Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», в інтересах якого діє Даценко ВікторіяСтаніславівна, на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 2 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з указаним позовом.

Зазначало, що 23 липня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 23 504 доларів США зі сплатою 12,5% річних та кінцевим терміном повернення 23 липня 2014 року.

У подальшому додатковими угодами до кредитного договору сторони вносили зміни.

Відповідач неналежним чином не виконував умови кредитного договору у зв'язку із чим утворилась заборгованість.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача суму простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2 281,27 доларів США, що еквівалентно 28 184 грн81 коп, пені за прострочення кредиту у розмірі 39 236 грн13 коп, пені за прострочені проценти у розмірі 19 834 грн, 3% річних за прострочення кредиту у розмірі 4 058 грн95 коп, 3 % річних за прострочення процентів у розмірі 2 051 грн77 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 2 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» 3% річних за прострочення кредиту у розмірі 4 058 грн95 коп.

У іншій частині заявлених вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк», в інтересах якого діє Даценко В.С., посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що наявність судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором вказує про закінчення строку дії договору, а тому між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини, що виключає нарахування процентів за користування кредитом та неустойки.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна, враховуючи наступне.

Судами встановлено, що 23 липня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав у борг грошові кошти у розмірі 23 504 доларів США зі сплатою 12,5% річних та кінцевим терміном повернення 23 липня 2014 року.

8 жовтня 2008 року та 11 листопада 2010 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди, якими внесені зміни до умов кредитного договору.

Рішенням Жовтневого районного м. Запоріжжя від 3 червня 2013 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» достроково стягнено заборгованість за кредитним договором (станом на 14 листопада 2012 року) у розмірі 98 041 грн58 коп.

Позивач, обґрунтовуючи позов, посилався на те, що станом на 7 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 2 281,27 доларів США, що еквівалентно 28 184грн81 коп, та 65 181 грн13 коп, яка складається із: простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2 281,27 доларів США, що еквівалентно 28 184 грн81 коп, пені за прострочення кредиту у розмірі 39 236 грн13 коп, пені за прострочені проценти у розмірі 19 834 грн, 3% річних за прострочення кредиту у розмірі 4 058 грн95 коп, 3 % річних за прострочення процентів у розмірі 2 051 грн77 коп.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, не визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин; не звернув увагу на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Не переконавшись у виконанні рішення суду про стягнення заборгованості, суд дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав у банку для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 303. 315 ЦПК України, переглядаючи рішення суду першої інстанції, вказані порушення суду першої інстанції не усунув, доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив та не спростував, і дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законним і обґрунтованим та підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», в інтересах якого діє Даценко ВікторіяСтаніславівна, задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 6 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 2 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
СуддіО.І.Євтушенко С.О.Карпенко Л.М.Мазур Г.І.Мостова