Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді Астахової О.О.

при секретарі: Рудь Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

17 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду в якому просить розірвати шлюб із ОСОБА_2 зареєстрований 25 грудня 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1985. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше, 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 просила залишити на її вихованні, а понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. стягнути на її користь з відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 25 грудня 2002 року вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу у них народилась спільна дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя із відповідачем не склалося. Ведення між ними спільного господарства та суміжне проживання припинено та подальше збереження сімейних відносин є неможливим. Також зазначила, що відповідач категорично відмовляється надавати матеріальну допомогу на виховання та утримання доньки, хоча має таку можливість, так як він працює та отримує заробітну плату. Вона самостійно несе витрати пов»язвні із захопленнями дитини бальними танцями, плаванням та іноземними мовами, що змушує її звернутись з даним позовом до суду.

Під час судового розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила суд встановити місце проживання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, розірвати укладений між нею і відповідачем шлюб та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше, 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням даних уточнень просила суд позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково заперечував проти розірвання шлюбу, вважав, що збереження сім»ї є можливим і позивач ще може передумати. Не заперечував проти встановлення місця проживання дитини з матір»ю та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання їхньої доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше, 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред»явлення позову до суду. Пояснив, що він приймає участь у вихованні і утриманні дитини, виходячи із свого майнового стану. Повідомив, що на день розгляду справи він працює лікарем швидкої медичної допомоги, на його утриманні перебувають непрацездатні батько - пенсіонер та сестра - інвалід другої групи. Із зазначених підстав, а також доводів викладених у письмових запереченнях просить про часткове задоволення позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 грудня 2002 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1985 та видане свідоцтво про шлюб (а.с.11). Від шлюбу подружжя має спільну дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 видане 09 жовтня 2009 року (а.с. 10)

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній.

Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач впевнена, що сім′я їх розпалася і її збереження та примирення неможливе.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім′ї сторін є неможливим і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому їх шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Зі змісту довідки виданої Центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва від 19 січня 2016 року № 038, вбачається, що відповідач працює в Центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва на посаді лікаря з медицини невідкладних станів з 07 листопада 2000 року по теперішній час.

Згідно меморіального ордеру № МАВ 37141 від 21 жовтня 2015 року видно, що ОСОБА_2 здійснив оплату за путівку у Дитячий оздоровчий комплекс «Джерело», в якому перебувала спільна дитина сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З огляду на наведене, суд критично оцінює твердження позивача, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За правилами ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що батько відповідача - ОСОБА_4 отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 виданим Пенсійним фондом України довічно, а сестра - ОСОБА_5 являється інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_3 виданим Могилів-Подільським міським управлінням соціальних гарантій малозабезпечених громадян.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1, що батько відповідача та його сестра - ОСОБА_5 не перебувають на його утриманні, оскільки отримують державну пенсію на належному та достатньому для життя рівні, так як непрацездатність вказаних осіб підтверджується належними доказами дослідженими судом, а отримання пенсії (соціальний державний захист) не виключає та не замінює виконання відповідачем обов»язку по утриманню непрацездатного батька та надання допомоги сестрі-інваліду.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що донька вивчає декілька іноземних мов, займається плаванням бальними танцями, у зв»язку з чим потребує додаткових витрат.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача на утримання їх спільної доньки, суд виходить із максимально можливого урахування інтересів дитини, враховує, що відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, інших дітей не має, на його утриманні перебувають непрацездатні особи, за станом свого здоров»я та матеріального забезпечення, він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, позовні вимоги в цій частині він визнає частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання ОСОБА_2 позову в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_8 повноліття, починаючи від дня пред»явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також встановлення місця проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір»ю не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. за позовною вимогою про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 487,20 грн. судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 60, 88, 212-215, 223, 294, 367 ЦПК України, ст.ст. 7, 24, 55, 56, 110, 112, 150, 155, 174, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління м. Києва 25 грудня 2002 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1985 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Могилів-Подільській Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2015 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття (до ІНФОРМАЦІЯ_9).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженкою м. Могилів-Подільській Вінницької області, за її місцем проживання.

В іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 25.01.2016 року