Головуючий суду 1 інстанції - Бойко С.Л.
Доповідач - Коротких О.Г.
Справа № 415/4557/16-ц
Провадження № 22ц/782/848/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Коротких О.Г.

суддів: Орлова І.В., Авалян Н.М.

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 21 вересня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні, заінтересована особа - Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанськ Луганської області,-

встановила:

ОСОБА_2звернулася до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту перебування на утриманні, в якій зазначила, що з 30.07.2005 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 та від шлюбу має двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 З грудня 2014 року вона є непрацездатною у звязку з вагітністю та пологами і з березня 2014 р. по теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Її чоловік ОСОБА_3 до останнього часу працював різальником еластомерів, гумових та азбестових виробів у ПАТ «Регенерат». За місцем роботи він отримував заробітну плату в сумі 2500грн. на місяць, яку він повністю віддавав їй і вона витрачала її на оплату квартири і комунальних послуг, придбання одягу та продуктів харчування тощо. Зазначена допомога була для неї постійним і основним джерелом до існування. ІНФОРМАЦІЯ_3 її чоловік загинув на виробництві. Весь час вона перебувала на утриманні свого чоловіка. Просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт перебування на утриманні загиблого чоловіка - ОСОБА_3.Встановлення факту перебування на утриманні чоловіка необхідно їй для отримання допомоги у звязку з втратою годувальника.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 21 вересня 2016 року заяву апелянта залишено без розгляду на підставі наявності спору про право.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процессуального та матеріального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою встановити факт перебування її, на утриманні чоловіка - ОСОБА_3. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказала, що спір про право відсутній, адже для спору про право потрібні взаємовиключні ствердження заінтересованих осіб про його існування чи правове значення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції поспішно дійшов до такиго висновку, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На підставі ч. 1, 3 ст. 41 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

З матеріалів справи вбачається, що зацікавлена особа Відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Лисичанськ Луганської області не висловило свою думку стосовно заявлених вимог ОСОБА_2, позивач не надала відмову Фонду у призначенні їй виплат, а тому неможливо вирішити, чи існує спір про право.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції не виконав приписів ч.1, 2 ст.235 ЦПК України не вживши заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи та всупереч вимогам п.3 ч.1 ст. 210 ЦПК не зазначив заслуговуючих на увагу законних підстав, з яких дійшов до висновків щодо наявності спору про право.

Щодо вимог апелянта постановити нову ухвалу, якою встановити факт перебування її, на утриманні чоловіка - ОСОБА_3 слід зазначити, що відповідно до приписів ч.2 ст. 307 та ч.1 ст. 303 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право: 1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу; 3) змінити ухвалу; 4) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. ОСОБА_2, фактично, просить прийняти рішення по суті її вимог, що не відповідає вимогам ст.ст.303,307 ЦПК України, оскільки це не входить до повноважень апеляційного суду.

Отже, ухвала Лисичанського міського суду Луганської області від 21 вересня 2016 року не може вважатися такою, що постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303-305, п.4ч. 2 ст. 307, ст.ст. 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 21 вересня 2016 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді