У х в а л а

28 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., вивчивши касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Мозолевської ВікторіїВікторівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 жовтня 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 85 000,00 дол. США, а ОСОБА_3 зобов'язувалася повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 01 жовтня 2018 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором №0 між АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», та ОСОБА_3, ОСОБА_4 01 жовтня 2008 року було укладено договір іпотеки № 94592, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, вартість предмета іпотеки становить 603 715 грн.

На порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 жовтня 2008 року становить 37 561 грн 38 коп. та у рахунок погашення якої ПАТ «Дельта Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність. Крім того, ПАТ «Дельта Банк» просив визнати право власності за ним на зазначену квартиру та виселити і зняти з реєстрації місця проживання та перебування відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі; зобов'язати відповідачів передати ПАТ «Дельта Банк» правоустановлюючи документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей, документи, що характеризують об'єкт нерухомості та інші документи.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ВССУ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним судом.

У зв'язку з цим скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, представник ПАТ «Дельта Банк» - Мозолевська В.В. просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У прохальній частині касаційної скарги представник ПАТ «Дельта Банк» - МозолевськаВ.В. просить поновити строк на касаційне оскарження, обґрунтовуючи пропуск процесуального строку тим, що повний текст рішення апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року отримала 31 серпня 2016 року, що підтверджується доданим до касаційної скарги супровідним листом.

Відповідно до ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку підлягає задоволенню, оскільки строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, обставини які б свідчили про переривання строку позовної давності відсутні, в розрахунку заборгованості, що поданий банком до суду міститься запис про відсутність сплати боргових зобов'язань починаючи з 19 грудня 2011 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення суд апеляційної інстанції виходив з того, що умовами договору іпотеки передбачено позасудовий порядок визнання права власності на предмет іпотеки, при цьому згоди про передачу предмету іпотеки у власність банку відповідачі не надавали.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Така позиція узгоджується з висновком Верховного суду України висловленим у постанові № 6-1851цс15 від 30 листопада 2016 року, який у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк».

Доводи, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Поновити представнику публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Мозолевській Вікторії Вікторівні строк на касаційне оскарження рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Мозолевської Вікторії Вікторівни на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року, рішення апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович