ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

17.10.2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в процесі розгляду справи був уточнений, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина на ? частини квартири, що розташована в АДРЕСА_1. Спадкоємицями за законом першої черги після його смерті є вона - його дружина та його донька - ОСОБА_2. Заповіту померлий за життя не склав. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, про те їй було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця на вищевказану частину квартири.

На підставі зазначеного просила визнати, що частка ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності на кв. АДРЕСА_1 становить ? частину та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка право власності на 1/8 частину спадкового майна.

В судове засідання позивач не з'явилась, до суду надійшла письмова заява, в якій вона просила справу розглядати у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, проте надала суду заяву, відповідно до якої винести рішення відповідно до законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, про що 14.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємницею за законом першої черги після його смерті є позивачка ОСОБА_1 та його дочка, відповідачка по справі - ОСОБА_2, що підтверджується відповідними документами: свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_3, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4. (а.с. 5,6).

Заповіту померлий за життя не склав.

Реалізовуючи своє право на спадщину, ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус листом від 09 вересня 2016 року за № 2224/02-17 відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи (а.с. 10).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Об'єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України).

Згідно довідки № 119 від 22 серпня 2016 року КП Фастівської міської ради Фастівського бюро технічної інвентаризації квартира АДРЕСА_1 по праву власності зареєстровано на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на підставісвідоцтва про право спільної сумісної власності виданого Фастівською міською радою 14.01.1998 року згідно Розпорядження органу приватизації № 2116 від 14.01.1998 року (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1998 року (а.с.8), квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі.

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності наведеним вище особам, у тому числі і ОСОБА_3, який у подальшому помер, у зв'язку з чим застосуванню підлягають норми інституту спадкування.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» частка у праві спільної сумісної власності в силу ст. 1226 ЦК України спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила -1/2".

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України, суд приходить до висновку, що слід визначити, що частка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, становила 1/4.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи вимогу про визнання права власності на частину квартири, суд приймає до уваги, що згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, в зв'язку з чим вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на 1/8 частину із ? частин квартири, належних спадкодавцю, як частку у спільній сумісній власності подружжя.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3, тому набула право спадкування на 1/8 квартири АДРЕСА_1, як частину спільного майна подружжя, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визначити, що частка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, становила 1/4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Ю.Чернишова