АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1736/2016 Суддя-доповідач АнтоненкоН.О.
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі Юрченко А.С.

за участю позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, якою позовна заява ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про стягнення грошових коштів вражається неподаною та повернута йому.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

встановила:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року позовна заява ОСОБА_3 до ПАТ «Український інноваційний банк» про стягнення грошових коштів вважається неподаною та повернення позивачу з тих підстав, що зазначені в ухвалі судді від 12 листопада 2015 року недоліки позовної заяви не усунуто, а саме не сплачено судовий збір за подачу позову до суду.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з наступних підстав.

Частина 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент подачі позову ОСОБА_3 до суду, передбачає, що об'єктом справляння судового збору є позовні заяви та інші заяви, передбачені процесуальним законодавством. Частина 2 цієї статті визначає вичерпний перелік заяв, за подання яких судовий збір не справляється, серед яких заяв про захист прав споживачів у цьому переліку немає. Відповідно до ст. 15 ЦК, ст.ст.3,15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених прав споживачів. Відповідно до ч.5 ст. 119 ЦГІК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. У разі недотримання вимог зазначеної норми суддя відповідно до ч.І ст. 121 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без руху з наданням строку для усунення вказаного недоліку, про що постановлено ухвалу судді Шевченківського райсуду м. Києва від 12.11.2015 у даній справі. 24.11.2015 до суду надійшла заява позивача про звільнення його від сплати судового збору (ас8). Оскільки ні Законом України «Про судовий збір», ні чинним процесуальним законодавством не передбачено повноважень суду і підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, а також що відповідно до ст.З цього Закону позовна заява про захист прав споживача не входить до переліку заяв, за подання якої судовий збір не справляється, - правильним і обгрунтованим є висновок судді про відмову у задоволенні клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору (ас9) та застосування ч.2 ст. 121 ЦПК України. Доводи позивача про застосування положень ч.З ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу з огляду на таке. Відповідно до загальних засад застосування норм права у разі їх колізії (суперечності між двома чинними нормами права, прийнятими з одного й того ж питання) у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Акт загальної дії поширюється на всіх осіб на території держави, акт спеціальної дії - поширюється на всіх осіб на території держави у певній сфері відносин. Так, і Закон України «Про судовий збір», і Закон України «Про захист прав споживачів» є спеціальними законодавчими актами, адже кожний з них регулює правовідносини у певній сфері: у сфері справляння судового збору за подання до суду заяв, скарг і за видачу судами документів та у сфері відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності. Проте, редакція Закону України «Про судовий збір» від 16.07.2015, відповідно до якої заява про захист прав споживача не входить до переліку заяв, за подання яких судовий збір не справляється, є більш пізньою, ніж редакція ч.З ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка хоча і не втратила свою чинність, проте, не підлягає застосуванню у даному випадку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,312,315,324 ЦГЖ України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О.Антоненко

Судді А.М.Стрижеус

О.І. Шкоріна