Справа № 275/272/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 грудня 2016 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді: Данилюк О. С.

при секретарі судового засідання Марієвській Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Рівнетранссервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши наступне. Так, згідно з наказом № 65 від 31.07.2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ТОВ «Рівнетранссервіс» на посаду водія - експедитора. 21 березня 2016 року між ТОВ «Рівнетранссервіс» - позикодавцем та ОСОБА_1- позичальником було укладено договір позики на суму 16 373 грн. 00 коп. Згідно п. 1 вказаного договору позики позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 16 373 грн. 00 коп. та зобов'язався повернути їх позикодавцеві не пізніше ніж до червня 2016 року. 21 березня 2016 року відповідачем ОСОБА_1 було отримано грошові кошти у вказаній вище сумі, що підтверджується видатковим касовим ордером від 21 березня 2016 року, тобто позивач своє зобовязання за договором виконав у повному обсязі. 18 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_1 був звільнений з посади водія - експедитора ТОВ «Рівнетранссервіс» наказом № 22 від 18 квітня 2016 року на підставі заяви про звільнення за власним бажанням за ст. 38 КЗпП. Відповідно до пункту 5.1 Договору позики від 21 березня 2016 року в разі звільнення позичальника з ТОВ Рівнетранссервіс позичальник зобовязується погасити борг до моменту звільнення. Відразу в день звільнення ТОВ «Рівнетранссервіс» звернулось до ОСОБА_1 з проханням повернути заборгованість, що на момент звільнення 18 квітня 2016 року становила 16 373 гривні 00 коп. на банківський рахунок ТОВ «Рівнетранссервіс» або готівкою в касу позикодавця. Втім, відповідач своє зобовязання не виконав. Станом на 10 червня 2016 року відповідач зобовязаний оплатити основний борг у сумі 16 373 гривні 00 коп. Відповідно до п. 8 Договору позики від 21 березня 2016 року та ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % від простроченої суми. Крім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за прострочку оплати зобов'язаний сплатити 3 відсотки річних в розмірі 72 гри. 66 коп. Тому позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в сумі 17 018 гривень 72 коп.

В судове засідання представник позивача ТОВ «Рівнетранссервіс» не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання неодноразово не зявлявся, хоча був неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Втім, 30.11.2016 року зявився до Брусилівського районного суду Житомирської області, заявив відвід головуючої по справі судді, до речі, жодним чином його не вмотивувавши, та залишив без дозволу суду судове засідання. На наступне судове засідання відповідач, також будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин за згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно з наказом № 65 від 31.07.2015 року відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ТОВ «Рівнетранссервіс» на посаду водія - експедитора (а.с. 5).

21 березня 2016 року між ТОВ «Рівнетранссервіс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики, згідно п. 1 якого позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 16 373 грн. 00 коп. та зобов'язався повернути позикодавцеві вказані грошові кошти не пізніше ніж до червня 2016 року (а.с. 6-7).

Відповідно до видаткового ордеру від 21 березня 2016 року відповідачем ОСОБА_1 було отримано грошові кошти у сумі 16 373 гривень 00 коп.(а.с. 8).

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 був звільнений з посади водія - експедитора ТОВ «Рівнетранссервіс» наказом № 22 від 18 квітня 2016 року на підставі заяви про звільнення за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП (а.с. 9).

Відповідно до пункту 5.1 Договору позики від 21 березня 2016 року в разі звільнення позичальника з ТОВ Рівнетранссервіс позичальник зобовязується погасити борг до моменту звільнення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України встановлено обовязок позичальника повернути позику, тобто позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, добровільно умови договору відповідач не виконує, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів, та як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

При цьому суд погоджується з міркуваннями позивача та вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами з надання позики, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Тому, виходячи з юридичної природи правовідносин, що склались між сторонами, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Так, проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Таким чином, три проценти річних та інфляційні втрати, про які заявив позивач, є наслідком невиконання відповідачем ОСОБА_1 грошового зобов'язання і повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Рівнетранссервіс» суму боргу в розмірі 16 373 грн. 00 коп., 3 відсотки річних в розмірі 72 гри. 66 коп., інфляційні втрати в сумі 573 грн. 06 коп., а всього 17018 грн. 72 коп., задовольнивши таким чином позовні вимоги ТОВ «Рівнетранссервіс» у повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнетранссервіс» сплачений судовий збір у розмірі 1378 грн., що підтверджується відповідною квитанцією на зазначену суму (а.с.1).

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетранссервіс» заборгованість за договором позики від 21 березня 2016 року у загальному розмірі 17 018 гривень 72 коп., судові витрати в розмірі 1378 грн., а всього 18 396 (вісімнадцять тисяч триста девяносто шість) гривень 72 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_2