У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Малого колективного підприємства «ГеяНа», треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Відділ державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, Дочірнє підприємство Публічного акціонерного товариства «Оболонь» «Красилівське», про визнання іпотекодержателем та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 20 січня 2006 року між Малим колективним підприємством «ГеяНА» (далі - МКП «ГеяНа») та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»; банк)укладено кредитний договір № 36/05/С-236/294, який обліковується в системі банку за № 0, що підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року справа

№ 23/241, яке набрало законної сили.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 травня 2006 року та 20 січня 2006 року між МКП «ГеяНа» та ПАТ «Укрсиббанк» укладено договори іпотеки нежитлових приміщень, відповідно до умов яких в іпотеку банку передано нерухоме майно - чотирьохповерхове цегляне нежитлове приміщення загальною площею 1 064,7 кв. м, літ. «А4», згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 травня 2006 року № 10781131, виданого Дрогобицьким ДК МБТІ та ЕО, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 та нерухоме майно - цегляні нежитлові приміщення загальною площею 496,4 кв. м, літ. «А4», позначені

літ. «5-1», «5-30», згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 січня 2005 року № 9615708, виданого Дрогобицьким ДК МБТІ та ЕО, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, які належать на праві власності відповідачу.

12 березня 2007 року між банком та нею укладено договір поруки, відповідно до умов якого вона виступила поручителем за зобов'язаннями МКП «ГеяНа».

Оскільки основне зобов'язання не припинилось, в порядку суброгації вона стала кредитором за основним зобов'язанням, то і за договорами іпотеки, які забезпечували виконання відповідного зобов'язання вона також стала кредитором. Окрім цього у неї, як нового кредитора, виникло право на стягнення всієї суми заборгованості, яку МКП «ГеяНа» винна ПАТ «Укрсиббанк», а саме 2 897 293 гривні 98 копійок - загальний залишок заборгованості за основним боргом та відсотками та 54 659 гривень 63 копійки витрат, понесених банком на примусове стягнення заборгованості.

На підставі наведеного просила суд визнати її іпотекодержателем предмета іпотеки, а саме: нерухомого майна - чотирьохповерхового цегляного нежитлового приміщення загальною площею 1 064,7 кв. м, позначене літ. «А4», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,та Львівська область, м. Дрогобич, та нерухомого майна - цегляних нежитлових приміщень загальною площею 496,4 кв. м, літерою «А4», позначені літерами «5-1», «5-30» та стягнути з МКП «ГеяНа» суму в розмірі

2 951 195 гривень 63 копійки.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 15 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Малого колективного підприємства - Фірми «ГеяНа» на користь ОСОБА_4 2 951 195,63 гривень.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання її іпотекодержателем предмета іпотеки, а саме нерухомого майна - чотирьохповерхового цегляного нежитлового приміщення, загальною площею 1064,7 кв.м, позначене літ. А4, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та нерухомого майна - цегляних нежитлових приміщень, загальною площею 496,4 кв.м, літерою А4, позначені літерами 5-1-літ. 5-30, яке передане як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 36/05/С-236/294 від 20 січня 2006 року, укладеного між Малим колективним підприємством - фірмою «ГеяНа» та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» на підставі договору іпотеки нежитлових приміщень від 30.05.2006 року, укладеного між Малим колективним підприємством - фірмою «ГеяНа» та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», зареєстрований в реєстрі за № 1295, заборона зареєстрована в реєстрі за № 1296 та договору іпотеки нежитлових приміщень від 20.01.2006 року, укладеного між Малим колективним підприємством - фірмою «ГеяНа» та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», зареєстрований в реєстрі за № 89, заборона зареєстрована в реєстрі за № 90 та про стягнення у користь ОСОБА_4 з Малого колективного підприємства - фірми «ГеяНа» суми в розмірі 2 951 195,63 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем у справі є директор Малого колективного підприємства фірми «ГеяНа» - ОСОБА_4, яка на підставі платіжного доручення від 13 березня 2015 року перерахувала ПАТ «Укрсиббанк» 580 000 гривень за кредитним договором № 0 від 20 січня 2006 року.

Врахувавши, що рішень банку щодо анулювання залишку заборгованості матеріали справи не містять, апеляційний суд вірно вважав, що часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором та свідчить про відсутність переходу права кредитора, які не були передані позивачу, як передбачено ч. 1 ст. 556 ЦК України, а тому дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в порядку суброгації (переходу прав кредитора).

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норма матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк