Справа № 454/392/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Сокальського нотаріального районного округу Львівської області Бойчук Наталія Іванівна про визнання договору дарування недійсним,,,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 за участю третьої особи приватного нотаріуса Сокальського нотаріального районного округу Бойчук Н.І. із вказаним позовом про визнання договору дарування недійсним з наступних пыдстав :з 1947 року він зареєстрований та, через сімейні обставини, сам проживає у житловому будинку по АДРЕСА_1. Право власності на вказаний будинок оформив у 1998 році. Впродовж останніх років будинок потребував ремонту, а через похилий вік йому стало все важче справлятися із домашнім господарством. Відповідач, який є його молодшим сином почав допомагати із ремонтом будинку та поратись по господарству, після чого був зроблений заповіт на користь останнього. Зазначає, що ОСОБА_2 наполягав стати опікуном для батька та 31.07.2013 року відвіз його до нотаріуса для оформлення усіх необхідних документів. Документи, які надала нотаріус для підпису ОСОБА_1 не читав тому і не знав що підписав.

Також вказує, що в 2013 році відповідач, як новий власник, розібрав старий будинок і побудував на цьому місці баню, а речі батька повикидав на смітник. Так на даний час ОСОБА_1 не має де жити, тому змушений ночувати де прийдеться.

В лютому 2015 року позивач вже звертався до суду із заявою про скасування договору дарування, однак у справі було винесено ухвалу про залишення заяви без розгляду через неявку позивача.

Просить суд визнати договір дарування укладений 31.07.2013 року між ним та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Бойчук Н.І. за реєстраційним номером №2137 недійсним.

13.04.2016 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що обставини, які викладені у позовній заяві є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Вказує, що є сином ОСОБА_1, проте останній залишив сім'ю та більше десяти років не навідувався до сина. На початку 2013 року позивач заявив про намір залишити в подарунок свою земельну ділянку та вибачався, що довгий час не з'являвся до сина.

Так за кошти відповідача були виготовлені всі правовстановлюючі документи на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 та будинок АДРЕСА_1. Після чого, 31.07.2013р. сторони прибули в м. Сокаль до приватного нотаріуса Бойчук Н.І. для підписання усіх документів. Перевіривши всі документи нотаріусом було складено відповідний договір дарування, надано примірники кожному із сторін для ознайомлення та роз'яснено суть усіх пунктів договору.

Також в ході розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву про застосування строків позовної давності. Вказує, що договір дарування вчинений 31.07.2013 р. тому від цієї дати слід рахувати строк на термін звернення до суду. Згідно ст. 267 ЦК України наслідком порушення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову. Просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, надали пояснення аналогічні викладеним в запереченні на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Сокальського нотаріального районного округу Львівської області Бойчук Н.І. в судове засідання прибула, проти позову заперечила та просила відмовити. Додатково пояснила, що сторони добровільно звернулися в нотаріальну контору, позивач сам настояв на тому, щоб вони підписали саме договір дарування. Ознайомившись із текстом договору сторони добровільно підписали його та отримали кожен по одному екземпляру договору. З моменту укладення спірного договору минуло більше трьох років і у сторін виникли сімейні суперечки, після чого почалася судова тяганина. Вважає договір дарування дійсним та таким, що був укладений з дотриманням усіх вимог закону, проти позовних вимог заперечила.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку , що в позові слід відмовити з наступних підстав :

відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.263 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Так 07.09.2016 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, слід прийти до висновку, що строк позовної давності є пропущеним, оскільки початок обчислення такого строку пов'язаний не з моментом вчинення нотаріальної дії щодо оспорюваного договору дарування, не з моментом укладення договору, а з моментом, коли особа дізналася про порушення свого права. Тобто як заявив сам позивач одразу ж після підписання договору у 2013 році ОСОБА_2 почав розбирати старий будинок та здійснив будівництво бані на цьому місці.

Крім цього, з дослідженого в судовому засіданні договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 від 31.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2137 встановлено, що ОСОБА_1 передав у дарунок ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,2500га. в межах згідно з планом, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1.

Дана земельна ділянка належала ОСОБА_1 згідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_2 виданого 18.07.2013р.виданим державним реєстратором Реєстраційної служби Сокальського РУЮ Львівської області та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстрована за номером НОМЕР_3 від 18.07.2013р.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст.203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

П.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Стаття 717 ЦК України встановлює, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

У відповідності до ст.718 ЦК України, дарунком можуть бути нерухомі речі.

Частиною 2 ст.719 ЦК України, передбачено письмова форма та нотаріальне посвідчення договору дарування.

Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно п.61 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно та, у передбачених законодавством випадках, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлення ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

На переконання суду, дарування позивачем ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 спірного житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою, наданою для обслуговування даного будинку згідно з встановленими межами відбулося у присутності нотаріуса та після ознайомлення сторін із його змістом, перевірки усіх правовстановлюючих документів, що підтверджується записами про їх наявність у спірному договорі дарування від 31.07.2013р. У зв'язку з чим не заслуговують на увагу твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він не знав який саме договір підписує.

На основі повного та всебічного з'ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити згідно ч.4 ст.267 ЦК України, в зв»язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої заявлено позивачем як стороною у спорі, і це є підставою для відмови у позові позивачу.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Сокальського нотаріального районного округу Львівської області Бойчук Наталія Іванівна про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: О. А. Веремчук