Справа № 591/5825/16-ц
Провадження № 4-с/591/74/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі судового засідання Кальченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобовязання відкрити виконавче провадження, -

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2016 року представник стягувача ТОВ «Сумитеплоенерго» звернувся до суду із скаргою, в якій зазначив, що постановою державного виконавця від 04 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 591/3177/16-ц виданого Зарічним районним судом м. Суми 06 вересня 2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу у розмірі 4536,66 грн. В скарзі вказує, що відмова мотивована тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не вказано ідентифікаційний номер платника податків боржника.

Заявник, посилаючись на остаточне рішення Верховного Суду України по справі № 6-62ц14 від 25 червня 2014 року та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 08 серпня 2012 року, просить скасувати постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобовязати державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 591/3177/16-ц виданого зарічним районним судом м. Суми 06 вересня 2016 року.

В судове засідання представник заявника не зявився, подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, скаргу підтримав, просив задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вивчивши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження, вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, чинній на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 783-XIV), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню».

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, чинній на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 783-XIV), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ВП №52515496 від 04 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 591/3177/16-ц виданого Зарічним районним судом м. Суми 26.08.2016 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу у розмірі 4536,66 грн. (а.с.4).

В постанові державний виконавець зазначив, що даний документ не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того у даній постанові вказано, що державний виконавець направляє до ДПС України запит в електронному вигляді за наявності тих даних, які викладені у виконавчому документі або додані додатково у заяві про відкриття виконавчого провадження. Крім того, державний виконавець вказує у постанові, що при ненаданні таких даних, фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати. Тому, посилаючись на вимоги ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження.

Однак, відомостей про те, чи направлявся запит до податкових органів, і яку відповідь на цей запит отримав державний виконавець, в постанові не зазначено.

Суд вважає, що постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження винесена з порушеннями Закону.

Так, ч. 2 ст.103 ЦПК України передбачено, що судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями.

Вимоги до змісту виконавчого листа встановлені частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, якою передбачено, що потрібно зазначати у виконавчому листі індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи), а пунктом 6 частини першої статті 26 цього Закону встановлено, що у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам статті 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 3 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Отже, не можна погодитись з висновком, що відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного коду боржника є безумовною підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, оскільки держаним виконавцем у даному випадку навіть не зроблено запиту до ДПС щодо наявності ідентифікаційного коду боржника.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року № 6-45цс14 по справі за скаргою КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління».

Крім того, як встановлено судом раніше, державний виконавець відмовила у відкритті виконавчого провадження, не скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.06.1999 року зі змінами і доповненнями, не отримала відомостей щодо ідентифікаційного коду боржника.

В таких діях державного виконавця суд вбачає намагання державного виконавця всіма можливими засобами «позбавитись» зайвих виконавчих проваджень, оскільки постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження винесена в останній день чинності Закону України «Про виконавче провадження» в старій редакції.

Враховуючи викладене, скарга підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 210, 293,383-389 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» - задовольнити.

Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.10.2016 року ВП № 52515496.

Зобовязати Зарічний відділ державної виконавчої служби м. Суми ГТУЮ в Сумській області відкрити виконавче провадження за судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми № 591/3177/16-ц виданим 06.09.2016 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в апеляційний суд Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Г.В.Кривцова