ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/3867/16-ц
Провадження 2/636/2157/16
Рішення

Іменем України

(Заочне)

15 грудня 2016 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді- Панаід І.В.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

07 листопада 2016 року позивачі звернулись до Чугуївського міського суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову позивачі зазначали, що 02.02.2008 р. придбали у відповідача житловий будинок АДРЕСА_1. З моменту продажу будинку відповідач у зазначеному приміщені не проживає, та не знімається в добровільному порядку з реєстраційного обліку, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Позивачі до зали судових засідань не з'явились, подавши заяви в яких зазначали, що просять розгляд справи провести без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити, та не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи без його участі не подавав.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачам на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку серії ВКЕ №196197 від 02.02.2008 р. (а.с.8).

Згідно інформації наданої адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України в Харківській області, у спірному житловому приміщені, з 2005 р. зареєстрований ОСОБА_3 (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_3 є колишнім власником будинку АДРЕСА_1, який після продажу будинку не знявся з реєстраційного обліку у зазначеному житловому приміщенні.

Факт не проживання відповідача у будинку АДРЕСА_1, підтверджується Актом, скаленим комісією Чкаловської селищної ради у складі в.о. старости - ОСОБА_4 та депутата селищної ради - ОСОБА_5 (а.с.12).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 50 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів його родини, інших осіб та розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження або втручання в права власника можливі на підставах, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивачів, а також враховуючи, що у позивачів особисто з відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вище вказаному помешканні, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на захист своїх прав власників і вимагати визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а отже підлягають задоволенню.

В відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 174, 197, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2, судові витрати у сумі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна гривня 60 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя