Справа № 152/1422/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Соколовської Т.О.

при секретарі Годованюк І.Л.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог щодо

предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

28.09.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає біля неї.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_4, будучи батьком малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 2010 року по даний час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням сина не займається, не цікавиться життям, здоров'ям, навчанням, не приїжджає до сина.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.08.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 350 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи 22.07.2010 року і до досягнення дітьми повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_7 син ОСОБА_6 помер, тому відповідач повинен сплачувати аліменти лише на сина ОСОБА_5, однак ОСОБА_4 рішення суду не виконує і станом на 30.04.2016 року заборгованість по аліментам становить 31 804,83 грн.

29.06.2016 року органом опіки та піклування Шаргородської РДА надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, просили позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_4 на виклик суду не з" явився, хоча про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення йому судових повісток (а.с.57,66,67), про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача -головний спеціаліст служби у справах дітей Шаргородської РДА Сербіна М.В. в судовому засіданні підтримала позов ОСОБА_1, вважає за необхідне, в інтересах нмалолітнього ОСОБА_5, позбавити ОСОБА_4 батьківських прав, оскільки він ухиляється від виховання і утримання сина, не цікавиться його життям та здоров'ям, не спілкується з ним, матеріальної допомоги на його утримання не надає.

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шаргородського районного суду від 01.12.2011 року розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище "ОСОБА_1" (а.с.16).

Позивач ОСОБА_1 05.07.2012 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим 05 липня 2012 року виконкомом Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на "ОСОБА_1" (а.с.10).

Від спільного проживання сторін даного цивільно - правового спору в зареєстрованому шлюбі у них народилося двоє синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11,14-15).

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.08.2010 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 350 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи 22.07.2010 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.44).

Син сторін - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 09.11.2010 року виконкомом Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

Батько малолітньої дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_4, вихованням сина не займається, залишив його, матеріально не допомагає, життям та здоров'ям сина не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов'язків. Дитина, маючи батька, фактично позбавлена батьківського піклування внаслідок свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками.

Відповідно до довідки - характеристики №35, виданої виконкомом Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 01.06.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 зарекомендував себе з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, має негативні соціальні зв'язки (а.с.21).

Рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_4 не виконує, жодної виплати не здійснив і згідно розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому провадженню №41510736 заборгованість по аліментам станом на 30.04.2016 року становить 31 804,83 грн. (а.с.30).

Під час обстеження матеріально - побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_5 встановлено, що мати дитини - ОСОБА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_9, малолітніми дітьми: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають в будинку ОСОБА_9 Будинок складається з 2-х житлових кімнат, підключений до електромережі, опалення пічне, вода кринична. В кімнатах чисто, прибрано, умови проживання добрі (а.с.34).

Під час обстеження матеріально - побутових умов проживання відповідача ОСОБА_4 встановлено, що останній за місцем проживання відсутній, приходить додому лише у вечірній час (а.с.35-38).

Як пояснила в судовому засіданні вчитель Хоменківської СЗШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_12, дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у першому класі вказаної школи. Навчанням та вихованням дитини займаються мати дитини ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_9 Батько, ОСОБА_4, за час навчання дитини в школі взагалі не цікавився сином і в школу не з'являвся. ОСОБА_5 регулярно відвідує школу, приходить до школи чистий, охайний, забезпечений шкільним приладдям.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що проживає по сусідству з сім'єю ОСОБА_1, батька ОСОБА_5 ніколи не бачила, хлопчик називає батьком ОСОБА_9, умови проживання дитини добрі, позивачка та її чоловік піклуються про здоров'я, фізичний та духовний розвиток дитини.

Суд визнає достовірність показів свідків з урахуванням того, що вони відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом.

Факт ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ОСОБА_5 підтверджується також висновком Органу опіки та піклування Шаргородської РДА від 29.06.2016 року (а.с.5-6), відповідно до якого опікунська рада прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_5, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям дитини, взагалі не спілкується з сином, не забезпечує матеріального утримання, не виявляє інтересу до умов проживання та навчання дитини.

Даному факту відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.141,150, 164, 165, 166, 171,180 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства"

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно зі ст. 8 ЗУ " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею…( ст. 15 ЗУ " Про охорону дитинства").

За приписами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини .

Відповідно до п.п. 2,3 ст.150 СК України батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини ( ч.ч.1,2 ст.155 СК України).

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум ВС України у п.16 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 СК України при вирішенні спору, в тому числі і про позбавлення батьківських прав, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана судом. Судом не опитано в судовому засіданні малолітнього ОСОБА_5, з огляду на те, що ОСОБА_5 біологічного батька не знає і ніколи не бачив його, вважає батьком ОСОБА_9, якого називає батьком.

Частиною 3 ст. 10, ст. 57 - 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч.1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідач у даному цивільно - правовому спорі не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень, як при попередньому судовому засіданні, так і в стадії судового розгляду справи, на виклик суду не з'явився. Небажання ОСОБА_4 надати заперечення та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, з'являтися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Таким чином, суд, дослідивши всі обставини даного цивільно - правового спору, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку прийшов до висновку, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5 є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дитини, п. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право дитини на сімейне життя і виховання.

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України, ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 79, 88,209, 212, 214 -215, 224 ЦПК України , на підставі ст. 51 Конституції України, ст.5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), ст.ст.141, 150, 164, 165,167,171,180 СК України, ст. ст.8, 15 ЗУ "Про охорону дитинства", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.О. Соколовська