АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/9515/15-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Колесник О.М.
Апеляційне провадження Доповідач - Іванченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі: Гарматюк О.Д.

за участю:

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права користування жилим приміщенням, вселення до квартири, зобов'язання надати ключі від квартири та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення особи з квартири без надання іншого жила

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила визнати за нею право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_1, вселення та зобов'язання надати ключі від неї. Під час розгляду справи на підставі ч.1 ст.126 ЦПК України дану цивільну справу об'єднано в одне провадження з іншою справою за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 в якому він просив усунути перешкоди у користуванні та володінні квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права користування жилим приміщенням, вселення до квартири, зобов'язання надати ключі від квартири - задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні частини позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання надати ключі від квартири АДРЕСА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243 грн 60 к. судового збору,

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення особи з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, стягнення 243 грн 60 к. судового збору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права на проживання та користування квартирою відмовити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. Зокрема зазначає, що ОСОБА_3 своїми неправомірними діями перешкоджала відповідачу користуватись його власністю, самовільно вселившись у спірну квартиру, а тому співжиття сторін є неможливим.

Представник відповідача у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення суду оскаржується в частині визнання права на проживання та користування квартирою, а тому в іншій частині колегією суддів не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що припинення сімейних відносин з відповідачем, який є власником квартири, не позбавляє позивача права користування приміщенням. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_3 з 1988 року зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 разом зі своїми батьками.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 1999 року, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

03 січня 2001 року ОСОБА_4 видано Печерською РДА у м. Києві ордер на жиле приміщення № 29015 серія Б на квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з двох осіб: ОСОБА_4 та його дружину ОСОБА_3

Судом встановлено, що в січні 2001 року сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вселились до вищевказаної квартири в становленому законом порядку. При цьому ОСОБА_4 зареєструвався у встановленому законом порядком, проте ОСОБА_3, вселившись в дану квартиру, залишилась бути зареєстрованою за своїм місцем реєстрації з метою участі у майбутній приватизації зазначеного житла.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданного відділом приватизації житла Дарницької РДА у м. Києві квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4

У разі виникнення спору між власником та членами його сім'ї суд повинен врахувати, що право члена сім ї власника на користування житлом є сервітутним правом.

Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6- 10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, відповідно до статей 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням.

Посилання апелянта про те, що ОСОБА_3 вселилась в спірну квартиру як тимчасовий жилець, колегією суддів не приймається до уваги з огляду на те, що матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 вселялась у квартиру на підставі ордеру на жиле приміщення №29015 від 03 січня 2001 року, а тому в розумінні ст.98 ЖК України позивач не є тимчасовим мешканцем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: