Ухвала

іменем україни

18 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на заставлене майно та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило звернути стягнення на квартиру загальною площею 78,90 кв. м, житловою площею 53,30 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 11 червня 2008 року № LVH9GA ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до кредитного договору від 11 червня 2008 року № LVH9GA ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_4 кредит у сумі 28 709,00 доларів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 02 червня 2018 року. Отримавши вказану суму кредиту, позичальник не виконав своїх договірних зобов'язань, станом на 30 січня 2014 року заборгованість складає 24 416,57 доларів США, що еквівалентно 195 088 грн 42 коп. Позивач зазначив, що на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 11 червня 2008 року між ним та відповідачами укладено договір іпотеки № LVН9GA, предметом якого визначено належну відповідачам на праві власності квартиру загальною площею 78,90 кв. м, житловою площею 53,30 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку із цим позивач просив звернути стягнення вказаної кредитної заборгованості на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2014 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на квартиру загальною площею 78,90 кв. м, житловою площею 53,30 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на підставі договору іпотеки від 11 червня 2008 року № LVH9GA ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Виселено відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року доповнено заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 травня 2014 року абзацом: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення зупинити на час дії Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року в частині накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, шляхом заборони будь-яким способам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми змінено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Скасовано ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 14 квітня 2014 року в частині обмеження ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань та в цій частині постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено; у решті ухвалу залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції у частині звернення стягнення на заставлене майно та виселення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо вчасного повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, а умовами договору іпотеки передбачено право банку, у випадку порушення умов кредитного договору щодо повернення кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з приміщення, переданого в іпотеку.

Також суд виходив із того, що у вищевказаній квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровано три особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яким належить по 1/3 частини кожному вказаної квартири.

Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 21 грудня 2013 року № 30.1.0.0/2-568 відповідачам направлено вимогу про добровільне звільнення квартири в 30-денний строк з дня отримання вимоги.

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК Української РСР, суд дійшов висновку про задоволення позову та звернення стягнення кредитної заборгованості на предмет іпотеки із виселенням відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із вищевказаними висновками суду та водночас дійшов висновку про необхідність доповнення рішення висновком про зупинення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення на час дії Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Однак із вказаними висновками у повному обсязі не можна погодитися виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Так, згідно з ч. 1 ст. 38 Закону «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Частиною 5 вищеназваної статті установлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Водночас у ч. 6 ст. 38 Закону «Про іпотеку» закріплено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Однак резолютивна частина рішення не відповідає вимогам, установленим ст. ст. 38, 39 Закону «Про іпотеку», адже не містить ціни продажу предмета іпотеки.

Таким чином, судом не встановлено всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Апеляційний суд міг виправити вищевказані помилки суду першої інстанції, однак, переглядаючи справу в апеляційному порядку, у достатньому обсязі не перевірив законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, чим порушив норми процесуального права щодо встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, аухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції у частині доповнення та залишення без змін рішення суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року у частині доповнення та залишення без змін рішення суду першої інстанції скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак