Справа № 456/2385/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/4291/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючий суддя: Шумська Н.Л.

Судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: пр. позивача ОСОБА_2,

відповідачі ОСОБА_3. ОСОБА_4, пр. відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом та знесення самочинно встановленої металевої опори, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільним проїздом та знесення самочинно встановленої металевої опори відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_6. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необґрунтованість, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що відповідачі без дозволу та згоди мешканців будинку, без будь-якого дозволу Стрийської міської ради, самовільно встановили у січні 2015 року металеву опору біля гаража позивача, чим унеможливили йому вільний доступ до гаражу та вільного користування спільним проїздом у дворі комунальних будинків.

Вказує, що будинки розташовані буквою «Г» і мешканці трьох будинків десятиліттями користуються лише цим одним подвір»ям, тому як іншого ніколи не було. Даний факт було підтверджено і засвідчено на виїзному судовому засіданні, де були присутні і відповідачі., які не заперечували факту спільного користування подвір»ям мешканцями всіх трьох будинків, а саме №7,, №9 по вул. Крушельницької та №20 по вул. І.Франка в м. Стрий. Вважає, що діями відповідачів порушено право позивача. Крім того, самовільно встановлена опора порушує будівельні норми і правила.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2016 року скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги, скасовує рішення та ухвалює нове рішення.

Рішення суду, згідно ст.213 ЦПК, повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1ст.303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, оскільки не ґрунтується на законі та встановлених дійсних обставинах справи.

Відмовляючи у захисті права користування спільною земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що встановлена відповідачами металева опора для вивішування білизни не порушує прав позивача.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія погодитись не може.

Висновки суду про відсутність порушеного права позивача на користування частиною спільної земельної ділянки через встановлення відповідачами металевої опори з бетонуванням основи у безпосередній близькості до стіни гаража, що належить позивачу на праві приватної власності, не відповідають дійсним встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Як передбачено Земельним Кодексом України у ст. 2 земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Таким чином, суд першої інстанції, в супереч вимогам п.3ч.1ст.214 ЦПК, неправильно визначив правовідношення сторін, що потягло помилкові висновки щодо відсутності порушеного права позивача. Спір стосується земельних правовідносин, а саме прав співвласників житлових будинків та власника нежитлового приміщення гаража на користування спільною земельною ділянкою, що є прибудинковою та виконує різні функції, зокрема обслуговування нерухомого майна, проходу, проїзду тощо.

До земель житлової та громадської забудови, відповідно до ст..38 ЗК України, належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови, відповідно до ст..39 ЗК України, здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Відповідно до ст. 5 ЗК України, земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Зокрема, принципи рівності та забезпечення гарантій прав на землю кореспондуються з нормами ч.3ст.42 ЗК України, де зазначено, що порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що самовільне встановлення відповідачами металевої опори, враховуючи її бетонування і розміщення у безпосередній близькості до стіни гаража позивача, порушує принципи земельних відносин, а саме спільного, тобто за вираженою згодою усіх співвласників та співкористувачів, користування спільною прибудинковою територією.

У цій частині доводи апеляційної скарги колегія вважає обґрунтованими.

Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст.42 ЗК України, порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст..79 ЗК України). Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) (ст.86 ЗК України). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади.

Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (ст.92 ЗК України). Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ст.42 ЗК України, порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Відповідачі не набули самостійних прав на прибудинкову територію земельну ділянку спільну для кількох житлових будинків та інших нежитлових споруд, тому не вправі були на власний розсуд встановлювати металеву опору з бетонуванням без погодження з іншими співвласниками, без визначення порядку користування спільною земельною ділянкою чи її розподілу в передбаченому законом порядку.

А позивач як законний користувач спільної земельної ділянки, має право на захист порушеного права безперешкодного користування спільною земельною ділянкою, зокрема для проходу, проїзду, розвороту транспортного засобу чи для здійснення інших маневрів, а також для обслуговування його власного нежитлового приміщення.

Крім того, враховуючи розмір належного позивачу гаража 13.2 кв.м., відповідно до договору купівлі-продажу (а.с.6) та площі земельної ділянки 0,0018га , тобто 18 кв.м., на якій розташований цей гараж, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.8), встановлена металева опора також порушує право власності позивача.

Таким чином апеляційним судом встановлено безумовні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, передбачені п.1,3,4 ч.1ст.309 ЦПК, а саме неповнота з»ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи нове рішення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність захисту порушеного права позивача у спосіб усунення виявленого порушення права, а саме демонтажу самовільно встановленої металевої опори біля гаража позивача у дворі будинку № 9 по вул. Крушельницької в м. Стрий Львівської області.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п. 1,3 ч.1 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою по вул. Крушельницької, 9 в м. Стрий Львівської області задовольнити та зобов»язати ОСОБА_7, ОСОБА_3 демонтувати встановлену опору біля гаража.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: