У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Національний банк України, про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 03 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 07/К-08-АПЗ, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 150 000 грн зі сплатою 11,5 % річних строком до 02 квітня 2023 року.

На забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_7. укладено договір поруки.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договором № 07/К-08-АПЗ.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 335 656 грн 98 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 23 березня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 квітня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 07/К-08-АПЗ, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 150 000 грн зі сплатою 11,5 % річних строком до 02 квітня 2023 року.

На забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_7. укладено договір поруки.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів, відповідно до якого останньому перейшло право вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за договором № 07/К-08-АПЗ.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 335 656 грн 98 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди керувалися тим, що позивачем пропущений шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до умов кредитного договору, повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування грошових коштів у відповідності до графіку зменшення ліміту кредитування.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. ст. 626, 629, ч. 1 ст. 651 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є обов'язковим для виконання сторонами; зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, суди не взяли до уваги правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 та у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15.

За змістом частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 28 серпня 2015 року, то висновок судів про застосування положень статті 261 ЦК України, які регулюють питання перебігу позовної давності, до передбаченого частиною 4 ст. 559 ЦК України строку пред'явлення вимог до поручителя є неправильним, оскільки цей строк не є строком позовної давності, на який поширюються зазначені норми.

Судами попередніх інстанцій вказані правові позиції не враховано, не перевірено у яких частинах може бути стягнута заборгованість за кредитом з поручителя, зважаючи, що строк дії кредитного договору - до 02 квітня 2023 року.

Оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони мають бути в цій частині скасовані з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343−345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КадироваВладислава Володимировича задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 23 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік