Справа № 369/5153/14-ц
Провадження № 2/369/4852/16
30.12.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба в справі дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -
У травні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 31 серпня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від подружнього життя у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На протязі останніх років їх сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. З лютого 2014 року відповідачка переїхала жити в інше місце, залишивши малолітню дитину з ним. З часу фактичного припинення шлюбних стосунків примирення між ними не було. На даний час малолітня ОСОБА_3 проживає з ним за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Кременище, вул. Якуніна, 13. Вважає, що питання розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та визначення місця проживання дитини повинно бути вирішено в судовому порядку. Тому змушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права.
Тому просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2, зареєстрований 31 серпня 2007 року у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинсмького району Київської області, актовий запис №330; визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним.
У судове засідання позивач та його представник не зявилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
У судове засідання відповідачка не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Під час розгляду справи відповідачка заперечувала проти позову в частині визначення місця проживання дитини з батьком. Про що надала суду письмові заперечення.
У судове засідання представник третьої особи не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.
У зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та третьої особи та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
При розгляді справи судом встановлено, що 31 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, яка змінила прізвище на «Козій», було укладено шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №330, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-ОК №047514.
Від шлюбу мають одну неповнолітню дочку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Сторони по справі не проживають разом з лютого 2014 року, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин вони не підтримують.
Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.
При розгляді справ суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому.
Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.
Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2014 року сторонам було надано строк на примирення до 13 серпня 2014 року.
У наданий судом термін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 примирення не дійшли.
Оскільки судом встановлено, що сторони з лютого 2014 року не проживають разом, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе, тому шлюб між ним ними може бути розірваним.
Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 слід зазначити наступне.
При розгляді справи судом встановлено, що після припинення спільного проживання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались неприязні, загострені відносини. Причиною їх стали як сімейні відносини між самим подружжям так і обставини, що повязані із вихованням дитини, її місцем проживання. Батьки дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина і позивач просить визначити місце проживання доньки з ним.
Згідно довідки Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 травня 2014 року та акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_3 від 10 жовтня 2014 року вбачається, що з 01 вересня 2009 року малолітня ОСОБА_3 проживає разом із батьком за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Кременище, вул. Якуніна,13.
З довідки керівника філії №4 ПП «Шанс» вбачається, що ОСОБА_3 відвідувала 2 рази на тиждень заняття з художньої гімнастики в супроводі батька ОСОБА_1
Згідно характеристики психолога ТОВ «Центр розвитку дитини «Казка» ОСОБА_3 характеризується як дружня, привітна, вихована, щира, відверта дитина. Батько приділяє велику увагу всебічному розвитку дитини, уважний до зауважень та побажань вихователів, саме він приводить та забирає доньку з дошкільного закладу. Для дитини батько є авторитетом.
З характеристики наданої дільничним інспектором Києво-Святошинського РВ Бойко Р.В. від 13 травня 2014 року вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, алкогольними напоями не зловживає, порушень громадського спокою та порядку не допускає, з сусідами та в побуті сварок не влаштовує, наркотичні засоби в немедичних цілях не вживає.
Окрім того, зі складеної сусідами характеристики, а також з місця роботи ТОВ «ЮрМакс Інтернешнл» ОСОБА_1 характеризується також позитивно.
ОСОБА_1 займає посаду директора у ПП «Укрмакс» та юрисконсульта в ТОВ «юрМакс Інтернешнл», має постійний рівень доходу, що підтверджується відповідними довідками від 24 червня 2014 року (а.с.39 - 41).
20 травня 2014 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватна загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови «Школа шляхетних дівчаток «Леді» було укладено договір №45 про надання освітньої послуги, за яким ОСОБА_3 надається повна загальна середня освіта на рівні державного стандарту, танцювальна та музична освіта.
Так, відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Згідно п.1 ст.12 «Конвенції про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляді, право вільно висловлювати ці погляді з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага з її віком і зрілістю. Згідно п. 2 з цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бети забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком, бабусею та дідусем.
Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім"ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір?ю.
Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім?ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов?язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Разом з тим, принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зіст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
Відповідно до ч.4, 5 ст.19 СК України - під час вирішення судом спорів про місце проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
На виконання вимог ст.19 СК України судом отримано висновок органу опіки і піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно висновку органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 15 серпня 2008 року №К137781.870.2 рекомендовано визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1
Згідно із статтями 11 і 14 ЗУ "Про охорону дитинства" - кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року і в якій враховано норми Декларації прав дитини -20.11.1959 р. - преамбула) задекларовано, що Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Із преамбули Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання( ратифікованої із заявами та затвердженнями Законом № 26-Y11 від 11.01.2013 р.) - в усіх діях стосовно дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Так, 22 грудня 2016 року судом отримано висновок №4/01-16 Центру психологічної експертизи та психодіагностики Міжнародного інституту глибинної психології за результатами проведення судової психологічної експертизи від 16 грудня 2016 року, проведеної відповідно до ухвали від 02 грудня 2014 року.
З висновків, наданих експертом Центру психологічної експертизи та психодіагностики Міжнародного інституту глибинної психології, вбачається, що найбільша психологічна сумісність для ОСОБА_3 з сім`єю батька, яка сприймається нею позитивно, у своїй сукупності можуть забезпечити умови для переживання стану субєктивного благополуччя. Батько ОСОБА_1 сприймається ОСОБА_3 як сама близька їй людина, якому вона довіряє, емоційний зв'язок між ними потужний і тісний, тому ступінь сприйняття батька на високому рівні. Вона виявляє прихильність до свого батька ОСОБА_1, якість турботи якого забезпечила переживання нею почуття безпеки і стабільності. Окрім того, зміна місця проживання може негативно вплинути на ОСОБА_3, по-перше у звязку зі складностями адаптування до нових умов проживання за її індивідуально-психологічними особливостями, по-друге, вона сприймає теперішнє оточення як самих близьких і які забезпечують її стан безпеки й комфорту.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд вважає, що Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації є обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини.
Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, стабільний рівень доходу, з ним, враховуючи психологічну сумісність ОСОБА_3 з ОСОБА_1, можливість негативного впливу на ОСОБА_3 зміни місця проживання, а також особисту прихильність ОСОБА_3 до позивача, психологічну привязаність й бажання проживати в сім`ї батька, а також те, що ОСОБА_1 не чинить перешкод для ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою, суд приходить до висновку, що найбільш позитивним для психологічного розвитку та інтересів малолітньої ОСОБА_3 в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини буде визначити порядок проживання останньої з батьком ОСОБА_1
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215, 224-233 ЦПК України, Конституцією України, ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, -, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба в справі дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задоволити.
Шлюб, зареєстрований 31 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №330, - розірвати.
Залишити ОСОБА_2 прізвище «Козій».
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто Києво Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Н.С.Пінкевич