Справа № 404/1568/16-ц
Номер провадження 2/404/1531/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючої судді Панфілової А.В.

при секретарі - Мосійчук А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Приватне підприємство « Вагран» про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору від 23.02.2015 року № 142 купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, продавцем за яким є Приватне підприємство «Вагран», покупцем є ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_1 зареєстрований і проживає у гуртожитку за адресою м. Кіровоград проспект Університетський буд. № 21 у квартирі №221 . 05 січня 2016 року позивач дізнався, що за договором купівлі-продажу невідомій йому особі була продана квартира, в яку він законно вселився згідно ордеру та постійно проживає з 19.05.1997 р. і в якій, відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрований .

Зазначається, що під час укладання спірного договору купівлі - продажу квартири 23.02.2015 р. за №142 приватним нотаріусом ОСОБА_3, продавцем за яким є Приватне підприємство «Вагран», покупцем за яким є ОСОБА_2 нотаріус, яка посвідчувала договір купівлі-продажу, не з'ясувала обставини щодо проживання в квартирі мешканців, які внаслідок протиправного продажу квартири, можуть бути виселені.

Позивач стверджує, що спірну квартиру було продано разом з мешканцями ним , його дружиною та двома синами, які проживають там на законних підставах і мають право на приватизацію житла - кімнати у гуртожитку згідно Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому просить задовольнити позов повністю.

Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. а.с. 91-93) ), направленими за адресами нерухомого майна належного відповідачу , відповідно до Довідки з реєстру прав нерухомого майна та повернулися до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що розцінюється судом як небажання особи отримувати судові виклики.

Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі.

Представник третьої особи надала заперечення проти позову та зазначила, що оскаржуваний договір містить зазначення про реєстрацію у даному житлі позивача та його дружини, позивач не є особою яка на законних підставах вселилась у дане житло, так як позивач на момент вселення не перебував у трудових правовідносинах з власником житла ВАТ «Кіровоградбуд». З 24.02.15 року будівля за цією адресою є гуртожитком , який знаходиться у приватній власності , у зв»язку з цим позивач не має права на приватизацію житла в розумінні вищезазначеного Закону. У зв»язку з безпідставністю позову просить в його задоволенні відмовити повністю.

Судом встановлено наступні факти.

ОСОБА_1 зареєстрований і проживає у гуртожитку за адресою м. Кіровоград проспект Університетський буд. № 21 у кімнаті №221, що підтверджується копією його паспорта. З його слів разом з ним проживають і інші особи : його дружина та два сини . Доказів зазначеного суду не надано.

В дане житло вони заселились відповідно до ордера від 19.05.97 року на зайняття кімнати з сім»єю 4 чоловік від ВАТ «Кіровоградбуд». Копія надана суду ( а.с. 5).

05 січня 2016 року позивач дізнався, що за договором купівлі-продажу продана дана кімната відповідачу ОСОБА_2

Оскаржуваний договір містить зазначення про продаж квартири , а не кімнати в гуртожитку. Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 23.02.2015 р. за №142 вчиненого приватним нотаріусом ОСОБА_3, продавцем є Приватне підприємство «Вагран», покупцем ОСОБА_2 , зазначено , що в квартирі зареєстровано дві особи ОСОБА_1 та та ОСОБА_4 ( завірена копія знаходиться в матеріалах забезпечення доказів до подання позову до суду а.с. 35-36).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту ст. 3 ЦПК України однією із обов'язкових умов визнання правочину недійсним є порушення у зв'язку з його вчиненням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

В силу ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства( в редакції чинній на час укладення договорів).

Положенням ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1 Закону України " Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків " ( далі - ОСОБА_5 № 500 - VI), який набув чинності з 01 січня 2009 року , передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної чи комунальної власності, та гуртожитки, які перебувають у повному господарському віданні чи в оперативному управлінні підприємств, установ, організацій з управління житловим фондом незалежно від форми власності, крім гуртожитків, що знаходяться на балансі військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України та Міністерства внутрішніх справ України.

ОСОБА_5 не поширюється на гуртожитки, що на законних підставах знаходяться у приватній власності, у тому числі ті, що передані територіальним громадам у постійне чи тимчасове користування ( в редакції Закону N 500-VI від 4 вересня 2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону N 500-VI громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, що є об'єктами права державної чи комунальної власності, мають право на приватизацію займаного житла у вигляді окремої кімнати (кількох кімнат, жилих блоків, секцій).

Приватизація жилих приміщень (кімнат, жилих блоків, секцій) у гуртожитках, що є об'єктами права державної чи комунальної власності, здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п'яти років)( ч.2 ст. 4 Закону N 500-VI).

Положенням пункту 4 частини 1 статті Закону N 500-VI визначено , що гуртожитки, які не є об'єктами права державної власності та на законних підставах включені до статутних фондів підприємств, утворених у процесі приватизації чи корпоратизації, можуть передаватися у власність територіальних громад на договірній основі згідно з чинним законодавством виходячи з юридичних повноважень та фінансових можливостей органів місцевого самоврядування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача його представника та представника третьої особи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки права позивача оскаржуваним договором не були порушені , дія Закону № 500 - IV не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, позивач не є особою, яка на законних підставах вселилась у дане житло. Реєстрація особи у даному гуртожитку не є доказом законності його вселення , оскільки судом встановлено, що на час вселення позивач не був працівником ВАТ «Кіровоградбуд» як і члени його сім»ї.

Відповідачем в підтвердження законності проживання та вселення в дану кімнату надано ксерокопію ордеру № 39 від 19.05.1997 p.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Форму спеціального ордера встановлено Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 N 208.

Так, відповідно до даного Примірного положення про гуртожитки в спеціальному ордері, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку, зазначаються; дата видачі ордеру; найменування населеного пункту, а також підприємства, установи, організації, яким належить гуртожиток; номер і серія ордеру; прізвище, ім'я, по батькові особи, яка отримує жилу площу у гуртожитку, місце її роботи або навчання; адреса місцезнаходження гуртожитку; номер корпусу і кімнати; на підставі якого рішення видано ордер; склад сім'ї особи, яка отримує житлову площу у гуртожитку.

Ордер підписується керівником підприємства, установи, організації та скріплюється відбитком печатки підприємства, установи, організації. В установленому порядку право на підписання ордерів може бути надане іншій посадовій особі (наприклад, керівнику структурного підрозділу, у складі якого діє гуртожиток).

Ордер дійсний протягом 30 днів.

Дана ксерокопія не може вважатися копією ордеру, оскільки він не відповідає вимогам, щодо форми спеціального ордеру, який встановлений Типовим положенням про гуртожитки та вимогам Житлового Кодексу України.

Так, в ксерокопії даного ордеру не вказано, на підставі якого рішення він виданий, та ким прийняте, адже Типовим положенням про гуртожитки та ст.. 128 ЖК України, чітко встановлено, що ордер видається на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету і комітету комсомолу, та має бути вказана його ідентифікація, а саме номер та дата прийняття.

Також, відповідно до наданої ксерокопії не вбачається, ким підписаний , не вказано прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, тому не можливо встановити чи мала дана посадова особа повноваження.

Також викликає сумнів те, що на даній ксерокопії ордера стоїть печатка підприємства, адже в Типовому положенні про гуртожитки чітко вказано, що ордер підписується керівником підприємства, установи, організації та скріплюється відбитком печатки підприємства, установи, організації.

Крім того, в даному ордері не вказано населений пункт в якому надається дана житлова площа. А також не зазначено на чиєму балансі знаходиться даний гуртожиток.

Також в корінці ордеру не міститься інформація , щодо того хто і коли одержав даний ордер.

Крім того, згідно рішення Кіровоградської міської ради від 24.02.15 року № 3956 скасовано рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про скасування пункту 1 рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 23.06.2004 року № 899 «Про надання статусу будинку для малих сімей гуртожитку по проспекту Університетському , 21» та скасовано рішення виконавчого комітету від 14.10.2004 року № 1546 «Про погашення та зміну право встановлювального документа на цілу будівлю гуртожитку по просп.. Університетському, 21» ( а.с. 97)

Зазначене свідчить про те, що з 23.06.2004 року до 24.02.2015 року дана будівля не мала статусу гуртожитку у зв»язку з чим оскаржуваний договір купівлі- продажу від 23.02.2015 року містить зазначення про продаж не кімнати в гуртожитку , а квартири у будинку, яка станом на день укладення договору належала продавцю ПП «Вагран» згідно свідоцтва про право власності цілого будинку , виданого 20.10.2004 року за № 651.

Таким чином , спростовується зазначення позивача про укладення договору під час дії мораторію на відчудження у будь-який спосіб гуртожитків , жилих нежилих приміщень на користь фізичних чи юридичних осіб згідно Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».

Судом звернено увагу на те, що до суду звернувся лише позивач, при тому , що він стверджує про порушення даним договором прав і членів його сім»ї.

Встановивши вищезазначені обставини, суд дійшов висновку , що укладенням оспорюваного договору права позивача порушено не було, оскільки гуртожиток , в якому мешкає позивач в є приватній власності ПП " Вагран" , а не в державній чи комунальній власності, на час укладення договору будинок мав статус будинку , а не гуртожитку, позивач не є особою , яка на законних підставах вселилась в дане житло, тому позов є безпідставним та необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1,2,3 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Крім того, судом відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України було роз»яснено позивачу та його представнику наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій , а саме необхідність залучення в якості співвідповідачів ПП «Вагран» як другого учасника оспорюваного договору та притного нотаріуса, оскільки піставою звернення до суду зазначено, що саме неправомірними діями нотаріуса було протиправно продано квартиру з мешканцями, які можуть бути виселенні.

При цьому, позивач та його представник категорично відмовились проти їх залучення , наполягаючи на розгляді позову саме до ОСОБА_2

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по фактичному їх понесенню сторонами .

Враховуючи викладене та керуючись ст. 1 Закону України " Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків " , статтями 203, 215, 216, 321 ЦК України, ст. ст.11, 88, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Приватне підприємство « Вагран» про визнання недійсним договору, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда