У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Таврійського державного агротехнологічного університету, третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 2 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 1 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 1 грудня 1975 року по 15 липня 2015 року перебувала у трудових відносинах з Таврійським державним агротехнологічним університетом. Наказом відокремленого структурного підрозділу «Новокаховський коледж» Таврійського державного агротехнологічного університету від 14 липня 2015 року № 62-К її звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП Україниза прогули без поважної причини з 15 червня 2015 року до 6 липня 2015 року.

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки була відсутня на робочому місці з поважної причини, оскільки виїхала до м. Києва для проходження обстеження та лікування у Київському науково-дослідному інституті, попередньо подавши заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати з 15 червня 2015 року по 3 липня 2015 року, у зв'язку із чим просила суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, визнати незаконним та скасувати зазначений наказ про звільнення, поновити її на попередній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5 304 грн 66 коп., а в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути 10 тис. грн.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 2 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 1 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. 40 КЗпП України, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Судами установлено, що 15 червня 2015 року близько 08.00 години ОСОБА_4 залишила диспетчеру відповідача заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, як пенсіонеру за віком, з 15 червня 2015 року по 3 липня 2015 року та одразу, не дочекавшись розгляду та вирішення її заяви, залишила робоче місце.

Згідно із п. 6 ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов'язковому порядку пенсіонерам за віком та інвалідам III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що наказ від 14 липня 2015 року № 62-К про звільнення є правомірним, оскільки ОСОБА_4 безпідставно залишила робоче місце, не отримавши наказу про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, крім того, поважність причин відсутності на роботі протягом спірного періоду не підтверджена належними доказами.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 2 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта