01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Шиманський В.Й., Кравець В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участі третіх осіб: ПП «Творча майстерня «Престиж», ТОВ «ВІСАК-ОРИЗОН», ТОВ «Творча майстерня «ВІСАК», ТОВ «ВІСАК» про стягнення грошової компенсації, -
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6750/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації, посилаючись на те, що в 2011 році вона зверталася до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2014 визнано ідеальні частки в майні подружжя без його реального поділу та залишено майно у спільній частковій власності подружжя. При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога щодо визнання права власності на частини вкладів до статутних капіталів господарських товариств задоволенню не підлягає, оскільки частки в статутному капіталі товариств не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, адже з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, а зазначені спільні кошти подружжя втрачають ознаки об'єкта спільної сумісної власності подружжя, при цьому, один із подружжя, який є його засновником реалізує відповідне майнове право шляхом управління товариством, а інший набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна подружжя. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2014 зазначене рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2014 було змінено в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за кожним права власності на Ѕ частину нежилого приміщення «літера А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, корпус 4 (секція 5-6), загальною площею 90,7 кв.м. та на Ѕ частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Лисянський район, адміністративні межі с. Хижинці, загальною площею 0,9916 га, в іншій частині рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2015 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2014 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10.12.2014 в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину іменних акцій ПАТ «Банк Столиця», ПрАТ «Трест Київміськбуд-1», ПрАТ «Київміськбуд-1» та на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 1,2496 га, Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 1,2500 га скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
У зв'язку із зазначеним позивач вважає, що судом було встановлено, що частки в статутних капіталах ТОВ «Вісак» у розмірі 5 185 577,04 грн., ТОВ «Вісак-Оризон» у розмірі 14 000 000,00 грн., ТОВ «Творча майстерня «Вісак» у розмірі 5 610 000,00 грн., ПП «Творча майстерня «Престиж» у розмірі 18 600 000,00 грн. були придбані або сформовані за рахунок спільних коштів подружжя. Тому, вона просить стягнути з відповідача на її користь 21 697 788,52 грн. компенсації, тобто половину вартості внесеного майна до статутних капіталів третіх осіб у справі.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 21 697 788,52 грн. компенсації та 3 654,00 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить суд скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на те, що рішення не відповідає вимогам ст. ст. 212, 213 IIПК України щодо оцінки доказів, що є порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення представників позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, представників відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 та ОСОБА_2, представника третьої особи ТОВ «Творча майстерня «ВІСАК» - Розова О.С., які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 09.03.1993 сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 здійснив внески до статутних капіталів, ставши учасником наступних господарських товариств: МПП «Творча майстерня «Вісак», правонаступником якого являється ТОВ «Творча майстерня «Вісак», розмір внеску відповідача ОСОБА_1 до статутного фонду складає 5 610 000,00 грн.; ПП «Вісак», правонаступника якого являється ТОВ «Вісак», розмір внеску відповідача ОСОБА_1 до статутного фонду складає 5 185 577,04 грн.; ПП «Творча майстерня «Престиж», розмір внеску відповідача ОСОБА_1 до статутного фонду складає 18 600 000,00 грн.; ТОВ «ВІСАК-ОРИЗОН», розмір внеску відповідача ОСОБА_1 до статутного фонду складає 14 000 000,00 грн.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Виходячи зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Зазначене узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 03.07.2013 у справі № 6-61цс13, відповідно до якої з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому, лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Таким чином, лише за наявності доказів про те, що грошові кошти до статутних капіталів вищевказаних товариств під час шлюбу були внесені всупереч ст. 65 СК України, суд міг стягнути компенсацію.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що корпоративні права були набуті в супереч інтересам сім'ї.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що корпоративні права були набуті в супереч інтересам сім'ї, при цьому, лише за наявності доказів про те, що грошові кошти до статутних капіталів товариств під час шлюбу були внесені всупереч ст. 65 СК України, суд міг стягнути компенсацію.

За таких обставин, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участі третіх осіб: ПП «Творча майстерня «Престиж», ТОВ «ВІСАК-ОРИЗОН», ТОВ «Творча майстерня «ВІСАК», ТОВ «ВІСАК» про стягнення грошової компенсації скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участі третіх осіб: ПП «Творча майстерня «Престиж», ТОВ «ВІСАК-ОРИЗОН», ТОВ «Творча майстерня «ВІСАК», ТОВ «ВІСАК» про стягнення грошової компенсації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: