АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: сторін, їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання без згоди батька за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 листопада 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання без згоди батька.

Позовні вимоги обгрунтовувала слідуючими обставинами.

25.10.2012 року сторони уклали шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 03.11.2014р. шлюб між ними розірвано. Спочатку сторони досягли усної згоди щодо участі кожного з батьків у виховані сина, проте згодом між ними виникли суперечки, а тому в інтересах дитини, позивач зверталася з відповідним позовом до суду про визначення місця проживання дитини. В ході судового розгляду справи між ними було укладено мирову угоду та визначено місце проживання дитини разом з матір'ю, а також встановлено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з сином.

№22ц-794/1475/16 р. Головуючий у 1 інстанції: Скуляк І. А.

Категорія 48 доповідач Перепелюк І.Б.

Рішенням суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн. щомісяця.

30.05.2015р. між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб і вони мають намір створити міцну родину у Канаді, оскільки її чоловік є громадянином Канади, постійно проживає та працює у цій країні, матеріально забезпечений, має власне житло, проявляє турботу до її сина, допомагає морально та матеріально.

У зв'язку з наведеним, позивач має намір разом з сином виїхати на постійне місце проживання в Канаду, проте відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Позивач просила надати дозвіл на виїзд малолітньої дититни ОСОБА_3 за межі України без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 до Канади та оформлення документів для виїзду дитини без згоди батька.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 листопада 2015 року позов задоволено.

Надано дозвіл на виїзд за межі України в країну Канада на постійне місце проживання, малолітній дитині ОСОБА_3, у супроводі його матері ОСОБА_1, без дозволу (згоди) та супроводу його батька ОСОБА_2 Дозволено ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 оформити документи для виїзду малолітньої дитини ОСОБА_3 за межі України до Канади. Стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає рішення незаконним та необґрунтованим, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що його участь у вихованні дитини має епізодичний характер, оскільки на мирову угоду він погодився у звязку з тим, що позивач запевнила, що не має наміру змінювати місце проживання та виїзджати за кордон, чим фактично ввела його та суд в оману.

Також ОСОБА_3 зазначав, що рішенням суду порушуються його права як батька дитини, оскільки, якщо дитина буде проживати в іншій країні, відповідач зможе брати участь у її вихованні тільки через відеозв'язок «Скайп» і буде позбавлений можливості повноцінно спілкуватися з дитиною.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 листопада 2015 року - скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції на підставі положень Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Конвенції про права дитини, виходив з того, що виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання не порушить прав батька і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні сина.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 25.10.2012р. позивач та відповідач уклали шлюб під час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 син ОСОБА_3

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 03.11.2014р. шлюб між сторонами розірвано.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 08.07.2015р. визнано мирову угоду між сторонами та визначено місце проживання дитини разом з матір'ю, а також встановлено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з сином.

Згідно копії свідоцтва про шлюб, 30.05.2015р. між позивачем ОСОБА_1 та громадянином Канади ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

Звертаючись з позовом, позивач вказувала, що у зв'язку з укладенням шлюбу з громадянином іншої держави, вона має бажання змінити місце проживання та разом з сином виїхати на постійне місце проживання в Канаду.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Посилаючись на норми Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вони регулюють виїзд дитини за кордон, а не визначення постійного місця проживання. Цими нормами передбачено надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що позивач не зверталася з вимогою про надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення.

Чинне законодавство регулює можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Надання за рішенням суду дозволу на постійне місце проживання дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляють батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним.

Надання за рішенням суду першої інстанції дозволу на виїзд з України ОСОБА_3 разом з його матір'ю ОСОБА_1 на постійне місце проживання до Канади без згоди та супроводу батька суперечить ст. ст. 141,157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції на вище вказані норми матеріального права уваги не звернув, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги, порушуючи права батька дитини, фактично позбавив його можливості брати участь у її вихованні та особистому спілкуванні з дитиною.

Керуючись ст. 307, п.п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 18 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання та дозволу на оформлення документів без згоди батька відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :