АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/225/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 на ухвалу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2015 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9, треті особи: орган опіки і піклування Уманської міської ради, прокуратура м. Умані, про зняття особи з реєстрації та відмову у вселенні до квартири, -

в с т а н о в и л а :

В листопада 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_9, треті особи: орган опіки і піклування Уманської міської ради, прокуратура м. Умані, про зняття особи з реєстрації та відмову у вселенні до квартири.

Позов обґрунтовувала тим, що перебувала з відповідачем ОСОБА_9 у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2001 року по 26 липня 2007 року, від шлюбу вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу 2 вересня 2003 року її батьки придбали для неї однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 а м. Умань Черкаської області, в якій вона проживала з відповідачем ОСОБА_9 до розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу з листопада 2007 року ОСОБА_9 у спірній квартирі не проживає, що підтверджується актом РЕУ-3 від 15 квітня 2013 року, проте в 2012 році звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на ? частину цієї квартири, як на частку у спільній сумісній власності подружжя та про вселення його до цієї квартири.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 7 червня 2012 року за ОСОБА_9 визнано право власності на ? частину спірної квартири, як на майно, набуте в період шлюбу, та вселено його до вказаної квартири і в даний час він намагається вселитися до цієї квартири.

Вважає, що вселення ОСОБА_9 в однокімнатну квартиру суперечить моральним засадам суспільства, оскільки там проживає також і її неповнолітня дочка ОСОБА_10, відносно якої рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29 серпня 2014 року ОСОБА_9 позбавлено батьківських прав.

16 липня 2015 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони вселення ОСОБА_9 до спірної квартири до вирішення справи по суті.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, вивчивши та обговоривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 має місце спір з приводу права відповідача на користування спірною квартирою.

Позивач просила в забезпечення своїх позовних вимог заборонити ОСОБА_9 вселятися до спірної квартири до вирішення справи по суті.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п.4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 2 зазначеної постанови Пленуму Верховного суду України, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 7 червня 2012 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_9 визнано право власності на ? частину спірної квартири, як на майно, набуте в період шлюбу, та вселено його до вказаної квартири.

Спосіб забезпечення позову у даній справі, який просить застосувати позивач, полягає у забороні виконання вказаного рішення суду.

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і висновку суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2015 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9, треті особи: орган опіки і піклування Уманської міської ради, прокуратура м. Умані, про зняття особи з реєстрації та відмову у вселенні до квартири залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :