Справа № 222/617/16-ц
Провадження № 2/222/172/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді: Доценко С.І.,

при секретарі: Болбат Н.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Нікольське цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

Володарської селищної ради Володарського району Донецької області

про визнання права власності на нерухомість,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду за наступними підставами:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 , згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 12.08.1966 року та свідоцтва про забудову садиби у сільських населених пунктах, була виділена земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 та надана згода на будівництво будинку. Згідно рішення Володарської селищної ради № 90.5 від 24.12.1980 року та акту прийомки будинку, було закінчено будівництво будинку АДРЕСА_2 та за ОСОБА_3 було визнано право власності на будинок АДРЕСА_2 , а також було запропоновано звернутись до міськінвентарбюро за видачею свідоцтва про право власності. Все життя ОСОБА_3 проживав у зазначеному будинку. Померлий заповіту не залишив. Позивачка своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на із-за відсутності правовстановлюючого документу на будинок і тому позивачка позбавлена права прийняти спірний будинок у спадщину нотаріально і вимушена звертатися до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на це домоволодіння яке згідно зміненої нумерації є АДРЕСА_2 .

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та суду пояснила, що батько за життя побудував будинок АДРЕСА_2 , який здав в експлуатацію, але не зареєстрував права власності на нього. В будинку мешкав до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер. Після його смерті позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом і їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна та було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок АДРЕСА_2 із-за відсутності правовстановлюючого документу на будинок. Просить позов задовольнити, тому що будинок фактично належав батьку на день його смерті, а тому входив до складу спадщини.

Представник позивача за договором про надання юридичних послуг ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача Нікольської селищної ради Володарського району Донецької області засідання не з`явився, однак надав до суду заперечення в якому зазначив, що позивачем в поданій заяві не зазначено жодних підстав з яких вбачається, що Нікольська селищна рада є відповідачем по справі, а саме не зазначено чи подавалась селищною радою заява про визнання права власності на зазначене домоволодіння.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню по слідуючим підставам.

Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Тесівською сільською радою Острожського району Рівненської області від 27.07.1973 року встановлено, що дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_4 , батьком якої, згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого відділом РАЦС Володарського РУЮ Донецької області від 09.06.1957 року, зазначений ОСОБА_3 , а тому позивачка є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 12.08.1966 року та свідоцтва про забудову садиби у сільських населених пунктах виданого на ім`я ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 та надана згода на будівництво будинку, площею 29,1 кв.м.

Відповідно до акту прийомки індивідуального домоволодіння від 24.12.1980 року встановлено, що будівництво будинку АДРЕСА_2 закінчено ОСОБА_3 в грудні 1967 року .

Згідно рішення Володарської селищної ради № 90.5 від 24.12.1980 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на будинок АДРЕСА_2 та було запропоновано звернутись до міськінвентарбюро за видачею свідоцтва про право власності.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки Нікольської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 була заведена нотаріальна справа 151/2016 від 25.06.2015 року на підставі заяви про прийняття спадщини за законом гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок, а тому позивачка має право на звернення до суду із зазначеним позовом для встановлення свого права в судовому порядку.

Згідно відповіді Державного архіву Донецької області № 01-24/17 від 01.06.2016 року, на запит адвоката про витребування копії рішення Володарської селищної ради про зміну в 1966-1968 р.р. АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 та про зміну нумерації будинків по АДРЕСА_2 , встановлено, що архів не може надати витребуване рішення, тому що архів призупинив діяльність по використанню документів з 08.12.2014 року у зв`язку з тим, що документи державного архіву залишились в м. Донецьку на території не підконтрольній органам державної влади України.

Враховуючи, що позивач не може письмовими доказами підтвердити адміністративні зміни щодо перейменування вулиці та номеру будинку на момент його здачі в експлуатацію, тому що згідно довідки Державного архіву Донецької області зазначена інформація перебуває на тимчасово окупованій території України у м. Донецьку, суд вважає доведеним наявність перейменування адреси будинку з моменти забудови з АДРЕСА_1 , на підставі показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами ОСОБА_1 і в судовому засідання підтвердили факт належності ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ст.1216, 1218 ЦК України в редакції 2004 року спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вирішуючи питання чи входить спірний будинок до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 , суд виходить із того, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

У 1967 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

На підставі викладеного судом встановлено, що будівництво ОСОБА_3 спірного житлового будинку відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР). Будинок у встановленому порядку був заданий в експлуатацію і селищна рада визнала за ОСОБА_3 право власності на цей будинок. Незважаючи на відсутність державної реєстрації права власності на будинок, суд вважає, що за життя спадкодавець набув право власності на збудований ним будинок, проживав в ньому по день смерті, а тому слід вважати спадкоємцем майна ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірний житловий будинок є об`єктом спадщини і позивач має право на його спадкування спадкоємець 1 черги, але позбавлена права реалізувати своє право на спадщину в нотаріальному порядку , а тому у суду є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 209, 212 ,214, 215 ЦПК України, 328, 1218, 1268 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Володарського району Донецької області про визнання права власності на нерухомість - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 12.08.2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області м. Маріуполя через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Доценко