УХВАЛА

іменем україни

08 листопада 2016 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Кравцова Олена Сергіївна, Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Бурлака Руслан Володимирович, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просить суд поновити їй строк для подання скарги; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Кравцової Олени Сергіївни; зобов'язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Кравцову Олену Сергіївну до усунення порушення шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та скаржника на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом'янської районної в м . Києві солідарно 20 438 грн. 87 коп. заборгованості за судовим наказом № 2609/17761/12, по виконавчому листу від 25.01.2013 року, а також скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 04.12.2014 року та винесення постанови про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа; визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Бурлаки Руслана Володимировича; зобов'язати старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Бурлаку Руслана Володимировича до усунення порушення шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.11.2015 року, постанови від 01ю12ю2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 043 грн. 88 коп., постанови від 27.05.2016 року про звернення стягнення на заробітну плату та винесення постанови про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, містити відомості, перелічені в п.п. 3-5 ч. 3 ст. 85 Закону України «Про виконавче провадження» (на даний час - ч. 7 ст. 82 даного Закону).

В разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, до заяв (скарг, подань) учасників виконавчого провадження мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, ст. 26, ч. 4 ст. 57 Закону N 606-XIV, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами ст. 248-22 ЦПК. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 85, 89 ЦПК, залишається без розгляду.

Заявник стверджує, що протягом чотирьох років не отримувала жодного документу від державної виконавчої служби, а також судового наказу від 25.01.2013 року. Про існування «виконавчого листа від 27.05.2016 року вона дізналась лише 30.06.2016 року і тільки 28.10.2016 року їй наддали можливість ознайомитись з виконавчим провадженням та отримати копії постанов». На цій підставі, вважає, що строк звернення до суду нею не пропущений.

Проте, на підтвердження даних фактів останньою не надано суду будь-яких доказів. Враховуючи, твердження заявника про те, що вона дізналась про існування «виконавчого листа» 30.06.2016 року і саме після надання їй можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження (28.10.2016 року) вона вже більш детально дізналась про порушення її прав. На цій підставі вважає, що строк звернення до суду нею не пропущений. Проте, жодних доказів власних тверджень, щодо часу отримання інформації про навність виконавчого провадження і судового наказу (який за своєю суттю є виконавчим документом), яке сталось як зазначає заявник 30.06.2016 року, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження (28.10.2016 року), від якого вона відраховує строки звернення до суду, а також правового обгрунтування підстав відрахування строку на звернення до суду зі скаргою від 28.10.2016 року, а не 30.06.2016 року, не надано, що позбавляє суд можливості перевірити правильність обчислення строків звернення заявника до суду і вирішити питання, в разі необхідності, про їх поновлення чи відмову в їх повноленні.

Крім того, заявник всупереч імперативним положенням ч.ч. 3, 8 ст.119 ЦПК України звертається з вимогами про скасування постанови державного виконавця від 07.11.2014 року (про відкриття виконавчого провадження), боржниками в якому є не лише вона, а й дві інші особи. Проте, на підтвердження власних повноважень на звернення до суду від їх імені та пред'явлення будь-яких вимог в їх інтересах заявником суду не надано.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Крім того, відсутнє будь-яке правове обґрунтування вимоги заявника в частині зобов?язання судом державного виконавця винесення постанови про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа, враховуючи, що зобов?язання вчинити певні дії, які відносять безпосередньо до повноважень самого державного виконавця суд не має права.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В порушення вищевказаних вимог заявником не зазначено, яку саме, на її думку, порушено норму закону при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 01.12.2015 року та звернення стягнення на заробітну плату від 27.05.2016 року, а також не вказано жодної обставини, в цій частині, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

В порушення імперативних вимог п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України заявником не вказано адресу місцезнаходження, поштовий індекс та номер засобів зв?язку заінтересованих осіб.

Однак, дана скарга не відповідає вказаним вимогам.

Суд акцентує увагу заявника на тому, що зазначити докази слід саме на цій стадії - пред`явлення скарги, а вже їх представлення суду - можливе під час розгляду справи в разі відкриття провадження у справі.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Кравцова Олена Сергіївна, Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Бурлака Руслан Володимирович - залишити без руху.

Роз'яснити заявнику, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі скарги в новій редакції з урахуванням виправлення зазначеним судом недоліків.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала в частині залишення скарги без руху оскарженню не підлягає.

Суддя: В.С. Кицюк