_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4333/16-ц
Провадження № 2/520/2961/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Васильків О.В.

при секретарі Дідур Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комісії ОСОБА_3 управління Національної Поліції в Одеській області, ОСОБА_3 управління Національної Поліції в Одеській області, ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства, суд, -

в с т а н о в и в :

18.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів, який неодноразово уточнював, та відповідно до позовної заяви у редакції від 29.09.2016 року позивач просить стягнути з відповідачів солідарно з рахунку ГУ ДКСУ в Одеській області на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20 000,00 грн. за рахунок Державного бюджету України; та стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що він є потерпілим по кримінальному провадженню Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, яке відкрито 14.11.2014 року. Позивач зазначає, що оскільки досудове слідство триває більше 23 місяців, тобто понад розумний строк, та по кримінальному провадженню слідчі дії не виконуються, позивач неодноразово звертався до суду із скаргами, тому змушений звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 комісії ОСОБА_3 управління Національної Поліції в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління Національної Поліції в Одеській області до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У ході розгляду справи представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позовних вимог та підтримував надані письмові заперечення на позовну заяву /а.с. 46-59/.

Представник відповідача ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України в Одеській області ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав надані письмові заперечення /а.с. 31-35/ та просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши позивача та представника відповідача ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України в Одеській області, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 14.11.2014 року слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за заявою позивача ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004695 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України /а.с. 4/

Відповідно до повідомлення слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 14.11.2014 року ОСОБА_1 визнано потерпілим по кримінальному провадженню № 0004695 /а.с. 80/.

Постановою слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 24.11.2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004695 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення /а.с. 6/. 22.12.2014 року вказана постанова слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 24.11.2014 року була скасована прокурором прокуратури Київського району м. Одеси, та матеріали направлено до начальника СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для подальшого досудового розслідування /а.с. 7/.

В подальшому позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду із скаргами на бездіяльність слідчого СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які він зобовязаний вчинити у визначений КПК України строк. Так, ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 року, від 28.04.2015 року, від 28.07.2015 року, від 25.09.2015 року, від 29.01.2015 року скарги позивача було частково задоволено /а.с. 8-9, 13, 15, 18/.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 11.12.2015 року звернувся до Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, реєстр № 4687 /а.с. 16/. Та ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2015 року зобовязано посадових осіб Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області внести за заявою ОСОБА_1 від 11.12.2015 року, реєстр № 4687, відповідні відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і розпочати розслідування /а.с. 17/.

Судом встановлено, що лише 24.06.2016 року за заявою ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000500 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання співробітниками Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2015 року по справі № 520/16880/15-к /а.с. 50/.

Таким чином, судом встановлено, що з 14.11.2014 року /дня внесення за заявою ОСОБА_1 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004695 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України/ до теперішнього часу триває кримінальне провадження, по якому позивача визнано потерпілим. Та окрім того, по даному кримінальному провадженню неодноразово слідчими суддями визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів.

Суд погоджується із поясненнями сторони позивача, що відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16, шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки, судом встановлено, що ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси неодноразово визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів стосовно кримінального провадження № 0004695, по якому позивача ОСОБА_1 було визнано потерпілим, то суд приходить до висновку, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розяснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Проаналізувавши встановлені обставини по даній справі, що стосуються наявності порушених нормальних життєвих зв'язків позивача, та враховуючи ті зусилля, які позивач доклав для з'ясування питання розгляду слідчими органами його заяви від 14.11.2014 року, за якою слідчим СВ Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004695 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд вважає доведеними обставини наявності душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою працівників правоохоронних органів щодо нього. У зв'язку з чим, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

При цьому, суд не враховує заперечення представників відповідачів, так як вважає їх такими, що не заслуговують на увагу. Суд зазначає, що незаконна бездіяльність працівників правоохоронних органів, встановлена судовими рішеннями, підриває довіру населення та сприяє формуванню у громадян, в тому числі і у позивача, негативного ставлення до даних стуктур.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 1174, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1, відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн. /двадцять тисяч гривень 00 копійок/ та судовий збір у розмірі 551,20 грн. /пятсот пятдесят одна гривня 20 копійок/.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.