Справа № 367/5899/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/4134/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 19 15.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Олійника В.І.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому, збільшивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму завдатку в розмірі 64 156,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 48 217,05 грн., 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 5 626,39 грн., що разом складає 117 999,44 грн., а також понесені ним по справі судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що влітку 2012 року, маючи намір придбати будинок АДРЕСА_1, він звернувся до продавця цього будинку ОСОБА_2

21 серпня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір завдатку, відповідно до умов якого в якості завдатку на забезпечення своїх зобов'язань щодо придбання вказаного будинку ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав від нього кошти в сумі 3 000 доларів США, що згідно курсу валют, встановленого Нацбанком України на той час складало 24 300 грн.

Попередній договір сторони мали укласти до 10 вересня 2012 року, що підтверджується договором завдатку, однак договір укладено не було, оскільки вказаний будинок в обумовлений договором термін не був зданий в експлуатацію. Крім того, поруч розпочалося будівництво іншого багатоповерхового будинку і були зрізані майже всі дерева, які оточували будинок, який позивач хотів придбати саме із-за дерев.

В жовтні 2012 року позивач звернувся до відповідача з проханням повернути завдаток, на що ОСОБА_2 погодився, але при цьому повідомив, що кошти поверне після того, як інші покупці придбають у нього будинок АДРЕСА_1.

Разом з тим, грошові кошти відповідач позивачу не повернув, в зв»язку з чим останній і звернувся до суду з позовом про стягнення суми завдатку, а також грошових сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України в якості відповідальності за прострочення виконання грошового зобов»язання.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 64 156,0 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 48 217,05 грн., 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 5 626,39 грн., що разом складає 117 999,44 грн., а також понесені по справі судові витрати у розмірі 887,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений Договір завдатку, відповідно до умов якого сторони домовилися про передачу права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 120,0 кв.м. шляхом оформлення попереднього договору; договірна ціна майна: 761 400,0 грн., що еквівалентно 94 000 дол. США; на момент укладання договору за домовленістю сторін курс за 1 долар США становить 8,10 грн. У даному договорі зазначено, що як забезпечення своїх зобов'язань по даному договору покупець передає продавцю завдаток в розмірі 24 300,0 грн., що є еквівалентом 3 000 дол. США, на момент укладання договору за домовленістю сторін курс за 1 долар США становить 8,10 грн. Пунктом 4 даного договору визначено, що за спільною згодою сторін підготовку оформлення попереднього договору доручають провести ОСОБА_2, оформлення попереднього договору не пізніше 20.00 год 10 вересня 2012 року.

Також встановлено, що попередній договір між позивачем та відповідачем укладений не був, однак кошти, еквівалентні 3 000 дол. США, відповідач позивачу не повернув, не зважаючи на вимоги останнього.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, з чим погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У відповідності до ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Оскільки попередній договір між сторонами укладений не був, законним та обґрунтованим є рішення суду в частині задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача переданої ним в якості завдатку суми, еквівалентної 3 000 дол. США, що на час ухвалення рішення дорівнювало 64 156 грн.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 48 217,05 грн. та 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в сумі 5 626,39 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5 укладеного між сторонами договору завдатку оформлення попереднього договору мало відбутися не пізніше 20 години 10 вересня 2012 року.

На забезпечення своїх зобов»язань за договором ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 завдаток в розмірі 24 300 грн., що є еквівалентом 3 000 дол. США, які останній мав повернути в разі неукладення попереднього договору.

Оскільки попередній договір укладено не було, обов»язок повернення ОСОБА_3 грошових коштів у ОСОБА_2 виник з 11 вересня 2012 року, однак відповідач цей обов»язок не виконав, продовжуючи користуватися належними позивачу грошовими коштами без достатніх підстав. Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду про застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність боржника за несвоєчасне повернення грошових коштів кредитору.

Вирішуючи питання про розмір сум, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано керувався наявним в справі розрахунком позивача, який відповідачем спростований не був.

Доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду лише, якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 26 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: