Справа № 713/1817/16-ц
Провадження №2/713/778/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Кибич І.А. перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування рішення XXXI сесії VI скликання Чорногузівської сільської ради №429-31/14 від 07 лютого 2014 року, рішення ХХХХ сесії VI-го скликання Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 11 лютого 2015 року №514-40/15 «Про затвердження Акта узгоджувальної комісії від 07.02.2015 року», -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Кибича І.А. після автоматичного розподілу надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування рішення XXXI сесії VI скликання Чорногузівської сільської ради №429-31/14 від 07 лютого 2014 року, рішення ХХХХ сесії VI-го скликання Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 11 лютого 2015 року №514-40/15 «Про затвердження Акта узгоджувальної комісії від 07.02.2015 року».

16.11.2016 року суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Кибич І.А. заявив про самовідвід, посилаючись на те, що на розгляді Вижницького районного суду Чернівецької області під головуванням судді Кибича І.А. перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, де третіми особами є відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі, ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення ХХХХ сесії VI-го скликання Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 11 лютого 2015 року №514-40/15 «Про затвердження Акта узгоджувальної комісії від 07.02.2015 року». Постановою суду від 23.08.2016 року, ухваленим в складі головуючого судді Кибича І.А., адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.10.2016 року постанову суду першої інстанції від 23.08.2016 року, ухвалену під головуванням судді Кибича І.А., скасовано, провадження у справі закрито у звязку з тим, що справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства.

16.11.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася з цивільним позовом до Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування рішення XXXI сесії VI скликання Чорногузівської сільської ради №429-31/14 від 07 лютого 2014 року, рішення ХХХХ сесії VI-го скликання Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 11 лютого 2015 року №514-40/15 «Про затвердження Акта узгоджувальної комісії від 07.02.2015 року», з тих самих підстав, що були зазначені в адміністративному позові, який розглянуто судом під головуванням судді Кибича І.А.

Беручи до уваги, що цивільна справа за позовом ОСОБА_1 є тотожною тій справі, яку було розглянуто судом 23.08.2016 року під головуванням судді Кибича І.А. і рішення по якій скасовано, а також враховуючи, що ОСОБА_1 заявлено таку саму позовну вимогу та з таких самих підстав, з посиланням на ті самі докази як і в адміністративній справі, суд вважає неможливим розглядати справу за позовом ОСОБА_1, поданою 16.11.2016 року, в тому самому складі, в якому було вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 23.08.2016 року.

Наведений факт може перешкодити об'єктивному, всебічному та неупередженому розгляду даної справи, а також однозначно сприймається в суспільстві, як чинник, який впливає на винесення суддею незалежного рішення у справі.

У зв'язку з цим, та з метою недопущення сумнівів щодо неупередженості судді Кибича І.А. при розгляді цивільної справи, останнім заявлено самовідвід.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст.7 ч.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Суддя зобовязаний: справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (ст.56 ч.7 п.1 Закону.

Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об'єктивності суду є інститут відводу (самовідводу) судді, закріплений в ЦПК України.

Згідно ст.20 ч.4 ЦПК України Суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ст.23 ч.3 ЦПК України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення...

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв'язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися, як такі, що впливають на спроможність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довір'ям не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від любого невідповідного зв'язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довір'я до незалежної судової влади буде підірвано.

В пунктах 49 - 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993 р., пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullarv. United Kingdom), від 10.06.1996 р., п. 38).

Стосовно суб'єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об'єктивного критерію слід визначити….., що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 07.08.1996 р., п. 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "ОСОБА_3 проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26.10.1984 р., п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "ОСОБА_4 проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28.10.1998 р., п. 45).

Також суд вказує, що у відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляду справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги те, що самовідвід гарантує неупередженість та об'єктивність здійснення правосуддя, з метою уникнення можливих суджень учасників судового процесу про неупередженість судді Кибича І.А., недопущення в подальшому невірного сприйняття сторонами рішення суду по суті спору, суд задовольняє заяву про самовідвід, та передає справу на повторний автоматизований розподіл.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.20,23 ЦПК України, Суддя , -

УХВАЛИВ:

Заявлений суддею Вижницького районного суду Чернівецької області Кибичем Іваном Адамовичем самовідвід у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Чорногузівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_2, про визнання незаконними та скасування рішення XXXI сесії VI скликання Чорногузівської сільської ради №429-31/14 від 07 лютого 2014 року, рішення ХХХХ сесії VI-го скликання Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 11 лютого 2015 року №514-40/15 «Про затвердження Акта узгоджувальної комісії від 07.02.2015 року» - задовольнити.

Передати справу для подальшого визначення головуючого по справі відповідно до вимог ст.11-1 ч.3 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. А. Кибич