Справа №490/331/15-ц 15.02.2016 15.02.2016 15.02.2016
Провадження №22-ц/784/62/16
Справа № 490/331/15-ц
Провадження №22-ц/784/62/16 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

15 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю:

- позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

- представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

- третьої особи ОСОБА_7

- представника третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_7

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2015 року, постановлену у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10 та ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_11, ОСОБА_7, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_12, товарна біржа «Нерухомість центр», про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частину квартири, витребування частини квартири із чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та

за позовом

третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_7 до ОСОБА_10 та ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_11, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_8, товарна біржа «Нерухомість центр», про визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту неукладеності правочину та повернення майна,

установила:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_10 та ОСОБА_5 (треті особи - ОСОБА_11, ОСОБА_7, приватний нотаріус ОСОБА_8, ОСОБА_12 та товарна біржа «Нерухомість центр») про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, що укладений 25 травня 2000 року та посвідчений за № 42 на товарній біржі «Нерухомість центр», визнання права власності на ? частину цієї квартири в порядку спадкування за законом, витребування частини квартири із чужого володіння ОСОБА_5 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на імя ОСОБА_5

-2-

В липні 2015 року третя особа ОСОБА_7, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору пред'явила до суду позов до ОСОБА_10 та ОСОБА_5В.(треті особи: ОСОБА_11, приватний нотаріус ОСОБА_8, товарна біржа «Нерухомість центр») про встановлення факту неукладеності правочину від 25 травня 2000 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_13, відновлення становища, яке існувало до порушення, викликаного наявністю неукладеної угоди купівлі-продажу спірної квартири, визнання за нею право власності на спадкове майно 1/4 частини вищезазначеної квартири та зобовязання ОСОБА_5 повернути квартиру з незаконного володіння.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2015 року позов ОСОБА_7 залишено без розгляду за п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України у зв'язку з повторною її неявкою у судове засідання.

Рішенням цього ж суду від 27 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_7, посилаючись на порушення вимог процесуального закону щодо підстав залишення її позову без розгляду, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позов ОСОБА_7 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового засідання 27 жовтня 2015 року, ОСОБА_7 повторно не з'явилася до суду, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

За Конституцією України, ст.27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній, так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Аналогічне правило містить і частина 3 статті 169 ЦПК.

Отже, підставою для застосування зазначених норм є сукупність двох умов: повторна неявка належним чином повідомленого позивача та відсутність його заяви про розгляд справи у його відсутності.

Належним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду є дотримання правил ст.ст. 74, 76 ЦПК, за яким судові виклики здійснюються судовими повістками, які направляються фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та вручаються адресатам під розписку.

Частина 6 статті 74 ЦПК України передбачає, що особи, які беруть участь у справі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна справа призначалася до судового розгляду неодноразово, востаннє на 21 та 27 жовтня 2015 року.

-3-

21 жовтня 2015 року за письмовим клопотанням ОСОБА_7 через хворобу її дитини в судовому засіданні була оголошена перерва (т.1 а.с.230 - 231).

Розгляд справи призначено на 27 жовтня 2015 року.

В матеріалах справи наявний витяг з журналу обліку переданих телефонограм працівниками суду в якому містяться дані про те, що 21 жовтня 2015 року ОСОБА_7 повідомлено по мобільному телефону про розгляд справи 27 жовтня 2015 року.

26 жовтня 2015 року ОСОБА_7 подала до суду письмову заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату через те, що її дитина продовжує хворіти.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7, посилалася на те, що телефонограму з суду вона не отримувала, а 26 жовтня 2015 року випадково дізналась про розгляд даної справи на сайті «Судова влада» та того ж дня подала в суд заяву про перенесення судового засідання.

Отже, на думку колегії суддів, сам по собі журнал обліку переданих телефонограм працівниками суду (за відсутності фіксації повідомлення), не спростовує доводи ОСОБА_7 викладені в апеляційній скарзі про неотримання належного та завчасного повідомлення про виклик у суд.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що клопотання ОСОБА_7 в заяві від 26 жовтня 2015 року про перенесення судового засідання, судом розглянуто не було (т. 1 а.с.259-260).

За таких обставин, на думку колегії суддів, висновок суду про повторну неявку належним чином повідомленого позивача, є необґрунтованим.

Між тим, вимоги ОСОБА_7 щодо розгляду даної апеляційної скарги разом з поданою нею апеляційною скаргою на рішення суду, не підлягають задоволенню, та є передчасними, оскільки рішення суду за апеляційної скаргою ОСОБА_7 на рішення суду, судом апеляційної інстанції не переглядається.

За таких обставин, залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_7 за правилами п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, не можна вважати законним та обґрунтованим, що є підставою для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись статтями 303, 312,315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_14