Справа № 148/2501/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 червня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області

В складі : головуючого судді Робак С.О.

при секретарі Немирівській Ю.А.

за участі адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Тульчинської державної нотаріальної контори, Крищинецької сільської ради Тульчинського району Вінницької області про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Тульчинської державної нотаріальної контори, Крищинецької сільської ради Тульчинського району про визнання заповіту недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.02.2014 померла його мати ОСОБА_4 і після її смерті відкрилася спадщина, як вважав позивач, за законом. Спадкоємцями за законом майна матері стали він та його брат ОСОБА_5 Про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері, він звернувся з заявою в Тульчинську державну нотаріальну контору. В результаті цього звернення йому стало відомо, що мати ОСОБА_4 01.10.2012 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла відповідачу ОСОБА_3

Заповіт було посвідчено секретарем Крищинецької сільської ради Тульчинського району.

Спадщина складається із: житлового будинку, розташованого по вул. Польова №43 в с. Крищинці; земельної ділянки площею 2,07 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майнового сертифікату; грошових коштів.

Він вважає заповіт своєї матері ОСОБА_4 від 01.10.2012 недійсним, так як вона на момент складення заповіту страждала психічним розладом. Ще в 2008 році у неї почалися психічні розлади, про що свідчить запис в амбулаторній медичній картці на її імя. Через деякий час психічні розлади посилились, її поведінка була неадекватна, вона робила не зрозумілі для оточуючих дії. Загрозу для суспільства вона не становила, але була психічно нездорова. В такому стані нею зроблено заповіт. Секретар Крищинецької сільської ради не являється спеціалістом в галузі психіатрії, а тому розпізнати психічний розлад заповідача не могла і посвідчила даний заповіт. Із матірю у нього були добрі відносини і при здоровому розумі позбавити його чи брата спадку не могла.

Просить визнати заповіт ОСОБА_4 від 01.10.2012, посвідчений секретарем Крищинецької сільської ради Тульчинського району - недійсним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав і показав суду, що він доглядав жительку с. Холодівки ОСОБА_6 і вона заповіла йому житловий будинок. Коли він її доглядав, то до них в гості приходила ОСОБА_4 ОСОБА_6 йому сказала, що ОСОБА_4 теж хоче, щоб він її доглядав, так як її сини живуть в Росії і її не доглядають. Він, починаючи з 2004 року по 2013 рік доглядав ОСОБА_4 допомагав її по господарству, возив в лікарню. В 2012 році ОСОБА_4 йому сказала, що хоче зробити на нього заповіт. Так як вона була хвора, то він завів її в Крищинецьку сільську раду, де вона склала на нього заповіт. При його складанні була присутня ОСОБА_4, він і секретар сільської ради. В 2014 році ОСОБА_4 померла. Приїхав її син ОСОБА_7, який її хоронив. Після похорон ОСОБА_7 сказав йому, щоб він відмовився від спадщини, але він від спадщини не відмовився. Вважає заповіт дійсним та просить в позові відмовити.

Представник третьої особи секретар Крищинецької сільської ради позов визнала і показала, що ОСОБА_4 прийшла разом з ОСОБА_3 і сказала, що вона хоче зробити на нього заповіт. Вона запитала, чи її сини знають про це. ОСОБА_4 відповіла, що знають. Під час складання заповіту ОСОБА_4 вела себе спокійно і в неї не виникли сумніви, щодо її дієздатності, але оскільки встановлено, що ОСОБА_4 в момент складання заповіту була психічно хвора і не могла розуміти значення своїх дій, то не заперечує, щоб заповіт, який вона посвідчувала визнати недійсним.

Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або ) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, згідно копії свідоцтва про смерть серії І-АМ № 280024 від 05.02.2014 (а.с.4), померла 03.02.2014.

Відповідно до повторного свідоцтва про народження (а.с.6) та копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.08.2012 (а.с.5) позивач ОСОБА_2 являється сином померлої і відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги.

01.10.2012 ОСОБА_4 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3 Даний заповіт посвідчений секретарем Крищинецької сільської ради ОСОБА_8 2.10.2012 року. ( а.с.112 ).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на майно, а саме: житловий будинок, розташований по вул. Польова №43 в с. Крищинці; земельну ділянку площею 2,07 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майновий сертифікат; грошові кошти ( а.с 7-12 ).

Як видно із спадкової справи № 166/2014 до майна померлої ОСОБА_4О.( копія якої знаходиться в матеріалах справи, а.с.24-32) з заявами про прийняття спадщини звернувся син померлої позивач по справі ОСОБА_2, як спадкоємець по закону першої черги, так і ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 в 1973 році встановлена ІІ група інвалідності по психічному захворюванню, яке виникло внаслідок черепно- мозкової травми, а у 1988 році ОСОБА_9 рішенням Тульчинської МСЕК отримала ІІ групу інвалідності по психічному захворюванню безстроково з діагнозом: віддалені наслідки черепно-мозкової травми, психоорганічний синдром; непрацездатна, що слідує із її пенсійної справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що він проживав по сусідству з ОСОБА_4 і знав її з 1984 року. Йому відомо, що вона була на групі інвалідності. Всі в селі знали, що вона «дивакувата жінка». Вона могла перед сторонніми людьми роздягнутись і ходити голою. Бували випадки, що вона сама з собою розмовляла, тримала курчат під ліжком. З нею мало спілкувався, так як вона могла безпричинно облаяти.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що ОСОБА_4 була психічнохворою людиною. Неодноразово лікувалась в ВОПНЛ, мала групу інвалідності. ОСОБА_4 безпричинно нападала на людей, щось незрозуміле говорила. Могла прийти і безпричинно людину побити. Сусіди з нею практично не спілкувались. Психічні розлади в неї виникли після перенесеною нею травми голови. Був випадок, що вона викрала в сусідів півня і привязала його на цепок. Остання постійно збиралась заміж за різних чоловіків. Говорила, що вийшла заміж за ОСОБА_3 Вона часто говорила сама з собою.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона працює фельдшером Крищинецького ФАП і впродовж останніх 5-ти років перед смертю їй відомо, що в ОСОБА_4 була амбулаторна карта в лікаря-психіатра, але діагноз її захворювання їй невідомий. ОСОБА_4 постійно скаржилась на стан свого здоровя. Вона неодноразово міряла її артеріальний тиск, він був постійно високий. Був випадок, що приходили до неї працівники міліції і пропонували їй видати довідку про те, що ОСОБА_4 є недієздатною. Про те вона таку довідку не видала.

Свідок ОСОБА_13 суду показала,що ОСОБА_4 була неадекватна. В неї була манія - вона постійно виходила заміж за різних чоловіків. Останнім часом до неї почав ходити ОСОБА_3, з яким, як стверджувала ОСОБА_4, вона зареєструвала шлюб. Після цього ОСОБА_3 не стало і вона почала її доглядати. Неадекватність ОСОБА_4 виражалась також в тому, що вона говорила про одне, а робила інше. Інколи безпричинно була агресивною. Їй відомо, що ОСОБА_4 хворіла на «голову».

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він працює дільничим інспектором Тульчинського РВ і в зону його обслуговування входить с. Крищинці. Він неодноразово виїжджав по місцю проживання ОСОБА_4, так як були скарги на її поведінку від її сусідів. Був випадок, що вона привязала півня на ланцюг. При спілкуванні з нею в нього виникали сумніви щодо її повноцінності.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що ОСОБА_4 в 2102 році знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Тульчинської ЦРЛ. При її обстеженні був встановлений діагноз: церебросклероз з різкими когнітивними та

мнестичними порушеннями. На її думку в неї була судинна деменція порушена память, погано спала, то говорила спокійно, то починала плакати чи сміятись. В звязку з чим їй призначались психотропні препарати.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що в 2012 році ОСОБА_4 знаходилась на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Тульчинської ЦРЛ. ОСОБА_4 він направляв на консультацію до лікаря невропатолога, оскільки в анамнезі останньої була черепно-мозкова травма, скарги на головний біль, запаморочення. Психотропні ліки, які призначалась ОСОБА_4 не надавались, так як остання була не в змозі їх купити, а їй їх ніхто не приносив. ОСОБА_3 бачив один раз в лікарні, якому був наданий список необхідних ліків, який його взяв, про те ліків для ОСОБА_4 не приніс.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №1 під час складання заповіту від 01.10.2012 ОСОБА_4 страждала на стійке хронічне душевне захворювання у вигляді деменції змішаного ґенезу ( травматичного, судинного ).

Під час складання заповіту від 01.10.2012 ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, суд, дослідивши зібрані докази, вважає, що в судовому засіданні встановлено абсолютну неспроможність ОСОБА_4, як душевно хворої людини, в момент вчинення правочину - складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України є підстави для визнання заповіту недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.225, 1257 ЦК України, ст.212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати заповіт ОСОБА_4 від 01.10.2012, посвідчений секретарем Крищинецької сільської ради Тульчинського району Вінницької області недійсним.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а для осіб, які не були присутні при оголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2016.

Суддя: