Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Зарицької Г.В.,

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 23.05.2007 року в сумі 3819,09 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначало, що відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню отриманих за кредитним договором коштів.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ " ПриватБанк " просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд неправомірно застосував строк позовної давності, так-як зобов'язання є невиконаним і заборгованість підлягала стягненню в межах строку позовної давності.

Представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 23.05.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кошти в сумі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості.

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк.

Умови кредитного договору ОСОБА_2 виконував неналежним чином і станом на 31.05.2015 року утворилася заборгованість в сумі 3819,09 грн., з яких : 1020,27 грн. заборгованість за кредитом, 1120,77 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1020 грн. заборгованості за комісії, 500 грн. штраф (фіксована частина), 158,05 грн. штраф (процентна складова).

За ч.2 ст.1054 ЦК України до кредитного договору застосовуються положення норм про позику.

Так, ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховним Судом України викладено правову позицію з питань обчислення строків позовної давності та встановлення різних видів цивільно-правової відповідальності у справі № 6-116цс13, де зазначено, що оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно заяви ОСОБА_2 останній погодився, що ця Заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомлення з вказаними документами ОСОБА_2 засвідчив своїм підписом.

У вказаній заяві визначено розмір кредитного ліміту в сумі 5000 грн., базову відсоткову ставку за кредитним лімітом 3% на місяць, тобто 36% на рік.

Порядок нарахування процентів та наслідки невиконання умов договору визначено у п.8.6 розділу І та п.5.5 розділу ІІ Умов.

Термін дії кредитного ліміту пов'язано із терміном дії платіжної картки, який встановлено по травень 2011 року.

Крім того, пунктом 5.4 Умов встановлено, що погашення по Кредиту процентів відбувається щомісячно за попередній місяць, а кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Тобто, термін остаточного виконання зобов'язання по сплаті кредиту визначено останнім днем місяця терміну дії платіжної картки, а строк звернення до суду повинен обчислюватися по кожному простроченому щомісячному платежу.

Отже, строк позовної давності розпочався з 01.06.2011 року та закінчувався 31.05.2014 року, про що зазначив суд першої інстанції.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст.264 ЦК України).

Згідно розрахунку заборгованості відповідачем здійснено останній платіж 14.09.2012 року, що свідчить про переривання строку позовної давності та його закінчення 14.09.2015 року. Позов подано до суду 22.09.2015 року.

Враховуючи наведене, а також наявність заяви відповідача про застосування позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності, але помилився при його обчисленні.

Вказана помилка не призвела до неправильного вирішення справи, а тому не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Доводи позивача про необхідність стягнення заборгованості у межах строку позовної давності, оскільки зобов'язання є невиконаним, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-249цс15, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

До основних умов кредитного договору відноситься надання грошових коштів (кредиту) позичальникові та їх повернення у розмірі та на умовах, встановлених договором, тобто щомісячне повернення тіла кредиту та процентів за користування ним. Останній черговий платіж та проценти за користування ним повинні були бути сплачені 31.05.2011 року.

Згідно п.5.5.1 Правил за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) позичальник сплачує проценти по підвищеній процентній ставці чи додаткову комісію, розміри якої визначаються Тарифами, тобто визначено відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення кредиту.

Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві вказав, що приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що встановлений у договорі розмір процентів при порушенні позичальником зобов'язань, є розміром процентів, передбачених за порушення грошового зобов'язання, тобто ст.625 ЦК України.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові № 6-1206цс15 прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії це є штрафними санкціями, а тому стягнення останніх у відповідності до вимог ст.266 ЦК України залежить від спливу позовної давності по основній вимозі.

Відтак, нараховані банком проценти за прострочення користування кредитом, комісія, пеня та штрафи є мірою відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання умов договору, а тому є додатковою вимогою, строк давності по якій залежить від закінчення позовної давності по основній вимозі - щомісячна сплата тіла кредиту та процентів з остаточним погашенням за умовами договору до 31.05.2011 року.

З урахуванням наведено, за спливом позовної давності по стягненню тіла кредиту та щомісячних процентів за користування ним, відсутні підстави для стягнення заборгованості по додатковій вимозі - нарахувань за порушення грошового зобов'язання.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у справах №№ 6-1349цс15, 6-1707цс15, 6-990цс15, 6-1295цс15.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: