№ 207/4707/15-ц
№ 2/207/197/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.,

при секретарі Плохій А.Ю., Онищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири майном, набутим за час шлюбу і визнання права власності на 1/2 частину квартири,

В С Т А Н О В И В :

09 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, який протягом судового розгляду неодноразово уточнювала, просить суд визнати квартиру, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, вул. Матросова, 72-58, спільним майном, набутим за час шлюбу між нею та померлим 24.04.2015 року її колишнім чоловіком ОСОБА_3, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13.02.1982 року по 27.02.2007 року, коли було зареєстровано розірвання шлюбу органом реєстрації актів цивільного стану за актовим записом № 46, а також просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач у справі є дружиною та спадкоємицею колишнього чоловіка позивачки. Спірну квартиру придбала під час шлюбу з ОСОБА_3 за спільні кошти за договором купівлі-продажу від 03.12.2003 року, посвідченим нотаріусом Жидковим В.Ю. Дніпродзержинського міського нотаріального округу, право власності було зареєстровано за ОСОБА_3 13.06.2004 року. Спільних з ОСОБА_3 дітей не мала, інших спадкоємців першої черги у нього, крім відповідачки, не було. При придбанні квартири не узгоджували порядок користування нею та розмір часток кожного з подружжя, тому вважає, що її частка та її чоловіка були рівними. Вважає, що розірвання шлюбу з чоловіком не припинило її права власності на спільне майно, набуте за час шлюбу з ним, тому звернулась до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала уточнені позовні вимоги, пояснила, що у спірній квартирі після розірвання шлюбу залишився проживати її чоловік ОСОБА_3, потім він одружився з відповідачкою, однак був зареєстрований у квартирі один, квартира є однокімнатною; спільних дітей з ОСОБА_3 не мали, позивачка має повнолітню доньку від першого шлюбу; відповідачка не проживала з ОСОБА_3 на час його смерті і навіть не здійснювала його поховання, про що позивачці розповіли сусіди; вважає, що відповідачка безпідставно отримала у спадщину квартиру та розпорядилася нею, так як у квартирі вже живуть сторонні люди; проти застосування строку позовної давності заперечує, оскільки вважає, що не мала підстав звертатися до суду протягом трьох років після розірвання шлюбу, не знала про існування таких строків.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позов не визнали, підтримали подані письмові заперечення проти позову. Відповідачка у суді пояснила, що дійсно перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 30.03.2007 року по день смерті останнього, тобто по 24.04.2015 року, чоловік погано поводився з нею, пенсію витратив на спиртне, тому вона деякий час із ним не проживала, помер він від надмірного вживання алкоголю. Шлюб між ним та позивачкою було розірвано рішенням суду ще у 2006 році, а позивачка не проживала з ним фактично з 2001 року. При цьому ОСОБА_3 пішов з родини, залишивши позивачці усе майно: трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1, автомобіль ВАЗ 21011, гараж, садибний будинок, усі речі домашнього побуту. У 2003 році спірну квартиру ОСОБА_3 придбав на гроші, які йому дав батько, і став проживати у цій квартирі одноособово, позивачка там ніколи не жила і не була зареєстрована, не брала участі у витратах на утримання квартири. З 2003 року ОСОБА_3 мешкав у вказаній квартирі сам до 2007 року, вважає, що квартира належала йому одноособово, адже коли він пішов з родини, то залишив усе спільно нажите майно позивачці, тому вона не зверталася до суду протягом строку позовної давності з метою розділити майно, нажите за час шлюбу. У задоволенні позовних вимог представник відповідачки просила відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності позивачкою без поважних на те причин.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно з договору купівлі-продажу від 23.12.2003 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидковим В.Ю. спірну квартиру по АДРЕСА_2, яка складається з однієї кімнати, придбано ОСОБА_3 (л.с.15), право власності на квартиру зареєстровано за ним 23.06.2004 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (л.с.18). Шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано 13.02.1982 року, актовий запис про розірвання шлюбу вчинено 27.02.2007 року за № 46. Згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.01.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, рішення набрало законної сили у встановленому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З копії нотаріальної справи з посвідчення договору дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 від 23.12.2003 року (л.с. 72-77) вбачається, що ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 належну йому 1/2 частину вказаної квартири.

У відповідності до ст. 131 ЦПК України сторони зобов`язані подати свої докази чи повідомити суд про них до або під час попереднього судового засідання; згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню; доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно ст. 72 Сімейного кодексу України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

Згідно ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Переривання перебігу строку позовної давності встановлено ст. ст. 264-265 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачкою ОСОБА_1 у суді не заявлено щодо визнання поважності причин пропуску строку позовної давності, до дня смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивачка не зверталася за судовим захистом з зазначеними вимогами щодо поділу спільного майна подружжя.

Таким чином суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири майном, набутим за час шлюбу і визнання права власності на 1/2 частину квартири, відмовити, у звязку із спливом строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 131, 209, 212 - 215, ст. 218 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 216, 256-268 ЦК України, ст. ст. 57, 69, 72 Сімейного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири майном, набутим за час шлюбу і визнання права власності на 1/2 частину квартири, - відмовити у звязку із спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Погребняк Т.Ю.