Справа № 441/531/16 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/5527/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя Шумська Н.Л.,

судді: Цяцяк Р.П., Шеремета Н.О.

секретар Цап П.М.

за участі представника позивача -ОСОБА_2,

представника відповідача -ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 18 липня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв2язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду оскаржив позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням дійсних обставин справи. Вказує на те, що кредитні правовідносини між банком та відповідачем за кредитним договором від 07.09.2005 року є дійсними, про бажання їх припинити чи розірвати в порядку, встановленому законодавством чи договором, не заявляла жодна із сторін. Зазначає, що ОСОБА_4 не спростовано, що заборгованість за кредитом відповідачем не погашена та у відповідача існує борг. Таким чином вважає, що оскільки кошти за кредитним договором відповідачем повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягали стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, що й було складовою позовних вимог банку.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги з врахуванням обґрунтувань за письмовими поясненнями підтримав, просив, оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове про задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, зазначив, рішення суду першої інстанції є законним, просив залишити апеляційну скаргу банку без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачкою здійснено в листопаді 2005 року, а позивач звернувся до суду лише 19.04.2016 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають зібраним по справі доказам.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримав, не встановив дійсних обставин справи.

Матеріалами справи встановлено, відповідно до укладеного договору № DNH4KP70280002 від 07.09.2005 року ОСОБА_4 (далі - Відповідач) 07.09.2005 року отримала кредит у розмірі 5028,39 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на отримання кредиту на умовах визначених у заяві, яку підписала власноручно 07.09.2003 року. Наведене підтверджено підписом відповідачки у заяві. Доказів, які б це спростовували, відсутні.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором.

За кредитні кошти відповідачка придбала у ТОВ Крез- Капітал наступні товари: пральна машина Ardo AED 1000 XT, мікрохвильова піч Samsung MR 89 R-S, кухонний комбайн ZELMER 881.2 SL, сокодавка Moulinex ААV 6(б). Дана обставина підтверджується актом прийому-передачі товару № DNH4KP70280002 від 07.09.2005 р. та рахунком фактурою № 4176 від 07.09.2005 р. (а.с.8).

У частині 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. ст. 526, 527, 629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка умов кредитного договору не виконала допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, а згідно розрахунку поданого Банком станом на 16.01.2016 року утворилася заборгованість за кредитним договором на загальну суму 89697,12 грн., з якої: 4716,10 грн. - заборгованість за кредитом; 32200,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 52780,79грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

Відповідачка подала заяву в якій просила суд застосувати норми ст.267 ЦК України - наслідки спливу позовної давності.

Згідно зі статтями 526, 527, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України ).

Згідно з умовами Кредитного договору ОСОБА_4 надано строковий кредит на строк 24 місяці по 07.09.2007 року.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Такий висновок збігається з позицією Верховного Суду України, який зазначений в постанові від 29.06.2016р. у справі № 6-1188цс16.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 07.09.2005 року у межах позовної давності.

Оскільки позов до суду позивачем подано 19.04.2016 року, то заборгованість за згаданим кредитним договором слід стягувати в період з 19.04.2013 року по 16.01.2016 року, що становитиме різницю між сумою заявлених до стягнення відсотків в розмірі 32200,23грн. та відсотками, що нараховані станом на 19.04.2013р. в розмірі 22749,16грн., відтак 9451,07 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення пені. Заборгованість по пені необхідно стягувати за період з 19.04.2015 року по 16.01.2016 року, що становитиме різницю між сумою заявленої до стягнення пені у розмірі 82205,61 грн. та пенею, що нарахована станом на 19.04.2015 року в розмірі 69593,36 грн., відтак 12612,25 грн.

Крім цього, як вбачається з матеріалів 24 липня 2009 року Личаківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 21722 грн., яка складалась з: 4905,53 грн. - заборгованість за кредитом; 9005,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6300,01 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 6.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1010,57 грн. - штраф (процентна складова).

Копія судового наказу знаходиться в матеріалах справи (а.с.76).

Отже, апеляційна скарга ПАТ КБ ПриватБанк підлягає до задоволення, а рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 липня 2016 року слід скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк в межах позовної давності - загального строку до відсотків та річного строку позовної давності до пені.

Таким чином, до стягнення підлягає заборгованість за процентами у розмірі 9451,07грн. та заборгованість по пені у розмірі 12612,25грн. на суму 22063,32грн.

Задовольняючи апеляційну скаргу, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати (судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги) пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 344,50грн.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк задовольнити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 18 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк заборгованість за процентами у розмірі 9451,07грн. та заборгованість по пені у розмірі 12612,25грн.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк 334,50грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: