Ухвала

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору комісії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір комісії, посвідчений 10 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.M. та зареєстрований у реєстрі за № 709.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за умовами вказаного договору комітент доручив комісіонеру продати належну комітенту на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до п. 5 цього договору комітент доручає комісіонеру оформити та отримати всі документи, що необхідні для вчинення правочинів, у тому числі витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, довідку про склад сім'ї. Мінімальна ціна, за яку комісіонер зобов'язується продати зазначене майно, повинна бути не менше 800 тис. грн, за умови отримання грошей до підписання договору купівлі-продажу майна. Зазначила, що під час підписання договору комісії вона передала відповідачу оригінали документів на вказану квартиру. Позивач вважає зазначений договір комісії фіктивним правочином, оскільки він не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, його було укладено з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, підписання якого передувало укладенню спірного правочину. Так, того ж дня, 10 квітня 2010 року, вона з відповідачем уклала нотаріально посвідчені тим же нотаріусом за реєстровим № 704 договір позики на суму 6 500 доларів США, що еквівалентно 51 480 грн, строком повернення до 10 квітня 2011 року, а також договір іпотеки за реєстровим № 706, відповідно до якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності вищевказану квартиру. У зв'язку з цим внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи оспорюваний договір, знали заздалегідь, що він не буде виконаний. Договір комісії був укладений без наміру створити правові наслідки і лише з єдиною метою - гарантування повернення позики за укладеним договором позики.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір комісії від 10 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М., зареєстрований у реєстрі за № 709.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Враховуючи те, що під час проведення попереднього розгляду справи встановлено обставини, передбачені ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити її до судового розгляду.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору комісії, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року призначити до судового розгляду на 24 лютого 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Дем'яносов

І.К.Парінова