08 листопада 2016 року м. Чернівці
судді апеляційного суду Чернівецької області Литвинюк І.М. за результатами розгляду апеляційної скарги Чернівецького міського голови на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1 про зміну способу та порядку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року.
За наслідками розгляду вищезазначеної справи колегією суддів постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу відхилено, а ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції, згідно з яким змінено спосіб та порядок виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 13 квітня 2016 року та стягнуто з міського бюджету міста Чернівці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2014 року по 21 серпня 2015 року в розмірі 98 616,87 грн. без врахування податків та обовязкових платежів та середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2014 року по 25 травня 2014 року в розмірі 9 528,20 грн., з утриманням податків та інших обовязкових платежів.
З такими висновком не погоджуюсь і в порядку, визначеному ЦПК України, висловлюю окрему думку й прошу додати її до ухвали колегії Апеляційного суду Чернівецької області від 08 листопада 2016 року у даній справі.
Бюджетним кодексом України встановлено, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Державною казначейською службою України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання (пункт 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення").
Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (чинній на час розгляду справи) рішення про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами Державного казначейства України в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Пунктом 18 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (далі Порядку), затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2011 року № 845 (із змінами та доповненнями), визначено, що під час виконання виконавчого документа суду про стягнення надходжень бюджету, крім бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, орган Казначейства повідомляє протягом п'яти робочих днів після надходження такого документа відповідному органові, що контролює справляння надходжень бюджету (в разі безспірного списання коштів місцевого бюджету - також відповідному фінансовому органу), про надходження зазначеного виконавчого документа.
Також відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Відповідно до п. 2 Порядку безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.
Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Боржники - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства (п. 2 Порядку).
Пунктом 24 Порядку визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у п. 6 Порядку.
Згідно з Порядком казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 грудня 2012 року № 1407, мережа розпорядника коштів державного бюджету - це згрупована відповідно до законодавства головним розпорядником коштів державного бюджету (розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня, що має власну мережу) інформація щодо розпорядників нижчого рівня, які у своїй діяльності підпорядковані цьому розпоряднику та/або діяльність яких координується ним, а також отримують від нього бюджетні асигнування, та одержувачів коштів державного бюджету.
Порядком формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 22 грудня 2011 року № 1691 передбачено, що цей Порядок розроблено з метою формування переліку всіх розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів, упорядкування мережі розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів та встановлення загальних процедур з формування Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів.
Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.
З наведеної норми вбачається, що суд може змінити спосіб виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.
Зміна способу або порядку виконання може відбуватися у заміні одного заходу примусового виконання судового рішення іншим.
Отже, звернення ОСОБА_1 до суду з вказаною заявою не відповідає положенням наведених норм права щодо виконання рішень судів про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, згідно з якими виконавцями таких рішень є виключно органи Казначейства. Також встановлено, що оплата праці здійснюється за рахунок коштів «Медичної субвенції з державного бюджету та коштів місцевого бюджету м. Чернівці».
На мою думку, матеріалами справи не встановлено обставин, що ускладнюють виконання боржником судового рішення у встановлений спосіб і порядок з врахуванням механізму його виконання, встановленого нормами чинного законодавства. Доводи заявника щодо неможливості виконання рішення суду та заявлені вимоги не є зміною способу та порядку виконання рішення суду в розумінні ст. 373 ЦПК України. Виконання рішення суду можливо без зміни способу та порядку його виконання.
Одночасно слід зазначити, що чинним законодавством передбачена відповідальність боржника за невиконання без поважних причин судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що є підстави для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 жовтня 2016 року та відмови у задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення.
Суддя І.М.Литвинюк
"08" листопада 2016 р.