Справа № 359/2161/16-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/2768/16 Доповідач у 2 інстанції Кулішенко Ю. М.
Категорія 58 26.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Вовка Андрія Васильовича щодо неправомірного проведення розрахунку заборгованості по аліментах, невиконання рішення суду та зобов»язання його виконати, зобов»язання боржника ОСОБА_4 виконати рішення суду,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року скаржник ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаною скаргою. Свої вимоги мотивувала тим, що у відділі державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області перебувають виконавчі провадження з примусового виконання за виконавчими листами про стягнення зі ОСОБА_4 аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів.

В примусовому порядку стягнення неустойки за виконавчим листом № 2/1005/1277 від 26.07.2012 року на день подання скарги не виконано, сума 32 708.17 грн. з боржника не стягнута, що порушує ст.ст. 2, 11, 27 Закону України «Про виконавче провадження» та права і інтереси заявника.

Проведення перерахунку заборгованості по аліментах державним виконавцем Вовком А.В. за період з 27.07.2011 року по 01.01.2016 р. (Довідка № 5326 від 23.02.2016), свідчить про упередженість останнього та намагання звільнити боржника від виконання покладеного на нього обов'язку сплачувати, не лише аліменти та погашати заборгованість, за виконавчим листом № 2-2070 від 21.09.2011 року, а й проводити погашення за виконавчим листом № 2/1005/1277 від 26.07.2012 року про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в сумі 32 708,17 грн.

Просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Вовка А.В., які полягають у повторному проведенні помісячного розрахунку боргу по аліментах за період 27.07.2011 по 24.02.2012 р. та видачі нової Довідки-розрахунку заборгованості з аліментів за період з 27.07.2011 р. по 01.01.2016 р. № 5326 від 23.02.2016 р., визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Вовка А.В. по виконанню рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 2/1005/1277/2012 від 07.06.2012 р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 32 708,17 грн. та зобов»язати останнього здійснити примусове виконання Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 2/1005/1277/2012 від 07.06.2012 р.

Також просила зобов'язати боржника ОСОБА_4 сплатити позивачу ОСОБА_2 32 708, 17 грн. суму неустойки (пені), присуджену за ним.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2016 року в задоволені заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нову ухвалу про задоволення скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи інші посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, державним виконавцем були надані достатні докази виконання рішення суду, а саме державним виконавцем були здійснені виїзди за місцем проживання боржника, під час якого було описано та накладено арешт на його майно на яке можливо звернути стягнення та виконані інші виконавчі дії по виконанню рішення суду.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд передчасно погодився з правомірністю дій державного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів а саме: виконавчого листа № 2-2070 від 21.09.2011 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття; виконавчого листа № 2/1005/1277 від 26.07.2012 року, виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, в сумі 32 708, 17 грн.

На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 05.02.2016 року, державним виконавцем Вовком А.В. була складена Довідка-розрахунок заборгованості з аліментів за період з 27.07.2011 року по 01.01.2016 року.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження"державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження"державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, у ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Проте місцевий суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 383 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, доводів ОСОБА_2 щодо дотримання державним виконавцем норм діючого законодавства не перевірив, не врахував, що заявник тривалий час позбавлена можливості виконання судового рішення й отримання стягнутих на її користь грошових коштів та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні скарги.

Суд першої інстанції не витребував та не дослідив матеріали виконавчого провадження, не з'ясував належним чином, які саме дії вчинено (чи не вчинено) посадовими особами ВДВС щодо виконання даного судового рішення.

Висновки суду про те, що скаржником не доведено, що державний виконавець при виконанні судового рішення діяв з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» є передчасними, оскільки суд при вирішені справи належним чином не встановив дійсні обставини справи та дійшов передчасних висновків щодо відмови в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду не відповідає вимогам закону, суд порушив порядок встановлений для її вирішення, а тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України питання необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2016 року - скасувати, і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: