У Х В А Л А

19 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково: визнано автомобіль «Mitsubishi Outlander 2.4», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, - спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності по Ѕ частині спірного автомобіля за кожним. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року змінено, визнано право власності в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_4 на автомобіль «Mitsubishi Outlander 2.4», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 83 975 грн компенсації за Ѕ частину вартості автомобіля. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року в частині, залишеній без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишено без змін.

19 липня 2016 року від ОСОБА_4 надійшла до Верховного Суду України заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року, яка 2 вересня 2016 року передана разом з доданими матеріалами судді-доповідачу ОСОБА_7

В зв'язку з неможливістю продовження розгляду справи суддею ОСОБА_7 на підставі прийняття Верховного Радою України постанови про його звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку 10 жовтня 2016 року замінено суддю автоматизованою системою на суддю Сімоненко В.М.

Із заяви ОСОБА_4 вбачається, що вона подана з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України - невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах, зокрема, статей 60, 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави, заявник додає постанову Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року, в якій, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за кожним з подружжя права власності по Ѕ частині автомобіля і визнаваючи в порядку поділу право власності за ОСОБА_4 на спірний автомобіль з виплатою ОСОБА_6 компенсації Ѕ частини вартості цього автомобіля виходив з того, що оскільки автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, вартість якого визначена та погоджена між сторонами і ОСОБА_4 виявив бажання бути власником автомобіля, а відповідачка погодилась на отримання грошової компенсації вартості її частки у цьому майні, дійшов висновку про визнання за ОСОБА_4 права власності на спірний автомобіль із стягненням з нього на користь ОСОБА_6 вартості Ѕ частини автомобіля, що відповідає інтересам обох сторін та узгоджується з положеннями частини 4, 5 статті 71 СК України та частини 2 статті 364 ЦК України, якими визначено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки.

Разом з тим, у наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року в справі про поділ майна подружжя, Верховний Суд України, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій на підставі статей 60, 61, 65 СК України, вказав на те, що коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі майна. При цьому, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, в цьому випадку також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Отже, висновок зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2016 року, на яку посилається заявник.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук