Дата документу 16.02.2016
Справа № 320/421/16-ц
УХВАЛА

16 лютого 2016 року Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Урупа І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживачів та стягнення грошової суми,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним договір №717161 від 19.08.2015 року укладений між нею та відповідачем та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 31064,10 грн.

У звязку з тим, що позовна заява у даному випадку не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, а саме: позивачкою не сплачено судовий збір, ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.02.2016 року дану позовну заяву залишено без руху. Позивачці надано строк 5 днів з дня отримання нею копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалу про залишення позовної заяви без руху отримано позивачкою 11.02.2016 року.

В наданий судом строк позивачка вимоги судді не виконала, недоліки не усунула, квитанцію про сплату судового збору до суду не надала. Від неї надійшло клопотання в якому просить відкрити провадження по справі, посилаючись на те, що Законом України «Про захист прав споживачів» відповідно його редакції станом на 08.11.2011 року згідно ч. З ст. 22 споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. 08.07.2011 року був прийнятий Закон України «Про судовий збір» в його редакції від 03.09.2015 року в статті 10. Прикінцеві положення зазначено, що у частині третій статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» слова «державного мита» замінити словами «судового збору». Тобто положення про звільнення від судового збору за позовами порушених прав споживачів Закон України «Про судовий збір» залишив в силі, а тому вона звільнена від сплати судового збору.

Дійсно дія положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів від 12 травня 1991 року № 1023XII з наступними змінамиу взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Однак, посилання позивачки на Закон України «Про захист прав споживачів» щодо звільнення її від сплати судового збору безпідставні.

Закон України «Про судовий збір» у даному випадку є спеціальним законом і тому слід застосовувати саме його. В ст.5 цього Закону наведено вичерпний перелік випадків коли особи звільняються від сплати судового збору і розширювальному тлумаченню цей перелік не підлягає.

З 01 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», № 484-VIII від 22.05.2015 року Відповідно до цього Закону споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не звільняються від сплати судового збору.

Крім того, відповідно до п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 4-зп від 03 жовтня 1997 року конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Виходячи з цього положення за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, при вирішенні спорів у цих відносинах необхідно застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Закони України «Про захист прав споживачів» та «Про судовий збір» є нормативними правовими актами однакової сили.

А тому, оскільки норма Закону щодо сплати судового збору споживачами за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, в Законі України «Про судовий збір» зі змінами внесеними 22.05.2015 року прийнята пізніше, та набрала чинності з 01 вересня 2015 року, а не 03.09.2015 року як зазначає позивачка, то застосовувати слід саме цей Закон.

Посилання позивачки на те, що положення про звільнення від судового збору за позовами порушених прав споживачів Закон України «Про судовий збір» залишив в силі, а в його редакції від 22.05.2015 року в статті 10. Прикінцеві положення зазначено, лише про зміну слів в ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з «державного мита» на «судового збору» безпідставні.

Ці зміні у ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» було внесено згідно Законом № 3674-VI від 08.07.2011 року, а не Законом в редакції від 22.05.2015 року.

При таких обставинах, вважаю, що позовна заява у даному випадку не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, підстав для задоволення клопотання про відкриття провадження у справі на даний час немає, оскільки позивачкою не сплачено судовий збір, а тому необхідно продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви викладених в ухвалі судді від 01.02.2016 року та надання до суду квитанції про сплату судового збору в розмірі 1102грн. 40 коп. на рахунок: код ЄДРПОУ суду: 36969096, Мелітопольське УДК ГУДКУ у Запорізькій області, одержувач коштів: Державний бюджет м. Мелітополь Мелітопольський район, МФО 813015, р/рахунок № 0013.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.119, 121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі відхилити.

Продовжити позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви зазначених в ухвалі судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.02.2016 року до 5 днів з дня отримання нею копії ухвали від 16 лютого 2016 року .

Якщо позивачка у встановлений строк не виконає вимоги суду, позовна заява буде вважатися неподаною та повернена їй.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: