Дата документу 03.02.2016
Провадження № 2/334/708/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Дубини Л.А., при секретарі Філіпповій Ю.В., розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до до ПАТ «Запоріжтрансформатор» про відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому вказує, що працював на ПАТ «Запоріжтрансформатор», в умовах впливу шкідливих факторів 35 років і 2 місяці, які призвели до виникнення професійного захворювання - обструктивного захворювання легень першого ст.(токсикопилковий бронхіт першого ст., емфізема легень першого ст.) ЛН першого-другого ст). Згідно висновку МСЕК № 006636 від 25.01.2011 року його визнано інвалідом 2 групи безстроково та встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності.

У звязку з професійним захворюванням та його наслідками позивач витратив дуже багато часу на відновлення здоровя, тривалий час перебував у лікувальних закладах, а відтак зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, він не може вести повноцінний спосіб життя, зазнав порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Просить стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 40000 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник вiдповiдача позов не визнав і просиь відмовити у його задоволенні, при цьому не заперечує, що позивач працював на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів, що призвело до виникнення професійного захворювання.

Між тим, на думку представника відповідача, позивачем не доведено, що саме в наслідок професійного захворювання йому заподіяно моральної шкоди, оскільки, крім професійного захворювання, останній має ряд інших, супутніх захворювань. Крім того, позивачем не обґрунтована заявлена до відшкодування сума моральної шкоди, розмір якої не відповідає вимогам розумності і справедливості.

Вислухавши пояснення представників cтopiн, дослiдивши матерiали справи та надані докази, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що позивач 03.08.1971 року був прийнятий на роботу на пiдприємство вiдповiдача, та 30.10.2014 року звільнений з роботи у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-8).

Зі змісту копії Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 09.12.2010 року та Акту розслiдування хронiчного професiйного захворювання вiд 17.01.2011 року, встановлено наявнiсть у ОСОБА_1 хронiчного професiйного захворювання внаслідок, довготривалого стражу роботи в шкідливих умовах праці, недосконалого технологічного процесу ( а.с. 9-15).

Згідно висновку МСЕК № 006636 від 25.01.2011 року ОСОБА_1 визнано інвалідом 2 групи безстроково та встановлено 40% стійкої втрати професійної працездатності( а.с. 16-17).

Згiдно ст. 43 Конституції України кожен має право на належнi, безпечні і здорові умови працi.

Стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування вiд нещасного випадку на виробництвi та професiйного захворювання, які причинили втрату працездатностi» передбачає вiдшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від вiдшкодування майнової шкоди i є одним iз способiв захисту особистих немайнових прав працiвника.

Вiдповiдно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних i нешкідливих умов працi покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною 1 ст. 237-1 КзпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться в разi якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про вiдшкодування моральної (немайнової) шкоди" згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявностi порушення прав працiвника у сферi трудових вiдносин, зокрема, виконання робiт у небезпечних для життя i здоровя умвах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життевих зв'язкiв чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя, обов'язок по вiдшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Вiдповiдно до ст. 23 ЦК України особа має право на вiдшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фiзичному болю та стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з калiцтвом або iншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведiнкою щодо неї самої, членiв її ciм'ї чи близьких родичiв; у душевних стражданнях, яких фiзична особа зазнала у зв'язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженнi честi та гiдностi фiзичної особи, а також дiлової репутацiї фiзичної або юридичної особи. Моральна шкода вiдшкодовується грiшми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi.

Судом установлено, що ОСОБА_1 завдано моральних страждань та переживань у зв'язку з хронiчним професiйним захворюванням отриманим на виробництвi, який тривалий час був вимушений лiкуватися (а.с.18-25), отримав хронiчне захворювання та iнвалiднiсть 2 групи.

Отже, сам факт виникнення у позивача професійного захворювання обструктивного захворювання легень першого ст.(токсикопилковий бронхіт першого ст., емфізема легень першого ст.) ЛН першого-другого ст) та визнання його інвалідом 2-ї групи безстроково із остаточною втратою професійної працездатності 40%, свідчить про те, що позивач в силу ч.1 та п. 1 ч.2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, і яка полягає у душевному болю та стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав.

Визначаючи розмiр моральної шкоди суд враховує стан здоров'я позивача, наслiдки отриманого хронiчного професiйного захворювання, характер, ступiнь та тривалiсть моральних страждань, яких зазнав позивач, i вважає, виходячи з принципiв розумностi достатностi, виваженостi, необхiдним стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмiрi 10000 грн.

Що стосується заперечень представника відповідача проти позову та його доводів про відсутність причинного звязку між захворюванням та моральною шкодою, то суд їх до уваги не приймає, т.я. вони не спростовують доводів позивача.

Відповідно до приписів норм Податковoго кодексу України, зокрема, п.168.1.1, 168.1 ст. 168, сума моральної шкоди підлягає оподаткуванню, але позивач є інвалідом 2 гр. і звільнений від сплати податків і зборів. А тому сума моральної шкоди має бути сплачена йому без утримання сум, передбачених законом податків і зборів; в даному випадку відповідач нестиме витрати по їх платі.

Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнути з відповідача у сумі 1218 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213 ЦПК України, ст. ст.. 23, 1167 ЦК України,

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «Запоріжтрансформатор» ( код ЄДПРОУ 00213428) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1) на відшкодування заподіяної моральної шкоди 10 000 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ПАТ «Запоріжтрансформатор» ( код ЄДПРОУ 00213428) на користь держави судові витрати у сумі 1218 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Дубина Л. А.