У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх: ОСОБА_6, ОСОБА_7, до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної ради у м. Херсоні, про збільшення частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на частку будинку; за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно з договором дарування від 21 серпня 2000 року їй належить 13/24 часток житлового будинку АДРЕСА_1, власником 1/3 частки цього ж будинку на підставі договору дарування від 25 вересня 1997 року є ОСОБА_5 З відповідачем не досягнуто згоди з приводу володіння спірним будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований, що перешкоджає їй реалізувати гарантоване Конституцією України право отримати у власність земельну ділянку та користуватися належною їй частиною житлового будинку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд поділити житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій він розташований.

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 з 1975 року не проживає у спірному житловому будинку, не приймає участі в ремонті та утриманні будинку, тому він змушений це робити за власні кошти. Він здійснив перебудову прибудови до будинку, провів газопостачання, зробив підлогу з підігрівом, замінив водопровід, виконав обробку фасаду та внутрішніх стін будинку, виконав гідроізоляцію, замінив електропроводку, оштукатурив стіни, замінив дах, вікна, двері, паркан тощо.

Позивач вважав, що виконаний обсягробіт щодо покращення стану житлового будинку та згода відповідачки на таке покращення дає підстави для збільшення частки ОСОБА_5 у житловому будинку, тому просив суд збільшитийого частку у житловому будинку АДРЕСА_1, припинити право власності ОСОБА_4 на 13/24 часток цього будинку та визнати право власності на них за ОСОБА_5

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 29 вересня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Поділено житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, між співвласниками: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2015 року № 15/155. У власність ОСОБА_4 виділено визначені приміщення, які складають 63/100 частини від всього домоволодіння, вартістю 88 741 грн. У власність ОСОБА_5 виділено визначені приміщення, які складають 37/100 частини від всього домоволодіння, вартістю 51 611 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 6 381 грн за відступ від ідеальної частки домоволодіння.

Зобов'язано ОСОБА_4 виконати наступні перепланування: закласти дверний отвір цеглою з приміщення № 1-2 в приміщення № 1-1, закласти дверний проріз з приміщення № ІІІ в приміщення № ІІ, вартість робіт по переплануванню становить 3 598 грн.

Зобов'язано ОСОБА_5 виконати наступні перепланування: влаштувати вхідний дверний отвір в капітальній стіні з встановленням нового дверного блоку з приміщення № ІІІ в приміщення №1-2, вартість робіт по переплануванню становить 1 757грн.

Визначенопорядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до виксновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2015 року № 15/155.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в свої інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 356, 358, 364 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідно до правовстановлюючих документів співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 з часткою - 2/3, та ОСОБА_5 з часткою - 1/3.

Запропонований експертом варіант поділу житлового будинку АДРЕСА_1 та визначення порядку користування земельною ділянкою за вказаною адресою (висновок судової будівельно-технічної експертизи від 30червня 2015 року №15/15) відповідає закону та не порушує законних прав співвласників.

При відмові в задоволенні зустрічного позову суди вірно виходили з того, що підстав, передбачених ст. 344 ЦК України для визнання права власності на житловий будинок немає, оскільки власник частини житлового будинку відомий. При цьому відсутні підстави для примусового припинення права власності, оскільки ОСОБА_8 не доведено наявність умов, передбачених ст. 365 ЦК України, і, крім того, не сплачено грошові кошти на депозит суду.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а порушення норм матеріального чи процесуального права не встановлено.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в свої інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 14 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 29 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
О.В. Закропивний С.П. Штелик