрована його неповнолітня дочка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. При тому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя АКІБ «УкрСиббанк» - судом не встановлено.

При встановлених обставинах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання частково недійсним оспорюваного договору іпотеки, оскільки при його укладенні права неповнолітньої ОСОБА_2 на користування житлом порушено не було, відтак відсутність згоди органу опіки і піклування при укладенні зазначеного договору не призвело до погіршення житлових прав дитини.

На даний час, як установлено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 (позивач) проживає у спірному будинку, а ОСОБА_2 (відповідач) сплачує заборгованість за кредитними договорами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.