Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 310/3469/15 Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Номер провадження 22-ц/778/1017/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, стягнення грошової суми, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про захист прав споживача, стягнення грошової суми, моральної шкоди, який протягом розгляду справи уточнював та остаточно просив стягнути з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь грошові кошти, які містяться на картковому рахунку 5168 7420 6719 3320 у розмірі 3349,77 доларів США, та депозитному рахунку № 2635 5627 7097 66 у розмірі 1518,14 доларів США, всього 4867,91 доларів США., 80 000 за спричинену відповідачем моральну шкоду, покласти на відповідача 10000,00 грн. сплачених витрат на правову допомогу та судовий збір в розмірі 1116,00 грн. та 1218,00 грн.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення грошових коштів з депозитного та карткового рахунків закрито. Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 судовий збір 1116,04 грн. і витрати на правову допомогу 5 000 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки представник позивача ОСОБА_5 діяв саме в якості представника сторони, а не як особа, яка надає правову допомогу, довідка-розрахунок не містить кількості годин, витрачених на участь у судових засіданнях та під час ознайомлення з матеріалами справи, відсутні докази на їх підтвердження та відомості про вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Просить ухвалу суду скасувати в частині стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині про відмову у стягнення витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_4 В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, а оскільки апелянт оскаржує ухвалу суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, у відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», ухвала суду переглядається лише в цій частині про стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно п.2 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення грошової суми (а.с. 2-4).

В процесі розгляду справи, ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про залишення його позовних вимог щодо стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 4867,91 доларів США без розгляду, у звязку з тим, що після предявлення ним позову, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнив його вимоги. На підставі ст. 89 ЦПК України просив стягнути з відповідача судовий збір, який був ним сплачений при подачі позову (а.с. 155).

Розглядаючи заяву ОСОБА_4, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі та стягнення на користь ОСОБА_4 з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору у сумі 1116,04 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн.(а.с. 163-164).

Стягуючи судові витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн., в мотивувальній частині ухвали суд зазначив, що оскільки Банком виконані вимоги ОСОБА_4 про видачу грошових коштів з банківських рахунків після предявлення ним позову до суду, а в частині стягнення моральної шкоди у сумі 80000,00 грн. рішенням суду відмовлено у задоволенні цих позовних вимог, в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру заявлених позовних вимог, тому стягнув витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пп. 47,48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання юридичних послуг від 16 лютого 2015 року укладений між адвокатом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Відповідно п.1.1. договору, замовник ОСОБА_4 дає завдання, а адвокат - ОСОБА_5 зобовязується відповідно до завдання Замовника надавати йому юридичні послуги в обсязі та на умовах, визначених договором. (а.с. 42).

У п.1.2. договору сторони визначилися, що цим договором посвідчується право адвоката ОСОБА_5 представляти інтереси Замовника - ОСОБА_4 в усіх органах влади в суді всіх інстанції та захищати його інтереси та його довірених осіб в кримінальному провадженні за його справами.

У п.5.1. сторони визначили, що гонорар призначається разовий на весь обєм роботи або у вигляді авансу за кожен день роботи у справі та має бути сплачений в обумовлений сторонами час.

В акті № 21/10/15 від 21 жовтня 2015 року здачі-прийняття робіт (надання послуг адвокатом) за договором від 16 лютого 2015 року про надання юридичних послуг адвокатом, сторони погодили загальну вартість робіт (послуг), що надані адвокатом ОСОБА_5, яка дорівнює сумі гонорару, відповідно до п. 5.1 Договору у розмірі 10000,00 грн., що включає 42 години роботи адвоката ОСОБА_5 (а.с. 154).

14 грудня 2015 року позивач у справі ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про залишення без розгляду його позовної заяви, в якій просив суд залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошових коштів та на підставі вимог ч. 1 ст. 89 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір в цій частині, що сплачений позивачем (а.с. 155).

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Аналогічні положення містить п.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах".

Стягуючи з відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою, що заяву про повернення витрат на правову допомогу позивач не надавав, а тому підстав для стягнення витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. суд першої інстанції не мав.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Передбачених ст. 56 ЦПК України умов для допуску до участі в судовому засіданні адвоката, як особи, що надає правову допомогу, судом не дотримано. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Така ухвала в матеріалах справи відсутня.

Згідно із Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Однак, кошти, сплачені ОСОБА_4 у сумі 10000,00 грн. на рахунок ОСОБА_5, що підтверджено квитанцією Банку від 23.10.2015 року (а.с.78), не можуть вважатися витратами на правову допомогу, відшкодування яких передбачено цивільним процесуальним законодавством, і які підлягають розподілу між сторонами за правилами ст. 88 ЦПК України.

Крім того, суд не навів розрахунок, чому стягненню підлягає сума в 5000,00 грн. та чи відповідає це пропорційно задоволеним вимогам позивача та чи не перевищує стягнута сума граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу, яка встановлена Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" .

Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла висновку про скасування ухвали в частині стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу 5000 грн.

В іншій частині ухвала суду не переглядається.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року в частині стягнення з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. скасувати.

В іншій частині ухвала суду не переглядається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: