Провадження по справі № 2/752/1311/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28.11.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хоменко О.Л.,

при секретарі Павлюху П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Друга Київська державна нотарільна контора, Головне територіальне управління юстиції у м.Києві про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини.

Свої вимоги мотивує тим, що з 23.04.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.10.1994 року виконкомом Московської районної Ради народних депутатів м.Києва їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт від 09.02.2002 року, яким заповів своєму синові - відповідачу ОСОБА_2 належну йому ? частину квартири АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_4 за заявою відповідача про прийняття спадщини було відкрито спадкову справу.

Як непрацездатна вдова померлого, вона має право на половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов'язкову частку), проте під час візиту до Другої київської державної нотаріальної контори 06.10.2015 року з метою вирішення питання щодо прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, було виявлено заяву про відмову від прийняття спадщини, яку вона не підписувала та особисто не подавала.

Вважає, що дана заява виготовлена всупереч її вільної внутрішньої волі з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, так як її текст виготовлено державним нотаріусом Шершун Н.К. за допомогою комп`ютера з роздруківкою на принтері, а не особисто нею.

Крім того, зміст заяви носить подвійний, суперечливий характер, так як спочатку в ній йдеться про прийняття спадщини, потім - про право на обов'язкову частку у спадщині (без конкретизації цього права), від якої вона відмовляється, потім - про додаткове подання документів, необхідних для оформлення спадщини.

Ознайомившись із змістом вказаної заяви, будучи юридично необізнаною та не розуміючи суперечливого змісту заяви та перебуваючи під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення: щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, вона вчинила на заяві напис «ОСОБА_1», але, поставивши декілька питань нотаріусу, зрозуміла, що заява не відповідає її внутрішній волі, порушує її права, і не стала її підписувати, не погоджуючись з її змістом.

В подальшому державним нотаріусом було видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири АДРЕСА_1.

На її звернення до Другої державної нотаріальної контори щодо визнання недійсною заяви про відмову від спадщини, їй було рекомендовано звернутись до суду.

Просить визнати недійсною заяву від 21.08.2014 року про відмову від прийняття ? часки спадщини (обов'язкової частки) у ? частині квартири АДРЕСА_1 на користь відповідача та стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору в розмірі 487 грн 20 коп.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач зазначала, що не мала наміру відмовлятись від обов'язкової частки у спадщині. Вона готова була поділити з відповідачем речі, меблі. Та про квартиру мова не йшла. Нотаріус роз'яснювала зміст заяви специфічними термінами, значення яких вона не розуміла.

Підписуючи заяву, вона думала, що розписується за отримання вкладу в сумі 3000 грн. Чому замість підпису вона написала «ОСОБА_1», не пам'ятає.

Відповідач та представники третіх осіб в судове засідання не з`явились повторно, про день розгляду справи повідомлені належним чином.

Причина неявки відповідача суду не відома.

Представник третьої особи Другої київської державної нотаріальної контори подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи Головного територіального управління юстиції надіслав до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що розгляд справи залишає на розсуд суду, просить розглянути справу без його участі.

Суд, заслухавши позивача, її представника, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач з 23.04.1987 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 (а.с.16).

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.10.1994 року виконкомом Московської районної Ради народних депутатів м.Києва позивачу та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.18).

Позивач зареєстрована та проживає у спірній квартирі з 18.08.1992 року (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, залишивши заповіт на належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 на ім`я відповідача (а.с.17,22).

04.06.2014 року відповідач звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на ? частину квартири, на яку померлий залишив заповіт, повідомивши про те, що спадкоємцем до обов'язкової частки, передбаченої ст.1241 ЦК України є дружина померлого - ОСОБА_1 (а.с.25).

В матеріалах справи міститься заява від імені ОСОБА_1, датована 21.08.2014 року, наступного змісту «ІНФОРМАЦІЯ_2 помер мій чоловік - ОСОБА_4, 1939 року народження, який раніше проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та який на належну йому частину квартири АДРЕСА_1 залишив заповіт, посвідчений Другою київською державною нотаріальною конторою 09 лютого 2002 року за р.№6-438 на ім`я свого сина - ОСОБА_2.

Крім цього, після смерті мого чоловіка - ОСОБА_4, залишилось інше, не охоплене даним заповітом майно, зокрема, грошові вклади з відповідними компенсаціями та нарахованими відсотками у відділеннях Ощадного банку України, а також грошовий вклад, який знаходиться у відділенні Ощадного банку України №1026/003, на який померлий залишив на моє ім`я заповідальне розпорядження, яке я приймаю.

Мені нотаріусом роз'яснено, що як непрацездатна за віком, відповідно до ст.1241 Цивільного кодексу України, маю право на обов'язкову частку у спадщині, від якої я відмовляюсь.

Також мені нотаріусом роз'яснені положення ст.ст.60,61,65 Цивільного кодексу України, на отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя я не претендую.

Зміст ст.174 Податкового Кодексу України мені нотаріусом роз'яснено.

Документи, необхідні для оформлення спадщини будуть мною подані додатково.» (а.с.26).

05.12.2014 року відповідачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з ? частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.28).

З копії спадкової справи, заведеної Другою київською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, вбачається, що, крім квартири АДРЕСА_1, на яку померлий залишив заповіт на ім`я відповідача, спадщина відкрилась на грошові вклади, які знаходяться в ТВБВ ОБ №10026/01.

11.11.2014 року позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, що скаладається з грошового вкладу в сумі 3030 грн 24 коп, що знаходиться в ТВБВ ОБ №10026/03 на рахунку НОМЕР_3.

15.10.2015 року позивач звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про визнання недійсною заяви від 21.08.2014 року про відмову від ? частки (обов'язкова частка) спадщини на користь ОСОБА_2, зроблену від її імені нотаріусом, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 на ? частину квартири АДРЕСА_1 та про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку в розмірі ? частки (обов'язкова частка) від ? частини квартири АДРЕСА_1.

17.10.2015 року за вих.№4151/02-14 позивачу надано відповідь завідувачем Другою київською державною нотаріальною конторою про те, що зміни до свідоцтва про право на спадщину на вимогу одного із спадкоємців можуть бути внесені лише за рішенням суду.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 показав, що він є сином померлого ОСОБА_4 Навесні 2002 року батько повідомив його про те, що склав на його користь заповіт на ? частину квартири АДРЕСА_1. Позивачу про заповіт було відомо, так як одночасно з батьком вона склала заповіт на свою ? частину квартири.

Після смерті батька, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 він в червні чи в липні 2014 року звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та повідомив нотаріуса про те, що на день смерті батька залишилась його непрацездатна дружина ОСОБА_1

Заява про прийняття спадщини була надрукована в нотаріальній конторі. Він її уважно прочитав, а нотаріус Шершун Н.К. роз'яснила йому зміст усіх статтей Цивільного Кодексу, які були зазначені в заяві, після чого він заяву підписав.

Позивач в середині травня 2014 року була оформлена до психіатричної лікарні с.Глеваха, де пройшла курс лікування та була виписана напочатку червня 2014 року.

21.08.2014 року на прохання позивача він з`явився до Другої київської державної нотаріальної контори. Процес оформлення документів відбувався в присутності онуки позивача - ОСОБА_6 та в його присутності.

Документи позивач читала особисто, а нотаріус роз'яснювала їх значення; ніяких відхилень у поведінці позивач не виявляла, акцентувала увагу на тому, що має отримати усі грошові вклади, що належали померлому. Стосовно квартири пояснювала, що всі питання урегульовані.

Напочатку листопада 2014 року йому стали надходити дзвінки від сусідів, які скаржились на неадекватну поведінку позивача, яка кричала з балкону, що продала квартиру та кликала людей на допомогу.

В листопаді 2014 року позивач повторно була поміщена до психіатричної лікарні с. Глеваха, де пройшла курс лікування та була виписана в лютому 2015 року. З квітня по грудень 2015 року догляд за позивачем здійснювала особа, яку наймали діти позивача.

Восени 2015 року стосунки між ним та позивачем погіршились: позивач стала заявляти, що він - ніхто.

Отримавши свідоцтво про право власності на житло, ремонтних робіт в квартирі він не проводив, комунальні платежі не сплачував. Вважає, що це робила позивач.

Свідок ОСОБА_7 показав, що позивач - його бабуся. Зі слів бабусі, її паспорт близько року, знаходився у відповідача, починаючи з квітня 2014 року.

Йому відомо, що стосунки із ОСОБА_2 у бабусі останнім часом погіршились, так як він погрожував підселити до неї квартирантів.

За квартиру платить бабуся та її дочки, інколи - він. Відповідач за квартиру не платить.

Про те, що бабуся мала намір відмовитись від обов'язкової частки у спадщині, йому невідомо.

Після смерті ОСОБА_4 бабуся була в подавленому стані. Двічі лікувалась в психіатричній лікарні - в березні-квітні 2014 року та з грудня 2014 року по лютий 2015 року.

Про заяву, яку бабуся підписала в нотаріальній конторі, йому відомо від сестри - ОСОБА_6, яка розповіла йому, що бабуся прийшла в нотконтору для отримання спадщини. Нотаріус їй повідомила, що заява готова, залишилось її тільки підписати. Бабуся написала свої прізвище, ім`я та по батькові, а потім за порадою сестри почала читати текст заяви. Після цього бабуся сказала, що нічого не може зрозуміти і попросила відкласти оформлення документів на інший день.

Заява залишилась у нотаріуса, та вже з часом з`ясувалося, що в ній бабуся відмовлялася від якоїсь частини спадщини.

Свідок ОСОБА_5 показала, що працює нотаріусом в Другій київській державній нотаріальній конторі. До неї звернувся відповідач за оформленням спадщини за заповітом після смерті батька. З`ясувавши, що у померлого на день смерті була непрацездатна дружина, вона роз'яснила відповідачу право дружини на обов'язкову частку.

Після цього в нотаріальну контору з`явилась позивач. Чи супроводжував її хтось, не пам'ятає. Особу позивача вона встановила по паспорту, роз'яснила їй зміст ст.1241 ЦК України щодо її права на обов'язкову частку, від якої вона відмовилась, поставивиши власноручний підпис у заяві. В цій же заяві йшла мова про те, що позивач приймає спадщину на грошовий вклад за заповідальним розпорядженням.

Стан здоров`я позивача не викликав у неї ніяких сумнівів.

Після того, як вона з`ясувала наміри позивача, вона підготувала заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині за заповітом, оскільки така заява має відповідати певній формі.

Право на відмову від такої заяви було позивачу роз'яснено, але не прописано в самій заяві.

Заява складається з двох частин: в одній йдеться про заповіт на ім`я відповідача, в іншій - про заповідальне розпорядження на грошовий вклад.

Документи, необхідні для оформлення спадщини. які додатково мала подати позивач - це документи щодо заповідального розпорядження.

Фраза «Справжність підпису заявника перевірено» означає, що вона переконалась, що заяву підписано власноручно при ній.

Перед підписанням заяви позивач її уважно прочитала. Ніяких зауважень до заяви у не неї не було. Від підписання заяви не відмовлялась.

В подальшому нею було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на грошовий вклад.

Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ст.1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1273 ч.1 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Згідно ст.202 ч.ч.1,3 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до вимог ст.203 ч.ч.1,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ч.ч.1,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.207 ч.ч.1,2 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.229 ч.1 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до п.1 гл.4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз'яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Згідно п.п.1-4 гл. 6 Порядку нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії; встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину; установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін; установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони; правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Відповідно до п.п.3.10, 3.14, 3.27 гл.10 Порядку приймаючи від спадкоємців заяву про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття, нотаріус зобов'язаний роз'яснити спадкоємцям їх право на відкликання такої заяви протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Приймаючи заяву про відмову від прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцю правові наслідки такої відмови.

Згідно п.п. 5.9 гл.10 Порядку право на обов'язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов'язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов'язкову частку. Право на обов'язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов'язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз'яснено і він не претендує на одержання обов'язкової частки у спадщині.

Як вбачається із змісту заяви позивача про відмову від прийняття спадщини від 21.08.2014 року, при її оформленні порушено Порядок вчинення нотаріусами нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Сама заява носить подвійний, суперечливий характер та складається з двох частин, в одній з яких йдеться про прийняття спадщини за заповідальним розпорядженням, а в іншій - про відмову від обов'язкової частки у спадщині. При цьому в заяві не зазначено ні майно, право на обов'язкову частку в якому має позивач, ні розмір частки, від якої вона відмовляється, що дає підстави вважати, що нотаріусом не було з'ясовано дійсних намірів позивача.

Крім того, із тексту заяви не вбачається, що позивач була ознайомлена із змістом заповіту померлого ОСОБА_4 Сама лише фраза про ознайомлення позивача із змістом ст.1241 ЦК України не означає, що вона дійсно розуміла, від якої частини спадкового майна відмовляється і що ця відмова відповідала її дійсній волі.

Нотаріусом також не роз'яснено право позивача на відкликання заяви про відмову від спадщини протягом встановленого законом терміну.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, вона не мала наміру відмовлятись від частки у частині квартири, що належала померлому, що з урахуванням викладених вище обставин, свідчить про вчинення нею дії під впливом помилки щодо природи правочину, прав та обов'язків, що їй належать, внаслідок чого вона проставила в кінці заяви в графі «підпис» свої прізвище, ім`я та по батькові.

Сумнів щодо вільного волевиявлення позивача на здійснення правочину викликає і та обставина, що протягом 2014 року позивач двічі проходила курс лікування в Київській міській психоневрологічній лікарні №3 с.Глеваха.

Так, за клопотанням відповідача з Київської міської психоневрологічної лікарні №3 було витребувано інформацію щодо перебування позивача на лікуванні у вказаному закладі.

Як видно з оглянутої в судовому засіданні медичної карти стаціонарного хворого №595, позивач 25.11.2014 року була госпіталізована до Київської міської психоневрологічної лікарні №3 с.Глеваха по направленню КМПНД №2 з діагнозом: судинна деменція з епізодами конфабуляторної сплутаності. Виписана 17.02.2015 року. З виписного епікризу: в анамнезі захворювання - зміна стану з 2014 року, після смерті чоловіка, почала телефонувати своєму внуку, запитувати, чому він не виключив телевізор, на що внук відповідав, що він знаходиться у себе вдома. Потім почала розмовляти із своїм покійним чоловіком, не сприймаючи, що він помер. Почала зникати з дому, губитися. Буцім-то сиділа з сиділкою, до якої почала виявляти агресію. Поступила повторно. Остання госпіталізація - червень-липень 2014 року. Амбулаторно приймала труксал. В домашніх умовах перестала утримуватися - почала по ночам зникати з дому.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невідповідності вчиненої позивачем відмови від обов'язкової частки у спадковому майні вимогам закону та вільному волевиявленню позивача.

Недотримання державним нотаріусом порядку вчинення нотаріальної дії призвело до неправильного розуміння позивачем її змісту та відмови від належного їй права внаслідок помилки, що, в свою чергу, є підставою для визнання даної відмови недійсною.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсною заяви позивача про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині, суд зазначає, що спадщина складається з ? частини квартири АДРЕСА_1, так як розмір обов'язкової частки нотаріусом не визначено.

За таких обставин, враховуючи, що визначення розміру обов'язкової частки у спадковому майні не є предметом розгляду даної справи, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсною заяви про відмову від прийняття 1/4 частки спадщини у 1/2 частині квартири.

На рідставі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.202,207,215,229,1241,1268,1273 ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, ст.ст.10,60,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_1 від 21 серпня 2014 року про відмову від прийняття обов'язкової частки у спадщині, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1, у спадковій справі №385/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: