АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: спори, що виникають
із договорів надання послуг
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Тичкової О.Ю.

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника обласного комунального закладу «Харківське училище культури» - Смичок Тетяни Миколаївни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року за позовом обласного комунального закладу «Харківське училище культури» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, про розірвання договору про надання койко-місця для проживання у гуртожитку, стягнення заборгованості та звільнення койко-місць,-

ВСТАНОВИЛА:

06 жовтня 2015 року обласний комунальний заклад «Харківське училище культури» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, про розірвання договору про надання койко-місця для проживання у гуртожитку, стягнення заборгованості та звільнення койко-місць.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів від 20 жовтня 2000 року, № 823, на баланс обласного комунального закладу «Харківське училище культури» передано гуртожиток, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. В подальшому рішенням виконавчого комітету Московської районної ради від 18 жовтня 2005 року № 417 поштова адреса гуртожитку змінена на: АДРЕСА_2

26 грудня 2013 року між обласним комунальним закладом «Харківське училище культури» та відповідачами укладено договір про надання койко-місця, відповідно до умов якого обласним комунальним закладом «Харківське училище культури» надано відповідачам у тимчасове користування три койко-місця у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, без реєстрації в органах МВС України, термін проживання з 26 грудня 2013 року по 01 вересня 2014 року, строк дії договору не визначений, орендна плата за користування койко-місцем становила 510,00 грн., розмір договірної ціни за койко-місце встановлюється бухгалтерією училища, орієнтуючись на державні тарифи на комунальні послуги і може бути змінений з моменту змін державних тарифів (далі - договір).

Розмір оплати за проживання у гуртожитку, у зв'язку з підвищенням тарифів за комунальні послуги, неодноразово змінювався наказами обласного комунального закладу «Харківське училище культури» № 69 від 13 травня 2014 року, № 81 від 01 липня 2014 року, № 89 від 01 серпня 2014 року та № 61 від 01 квітня 2015 року. Зазначені накази були доведені до відома відповідачів, які не виконували належним чином покладені на них за договором обов'язки по оплаті за користування койко-місцями, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 10 460,00 грн.

Зважаючи на зазначене позивач просив суд розірвати договір про надання койко-місць, зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити три койко-місця в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання койко-місця для проживання у гуртожитку в розмірі 10 460,00 грн.

27 січня 2016 року ОСОБА_2 подано заперечення на позов, в якому зазначено, що вони з донькою не проживають у гуртожитку досить тривалий час, позов подано з порушенням підсудності, зважаючи на що просив суд повернути позовну заяву позивачу.

16 березня 2016 року ОСОБА_3 також подано заперечення на позов, в якому зазначено, що в гуртожитку не проживає, на час розгляду справи мешкає в м. Рубіжне Луганської області, позов подано з порушенням підсудності, у зв'язку з чим просила суд повернути позовну заяву позивачу. Також зазначила, що вищевказаний договір не підписувала, вимоги щодо солідарної відповідальності є безпідставними, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачають солідарної відповідальності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року у задоволенні позову обласного комунального закладу «Харківське училище культури» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, про розірвання договору про надання койко-місця для проживання у гуртожитку, стягнення заборгованості та звільнення койко-місць відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником обласного комунального закладу «Харківське училище культури» було подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції належним чином не досліджені обставини справи та надані докази, висновки не відповідають фактичним обставинам по справі. Крім того, судом першої інстанції не залучено до участі у справі свідків, не взято до уваги факту ознайомлення відповідачів з наказом № 61 від 22 травня 2015 року про підвищення плати за проживання.

В суді апеляційної інстанції представник обласного комунального закладу «Харківське училище культури» апеляційну скаргу підтримувала.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просили колегію суддів залишити без змін рішення суду першої інстанції (а.с. 178, 197).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення представника обласного комунального закладу «Харківське училище культури», дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог обласного комунального закладу «Харківське училище культури» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, про розірвання договору про надання койко - місця для проживання у гуртожитку, стягнення заборгованості та звільнення трьох койко - місць у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_2 суд першої інстанції виходив із того, що строк дії договору про надання койко - місця для проживання у гуртожитку від 26 грудня 2013 року закінчився 01 вересня 2014 року, у зв'язку з чим правові підстави для розірвання цього договору відсутні.

При розгляді справи в суді першої інстанції позивачем не було надано доказів, які підтверджували, що після закінчення строку дії договору про надання койко - місця відповідачам у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, останні користувалися цим приміщенням, користуються ним на час розгляду справи, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для зобов'язання відповідачів звільнити кімнату № НОМЕР_1 спірного житлового приміщення та стягнення заборгованості за період після закінчення дії договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами та не оспорюється сторонами, що гуртожиток, розташований за адресою АДРЕСА_2, переданий на баланс обласного комунального закладу «Харківське училище культури» на підставі рішення Харківської міської ради народних депутатів № 823 від 20 жовтня 2000 року (а.с. 14-15).

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова № 417 від 18 жовтня 2005 року поштова адреса гуртожитку була змінена та зареєстрована на АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Згідно зі ст. ст. 2, 3 Положення про студентський гуртожиток обласного комунального закладу «Харківське училище культури» (далі Положення) цей гуртожиток призначається для проживання студентів, слухачів курсів підвищення кваліфікації на період їх навчання.

Вільні кімнати в гуртожитку можуть використовуватись адміністрацією училища для створення готелю або передачі їх під тимчасове житло іншим особам, згідно відповідних угод, але вони повинні бути відокремленні від зони проживання студентів (а.с. 19 ).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, студентами обласного комунального закладу «Харківське училище культури» не являлись.

З 2005 року по договорам про надання койко - місця для проживання у гуртожитку, укладених між ними та позивачем, відповідачі займали два койко - місця в кімнаті № НОМЕР_1 (а.с. 184-188).

З 2008 року укладалися договори про надання їм три койко - місця в зазначеній кімнаті у зв'язку з народженням дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 190-193).

Зареєстрованими у зазначеному будинку відповідачі не були, ОСОБА_2 з 14 квітня 2005 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9-10), а з 2013 року - АДРЕСА_4 (а.с. 176), ОСОБА_3 - за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004 року (а.с.13).

Відповідно до договору про надання койко - місця для проживання у гуртожитку, укладеного між сторонами 26 грудня 2013 року, термін проживання відповідачів у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку був визначений з 26 грудня 2013 року по 01 вересня 2014 року (а.с.13-а).

Та обставина, що в розділі 9 «Строк дії договору» не зазначений кінцевий строк його дії, не свідчить про те, що даний договір є безстроковим, оскільки в розділі 1 визначений термін проживання відповідачів з 26 грудня 2013 року по 01 вересня 2014 року (а.с. 13-а).

Крім того, відомості, які містяться в матеріалах справи, свідчать про те, що договори про надання місця для проживання у гуртожитку укладалися відповідачами щорічно (а.с. 13-а, 184-193).

Більш того, укладення безстрокових договорів суперечать Положенню про студентський гуртожиток обласного комунального закладу «Харківське училище культури», яким передбачено надання вільних кімнат в гуртожитку іншим особам під тимчасове житло (а.с. 19).

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з доводами позивача, що вищезазначений договір є безстроковим.

Відповідно до ч.1 розділу 5 вищезазначеного Положення місячна плата за проживання у гуртожитку визначається у відповідності до законодавства України.

Конкретний розмір оплати за проживання в гуртожитку встановлюється наказом директора училища згідно кошторису (а.с. 22).

Згідно з ч.3 розділу 4 Договору розмір договірної ціни за койко - місце встановлює бухгалтерія училища, орієнтуючись на державні тарифи на комунальні послуги і може бути змінений з моменту змін державних тарифів (а.с. 13-а зворотна сторона).

Згідно наказів директора обласного комунального закладу «Харківське училище культурі» було встановлено оплату за проживання у гуртожитку осіб, які не є студентами училища (а.с. 24-28, 30-33).

Згідно наданої позивачем довідки про оплату за проживання в гуртожитку від 02 вересня 2014 року на час закінчення терміну проживання відповідачів у гуртожитку згідно договору про надання койко - місця для проживання у гуртожитку, відповідачі заборгованості по сплаті за проживання в гуртожитку не мали (а.с. 37).

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Зібрані по справі докази безспірно свідчать про те, що сторони виконали умови договору від 26 грудня 2013 року, а саме, позивач надав відповідачам три койко - місця в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, для проживання, а останні сплатили вартість проживання за період дії цього договору.

Оскільки термін проживання у гуртожитку відповідачів згідно умов договору закінчився, то колегія суддів вважає, що правові підстави для розірвання цього договору відповідно по ч.2 ст. 651 ЦК України відсутні.

Договір, строк дії якого закінчився, а також який був виконаний сторонами, не може бути розірваний.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договору про надання койко - місця для проживання у гуртожитку обласного комунального закладу «Харківське училище культури» від 26 грудня 2013 року.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за проживання відповідачів у гуртожитку за межами терміну, визначеному зазначеним договором, та зобов'язання їх звільнити три койко - місця у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ці вимоги позивач повинен був доказати, а саме, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх малолітня донька ОСОБА_4 не звільнили дане приміщення після закінчення строку договору та користувалися ним на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При розгляді справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було надано допустимих та достовірних доказів у підтвердження даних обставин.

Посилання позивача на те, що факт проживання відповідачів підтверджується письмовими доказами, а саме, списками осіб, які були ними ознайомлені з наказами про підвищення оплати за гуртожиток та в яких є підпис ОСОБА_2, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_2 оспорює достовірність цих підписів, зазначає, що після 01 вересня 2014 року будь - яких документів, наданих позивачем, не підписував (а.с. 178).

Зазначені доводи ОСОБА_2 позивачем спростовані не були.

Крім того, позивачем не було зазначено порядку звільнення особами приміщень гуртожитку після закінченні строку дії договору.

Відомостей про те, що в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, де відповідачі займали три койко - місця, знаходиться їх майно, не надано.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, що після закінчення терміну проживання відповідачів в гуртожитку вони періодично бували там, також не підтверджується належними та допустимими доказами.

Суду першої інстанції та апеляційної інстанції не було надано актів, інших письмових документів, які підтверджують викладені обставини.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України судом роз'яснялось позивачу права та обов'язки надання доказів, разом з тим належних та допустимих доказів наданого не було, клопотань щодо їх витребування не заявлялось.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні даних позовних вимог за відсутності доказів.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що наявність рішення суду про відмову обласному комунальному закладу «Харківське училище культури» у позові про стягнення заборгованості та зобов'язання відповідачів звільнити три койко - місця у кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_2, не перешкоджає позивачу звернутися з аналогічним позовом при наданні належних та допустимих доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження доводів апеляційної скарги не надано належних та допустимих доказів.

У зв'язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника обласного комунального закладу «Харківське училище культури» - Смичок Тетяни Миколаївни - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: І.Г. Гальянова

О.Ю. Тичкова