У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 грудня 2005 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір №DNH4KP70450322 на суму 1755,17 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% річних на залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим станом 19 червня 2015 року у нього утворилась заборгованість в розмірі 19 863,07 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпро-петровська від 16 листопада 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої та ухвалу апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що частина заборгованості за кредитним договором вже була стягнута з відповідача в судовому порядку, а у задоволені решти позову відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Як встановлено в судовому засіданні, 30 грудня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір на суму 1 755,17 грн.

Відповідно до судового наказу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2008 року з ОСОБА_2 стягнуто 12 527,94 грн кредитної заборгованості.

Тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню (в іншому випадку матиме місце подвійне стягнення).

Судом також встановлено, що станом на день звернення до суду із зазначеним позовом, сума боргу відповідача перед позивачем становила 8 201,89 грн.

Разом з тим вимоги в цій частині позову також не підлягають задоволенню в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Оскільки 4 грудня 2008 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було винесено судовий наказ про стягнення заборгованості з відповідача за спірним кредитним договором, отже з 5 грудня 2008 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом свої порушених прав, однак з даним позовом банк звернувся лише у вересні 2015 року, тобто після закінчення строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 березня 2016 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк