ухвала

іменем україни

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.В.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Золотоніського міського центру соціальної допомоги виконавчого комітету Золотоніської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Золотоніського міського центру соціальної допомоги виконавчого комітету Золотоніської міської ради, у якому, уточнивши вимоги, просила поновити її на роботі, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 32 188 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що з 10 січня 2012 року вона перебувала в трудових відносинах із Золотоніським міським центром соціальної допомоги виконавчого комітету Золотоніської міської ради та працювала на посаді заступника директора центру. Рішенням Золотоніської міської ради від 25 березня 2015 року № 50-6/VI «Про внесення змін до структури та штатної чисельності міського центру соціальної допомоги» були внесені зміни до структури та штатної чисельності міського центру соціальної допомоги, а саме: скорочено одну штатну посаду заступника директора центру і одну штатну посаду водія автотранспортного засобу, введено одну штатну посаду директора центру та одну штатну посаду юриста. Також даним рішенням було реорганізовано Перше відділення догляду вдома шляхом скорочення двох штатних посад соціального робітника та введено дві штатні посади сестри медичної. На підставі вказаного рішення Золотоніської міської ради та наказу від 08 червня 2015 року № 1-13 її було звільнено із займаної посади з 08 червня 2015 року згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності працівників. Про ознайомлення з наказом від 27 березня 2015 року № 2-12 про зміни найменувань посад, істотних умов праці з 01 червня 2015 року та про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням чисельності штату позивач в наказі не розписалась, оскільки на ньому були відсутні підписи директора центру соціальної допомоги та погодження голови профспілкового комітету.

Позивач вважала, що її незаконно звільнили із займаної посади, оскільки своєчасно не повідомили про скорочення. Також у наказі № 2-12 номер рішення Золотоніської міської ради (50-4/VI) не співпадає із номером рішення (50-6/VI), яким передбачене подальше скорочення штату, а тому вони є різними. Зазначила, що їй не було запропоновано іншої роботи з урахуванням її кваліфікації та не було розглянуто питання про переважне право на залишення на роботі, як того вимагає ст. 42 КЗпП України, а саме: при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Крім того, позивач зазначала, що відповідачем не було враховано факт відсутності у неї дисциплінарних стягнень, а 08 червня 2015 року на засіданні профспілкового комітету було розглянуто звернення директора Золотоніського міського центру соціальної допомоги та надано згоду на звільнення позивача із займаної посади з 08 червня 2015 року, при цьому профком як виборчий орган, який повинен здійснювати захист трудових прав громадян, навіть не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не було запропоновано роботу за відповідною професією (спеціальністю) чи іншу роботу.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 10 січня 2012 року ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах із Золотоніським міським центром соціальної допомоги виконавчого комітету Золотоніської міської ради та працювала на посаді заступника директора.

Рішенням Золотоніської міської ради від 25 березня 2015 року № 50-6/VI «Про внесення змін до структури та штатної чисельності міського центру соціальної допомоги» були внесені зміни до структури та штатної чисельності Золотоніського міського центру соціальної допомоги Виконавчого комітету Золотоніської міської ради, а саме: скорочено одну штатну посаду заступника директора центру і одну штатну посаду водія автотранспортного засобу, введено одну штатну посаду директора центру та одну штатну посаду юриста.

Також даним рішенням було реорганізовано Перше відділення догляду вдома шляхом скорочення двох штатних посад соціального робітника та введено дві штатні посади сестри медичної.

Попередження про скорочення було вручено ОСОБА_3 поштою 03 квітня 2015 року, про що свідчить копія повідомлення про вручення поштового відправлення.

01 квітня 2015 року профспілковим комітетом надано згоду на звільнення ОСОБА_3 у зв'язку зі скороченням штату, що підтверджується протоколом № 4 від 01 квітня 2015 року.

На підставі вищевказаного рішення Золотоніської міської ради та наказу від 08 червня 2015 року № 1-13 позивача було звільнено із займаної посади з 08 червня 2015 року згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності працівників.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що на момент скорочення посади позивача в Золотоніському міському центрі соціальної допомоги виконавчого комітету Золотоніської міської ради були відсутні посади, що відповідають кваліфікації позивача, профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача, а відповідач дотримався встановленого порядку вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням чисельності штату.

Також суди вказали, що доводи позивача про незапропонування їй посад відповідно до її кваліфікації не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до довідки інспектора з кадрів станом на 02 квітня 2015 року в Золотоніському міському центрі соціальної допомоги існувала лише одна вакантна посада 0,5 ставки взуттьовика ремонту взуття, яка і була запропонована ОСОБА_3, але остання відмовилася від цієї посади, про що власноручно написала акт, тому відповідач дотримався передбаченого законодавством порядку вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням чисельності штату.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Виходячи з положень п.1 ч. 1 ст. 40, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 19 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суд зобов'язаний з'ясувати: чи дійсно мало місце скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано роботодавцем норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника; чи є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився і переведення на іншу роботу або що роботодавець не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві; чи не користувався вивільнюваних працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджували його за два місяці про наступне вивільнення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення законодавства та роз'яснення уваги не звернув, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановив, зокрема, залишив поза увагою те, що довідку Золотоніського міського центру соціальної допомоги про наявність вакантних посад в центі було видано 02 квітня 2015 року, а позивача було звільнено з посади лише 08 червня 2015 року, й відповідно, не перевірив, чи були наявні в центрі вакантні посади за вказаний період та чи могли вони бути запропоновані позивачу; не звернув уваги на те, що фактично у Золотоніському міському центрі соціальної допомоги виконавчого комітету Золотоніської міської ради відбулося не скорочення чисельності працівників, а скорочення штату працівників із уведенням нових посад тим же наказом, що і скорочено посаду позивача; не з'ясував, чому відповідачем не були запропоновані позивачу нововведені посади.

У матеріалах справи відсутні штатні розписи Золотоніського міського центру соціальної допомоги виконавчого комітету Золотоніської міської ради й судами вони не досліджувалися.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не дотримався вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України, вказані порушення суду першої інстанції не усунув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не можуть вважатись законними і обґрунтованими, тому підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

І.К. Парінова