Справа № 209/4542/15-ц
Провадження № 2/209/150/16
19 січня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Решетник Т.О.,
при секретарі Погрібній О.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про поділ майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: виділити йому у власність ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; виділити відповідачу у власність ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 158878 гривень 70 коп. (що еквівалентно 7379 доларам США 41 центу) за зобов'язаннями, що виникли на підставі кредитного договору № DZHCGK00770485 від 06.07.2007 року, укладеного в інтересах сім'ї; стягнути з відповідача на його користь суму судового збору в розмірі 3444,39 грн.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали, а також не скористались правом надання заперечень проти позову.
Представник третьої особи - ПАТ КБ «ПриватБанк», в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що сторони з 14 серпня 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 26 квітня 2011 року було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська (а.с.7).
Право власності на квартиру зареєстроване за позивачем ОСОБА_1, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.07.2007 року (а.с. 19, 21).
Згідно висновку про ринкову вартість об'єкта нерухомості ПП "Виробничо-комерційна агрофірма "Солнцево" від 02 листопада 2015 року, ринкова вартість жилої двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, без урахування ПДВ, складає 230000,00 (двісті тридцять тисяч) гривень (а.с.39-44).
Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом,
Згідно ч.1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування. є об'єктом права спільної сумісної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений.
Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Приймаючі до уваги, що зазначена вище квартира була набута сторонами в період зареєстрованого шлюбу, суд дійшов до висновку, що вона належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.
Зважаючи на те, що між сторонами відсутня будь-яка домовленість щодо розподілу спільного майна подружжя, суд вважає, що частки майна сторін у справі є рівними, і кожен з них має право на ? частку майна, придбаного в період шлюбу.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 дійсно має право на 1/2 частку спільного майна, придбаного її чоловіком позивачем ОСОБА_1 в період шлюбу, і тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виділення йому у власність ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та виділення відповідачу у власність ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 158878 гривень 70 коп. (що еквівалентно 7379 доларам США 41 центу) за зобов'язаннями, що виникли на підставі кредитного договору № DZHCGK00770485 від 06.07.2007 року, укладеного в інтересах сім'ї, суд приходить до наступного висновку.
Згідно довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 25.09.2015 р. № 108336173 ОСОБА_1 станом на 25.09.2015 року має заборгованість за Кредитним договором №DZНСGК00770485 від 06.07.2007 року у розмірі 5285,95 доларів США, що за курсом НБУ становить гривневий еквівалент 113460,11 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту - 5277,41 дол.США, що становить 113276,80 грн., заборгованості по відсоткам - 8,54 дол.США, що становить 183,31 грн. (а.с.22).
Крім того, згідно виписки по рахунку № НОМЕР_3, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк», за період з 26.04.2011 року (з моменту розірвання шлюбу між сторонами) по 21.09.2015 року позивачем ОСОБА_1 виконано зобов'язання з повернення кредиту в сумі 9472,88 доларів США (а.с.23-24).
Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).
Тобто у випадку укладення одним із подружжя, кредитного договору в інтересах сім'ї, подружжя є солідарними боржниками за цим договором, а тому один із подружжя, який виконав зобов'язання, що виникло з кредитного договору, має право пред'явити до іншого вимогу про відшкодування частини сплачених за кредитним договором коштів.
Судом встановлено, що гроші були отримані позивачем ОСОБА_1 за кредитним договорам з банком на придбання квартири та використані в інтересах сім'ї, а тому даний кредитний договір створив обов'язок щодо повернення кредитних коштів і для відповідача ОСОБА_2, в зв'язку з чим у позивача виникло право щодо стягнення з відповідача половини розміру погашеного ним кредиту в розмірі 4736,44 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні до долара США 21,527544 гривень за 1 долар США, встановленого НБУ станом на 30.09.2015 року, складає 101963 гривень 92 копійки.
Крім того, ОСОБА_1 ставиться вимога про розподілення пропорційно між ним та відповідачем витрат на погашення його кредитних зобов'язань в майбутньому до 05.07.2022 року, але суд не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги, виходячи з наступного.
Зобов'язання за кредитними договорами, які не виконані не можуть бути визнані спільними зобов'язаннями подружжя, оскільки боржником за кредитними договорами є позивач ОСОБА_1, норми ст. 520 ЦК України зміну боржника у зобов'язанні іншою особою (переведення боргу) передбачають лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
В матеріалах справи відсутня згода банку на переведення боргу за кредитним договором на відповідача ОСОБА_2, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині розподілення пропорційно між ним та відповідачем витрат на погашення його кредитних зобов'язань в майбутньому до 05.07.2022 року, необхідно відмовити.
Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3319,71 грн.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивачем ОСОБА_1 заявлено позов на суму 344438,70 грн. та сплачено судовий збір в сумі 3444,39 грн., однак у позові об'єднано декілька вимог майнового характеру, розмір яких визначається загальною сумою всіх вимог у розмірі 388860,57 грн., у зв'язку з чим, з ОСОБА_1 підлягає стягненню недоплачений судовий збір на користь держави в сумі 444,22 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57- 60, 88, 209, 212-215, 223-226, 232 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про поділ майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя - задовольнити частково.
Виділити ОСОБА_1 у власність ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Виділити ОСОБА_2 у власність ? частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, суму боргу в розмірі 101 963 (сто одна тисяча дев'ятсот шістдесят три) гривні 92 копійки, що згідно офіційного курсу НБУ, встановленого станом на 30.09.2015 року (2152,7544 гривень за 100 доларів США), еквівалентно 4736 доларам США 44 центам за зобов'язаннями, що виникли на підставі кредитного договору № DZHCGK00770485 від 06.07.2007 року, укладеного в інтересах сім'ї, між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк».
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, судовий збір у розмірі 3319 грн. 71 коп.
Стягнути з ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, на користь держави недоплачений судовий збір за подання позовної заяви у сумі 444 грн. 22 коп.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.
Суддя Т.О. Решетник