10.11.2016 227/4265/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - Притуляка С.А.,

при секретарі - Коверченковій М.О.,

за участю:

заявника - ОСОБА_1

заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку окремого провадження суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2; Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, в якій просив встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини чоловічої статі в Центральній міській клінічній лікарні №3 м. Донецька; батьків дитини, що перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі записати: мати - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_1 В обґрунтування своїх вимог послався на те, що він звернувся за місцем реєстрації до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, але отримав письмову відмову у проведенні будь-яких реєстраційних дій відносно факту народження дитини, пояснюючи це тим, що пред'явлені документи не мають законної сили, тому на сьогоднішній день він не має можливості зареєструвати та отримати Свідоцтво про народження дитини у реєстраційних органах, оскільки відсутні належні документи. Вказав, що він змушений звернутися до органів судової влади, оскільки іншим чином встановити вказаний факт можливості не має.

Заявник ОСОБА_1, який є батьком дитини та заінтересована особа - ОСОБА_2, яка є матірь'ю дитини, у судовому засіданні підтримали заяву про встановлення факту народження та просили задовольнити її у повному обсязі, підтвердили факт народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 в Центральній міській клінічній лікарні №3 м. Донецька.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який є дідом дитини, підтвердив факт народження ОСОБА_2 (його донькою) дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 в Центральній міській клінічній лікарні №3 м. Донецька.

Представник Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, про дату і час судового розгляду повідомлявся.

Дослідивши наявні у справі докази та пояснення осіб по справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

На підтвердження факту народження дитини заявником додано до заяви: медичне свідоцтво про народження у ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у Центральній міській клінічній лікарні №3 м. Донецька дитини, а також обмінну карту пологового будинку від 27.10.2016 року, яка містить інформацію про дитину та її матір, видані ЦМКЛ №3 м. Донецька, що є установої охорони здоров'я так званої "ДНР".

Крім того, за клопотанням заявника було допитано в якості свідка ОСОБА_3, який підтвердив факт народження ОСОБА_2 (його донькою) дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 в Центральній міській клінічній лікарні №3 м. Донецька.

До матеріалів справи долучена Відмова Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні державної реєстрації народження дитини №1698/3.2-25 від 08.11.2016 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч.3 ст.257-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Згідно ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

За приписами ч.1 ст.235 ЦПК України, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на наведену норму закону, надані заявницею медичне свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 у Центральній міській клінічній лікарні №3 м. Донецька дитини, та обмінна карта пологового будинку від 27.10.2016 року, видані ЦМКЛ №3 м. Донецька, що є установої охорони здоров'я так званої "ДНР", є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Крім цього, форма даних медичних документів не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт народження , приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявниці, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження, виданого державним органом України.

Часткове задоволення заяви обумовлено тим, що підстав для зазначення його батьком в судовому порядку не вбачається, оскільки згідно ч.1 ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

В даному випадку судом було встановлено факт народження дитини ОСОБА_2, у зв'язку із відмовою РАЦСу прийняти в якості медичного документу про народження дитини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.09.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис за №1170.

З урахуванням чого, заявник та його дружина на підставі даного рішення суду та свідоцтва про реєстрацію шлюбу можуть зазначити батьком заявника при реєстрації народження дитини.

При цьому суд звертає увагу заявника ОСОБА_1 на позицію Верховного суду України, викладену в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, згідно якої рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Керуючись ст. 144 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст.10, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, про встановлення факту народження дитини - задовольнити частково.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_2 о 20:50 год. в Центральній міській клінічній лікарні №3 м.Донецька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитини чоловічої статі.

В іншій частині заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження судового рішення не зупиняє його виконання.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.