АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2273/16 Головуючий 1 інст. Шалімов Д.В.
Справа № 613/1521/14-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : ОСОБА_1,.,

ОСОБА_2

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області про визнання права власності, за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину будівлі, магазину,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя, в якому після уточнення просила: визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль НОМЕР_1, визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, врахувавши інтереси неповнолітньої дитини, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину вищевказаної квартири, визнати за ОСОБА_4

М.О. право власності на автомобіль марки ВАЗ 2104 державний помер АХ 0644 АІ.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 02.06.2001 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_6 Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 27.06.2014 року шлюб було розірвано та встановлено, що шлюбні стосунки були припинені з січня 2011 року. В період шлюбу, в 2001 році позивач оформила підприємницьку діяльність. У 2002 році вона побажала побудувати магазин по вул. Охтирській, 27 м.Богодухів, документи на будівництво магазину та на земельну ділянку під будівництво оформлялося на ФОП ОСОБА_3 Будівництво магазину розпочалося у 2006 році за кошти підприємницької діяльності, але через відсутність коштів будівництво було зупинено. У 2012 році між нею та ОСОБА_5, було укладено договір про спільну діяльність, після якого ОСОБА_5 закінчив будівництво магазину, який у 2013 році було зареєстровано на її імя. Також, стосовно автомобіля, оскільки вона не має посвідчення водія, то вважає за доцільне автомобіль залишити у власність ОСОБА_4, та з врахуванням долі автомобіля, виділити їй 2/3 частини квартири.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, про визнання права власності, в якому просив визнати за ним, право власності на ? частину спірного магазину (будівлі).

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 02.06.2001 року було зареєстровано шлюб із ОСОБА_3 Від шлюбу у них є донька - ОСОБА_6 Спільне життя з ОСОБА_3 не склалося. У кінці вересня 2013 року внаслідок чого почали мешкати окремо один від одного. Під час спільного проживання за спільні кошти подружжя було побудувало магазин (будівлю), вартістю 56688 грн., який розташований за адресою: вул. Охтирська,27-А м.Богодухів Харківської області, який ввели в експлуатацію 04.02.2013 року. Власником магазину, а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3 Таким чином він має право на ? частину вказаного магазину (будівлі). Мирним шляхом не вдалося вирішити питання щодо вказаного майна, тому він змушений звернутися до суду із зустрічною позовною заявою.

Крім того, 31 березня 2015 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_5, як третя особа, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на ? частину будівлі, магазину, в якому після уточнення просив визнати за ним право власності на ? частину спірного будівлі-магазину та за ОСОБА_3 право власності на ? частину спірного будівлі-магазину.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач ОСОБА_3 у згідно дозволу розпочала у 2006 році будівництво будівлі - магазину, яке, але через відсутністю коштів будівництво магазину було призупинено. 26 вересня 2012 року його батьком ОСОБА_5 йому було надано кошти у розмірі 100000 грн., які ним були використані для будівництва вказаного магазину. 01.10.2012 року між ним та ОСОБА_3 було укладено угоду про спільну діяльність. Вартість виконаних робіт становила -104216грн., які були ним сплачені при будівництві будівлі - магазину. У лютому 2013 року будівлю - магазин було прийнято в експлуатацію та на ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності. Після цього ОСОБА_3, мала намір ? частину будівлі - магазину оформити на нього, але не змогла цього зробити, оскільки магазин будувався в період її шлюбу з ОСОБА_4, який не надає згоди на переоформлення, оспорює його участь у будівництві магазину, що змусило його звернутись до суду.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано спільним сумісним

майном подружжя квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль НОМЕР_2. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину будівлі, магазину, розташованого за адресою: вул.Охтирська, 27-А, м.Богодухів Харківської області. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 283,44 грн. У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5, що заявляє самостійні вимоги відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її уточнені позовні вимоги, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

Також ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, вважає, що суд при розгляді справи неповно зясував обставини справи, тому просить змінити рішення суду та відмовити в задоволенні позову в частині визнання спільним сумісним майном подружжя квартири за адресою: АДРЕСА_4, та в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частини вказаної квартири.

ОСОБА_5 також звернувся з апеляційною скаргою, вважає рішення постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 19.07.2016 року справа знята з розгляду та направлена до суду 1 інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 10.10.2016 року відновлено провадження у справі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вирішила апеляційні скарги відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх «слідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Суд першої інстанції, дослідивши докази по справі у їх сукупності, встановив, що сторони перебували у шлюбі з 02 червня 2001 року, який на даний час відповідно рішення Богодухівського районного суду від 27 червня 2014 року - розірвано.

Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно медичної документації, що міститься в матеріалах справи є дитиною - інвалідом.

За час шлюбу ними було придбано рухоме та нерухоме майно. Так, відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, власником квартири за адресою: АДРЕСА_5 , є ОСОБА_4. Підставою виникнення права власності є договір купівлі - продажу від 15.07.2003 року. Згідно з довідкою УДАІ ГУМВС України в Харківській області власником автомобіля НОМЕР_3 є ОСОБА_4 .

У відповідності до ч 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то майно, яке було одержано за цим договором , є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 69 СК України передбачено , що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружини і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як було підтверджено в судовому засіданні ОСОБА_4 та не заперечувалось ОСОБА_3, батько сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі визначеному судом. Крім того, згідно копії заповіту від 29 квітня 2010 року серії ВМТ 515407 посвідченого державним нотаріусом Богодухівської держнотконтори, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті належну йому квартиру за № 1, що знаходиться за адресою: місто Богодухів Харківської області, вулиця Охтирська, 27 , корпус 3 заповідав своїй доньці ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України№11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»- « Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК, ч.3ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які за законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному ,дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами тощо.

Суд 1 інстанції, вірно, враховуючи позицію апеляційного суду Харківської області висвітлену в рішенні від 28.07.2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служба Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, про визнання права власності на ? частину нерухомого майна, про те, що при розподілі майна подружжя не була визначена загальний обсяг майна, що підлягає розподілу, суд вважав за можливе вирішити позов в частині розподілу будівлі магазину, що знаходиться за адресою: м. Богодухів вул. Охтирська, 27 А.

Матеріали справи містять дані про те, що відповідно до рішення Богодухівської міської ради № 312 від 27 квітня 2000 року «Про затвердження акту вибору земельної ділянки під установку кіоску по вул. Охтирській, 27 ОСОБА_7», затверджено акт вибору земельної ділянки під установку кіоску ОСОБА_7 по вул.Охтирській, ОСОБА_7 надано земельну ділянку під установку кіоску в постійне користування із земель запасу міста, ОСОБА_7 дозволили установку кіоску по вул. Охтирській, 27 в м. Богодухові.

Згідно Рішення № 1707-У від 20 січня 2009 року , про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки, розташованої в м. Богодухові по вул. Охтирській, 27 ФОП ОСОБА_3, продовжено термін дії договору оренди земельної ділянки та надано ФОП ОСОБА_3 в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 0,0244 га., розташовану в м. Богодухові по вул. Охтирській, 27, для підприємницької діяльності, надано дозвіл ФОП ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою для проведення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, зобовязано ФОП ОСОБА_3 в місячний термін укласти з міською радою договір оренди земельної ділянки та зареєструвати його у відповідному порядку.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 26.02.2013 року власником будівлі, магазину, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул. Охтирська, 27А, є ОСОБА_3. Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію складає - 56 688 грн.

Згідно ч. 6 ст. 57 СК суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При ухваленні рішення Богодухівського районного суду від 01.02.2016 року року, було встановлено, що подружні стосунки між сторонами припинені з 2011 року , хоча як стверджує ОСОБА_4, вони проживали однією сімєю до 2013 року, ОСОБА_3 було зазначено в судовому засіданні, що після припинення фактичних стосунків, вони продовжували ще два роки проживати разом в одній квартирі.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2012, щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Судова колегія погоджується з висновком суду 1 інстанції, що оскільки будівництво магазину, що в судовому засіданні сторонами не оспорювалось, велось в період з 2002 року по лютий 2013 року, коли його було здано в експлуатацію та оформлено право власності, в цей час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, тому будівля, магазин, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Богодухів, вул.Охтирська, 27 А - є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає розподілу.

17 червня 2011 року між Богодухівською міською радою та ФОП ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, згідно якого орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: м. Богодухів вул. Охтирська, 27. В оренду передано 244 кв. м., у тому числі 73 кв.м. під забудовою.

Згідно дозволу на виконання будівельних робіт № 6 від 30.01.2006 року виданого СПДФО ОСОБА_3 відділом містобудування, архітектури та житлово- комунального господарства, останній надано дозвіл на виконання будівництва крамниці по вул.Охтирській, 27 м. Богодухів. Будівельні роботи проводить СПДФО ОСОБА_8

Згідно наданого до суду договору від 26.09.2012 року, ОСОБА_9 надав ОСОБА_5 кошти у розмірі 100000 грн. для закінчення будівництва будівлі - магазину за адресою: м.Богодухів вул.Охтирська,27, який розпочато ОСОБА_3 і призупинено через відсутність коштів, отримувач надав згоду на використання коштів для закінчення будівництва магазину. ОСОБА_3 надала згоду на участь у будівництві ОСОБА_5 та після закінчення будівництва будівлі - магазину та введення його в експлуатацію оформити ? частину будинку на ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з висновком суд 1 інстанції щодо належності та допустимості як письмово доказу акт погодження по виконанню обєкту будівництва від 30.09.2012 року, за змістом якого ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійшли згоди, що процент готовності будинку - магазину по вул.Охтирській, 27 м.Богодухів на день укладення договору про спільну діяльність між сторонами ( 01.10.2012 року) становить 30% , побудовано: фундамент, стіни будівлі, бетонне перекриття, вставлені вікна вхідні двері та одні внутрішні двері, проведено водяне опалення, оскільки ОСОБА_5 26 вересня 2012 року виїхав за межі України на відпочинок та повернувся 06 жовтня 2012 року, а тому 30 вересня 2012 року він не міг бути присутнім при огляді будівля та підписувати акт, та крім того, акт погодження по виконанню обєкту будівництва складено 30.09.2012 року, але в ньому є посилання на договір про спільну діяльність між сторонами, який укладено 01 жовтня 2012 року.

Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Також згідно наданого договору про спільну діяльність від 01 жовтня 2012 року, ОСОБА_3 з одного боку, а ОСОБА_5, з іншого боку, домовились про спільну діяльність в сфері будівництва нежитлового приміщення на земельній ділянці за адресою: м. Богодухів вул.Охтирська, 27 А , сторони домовились діяти шляхом обєднання майна, коштів та сил.

Відповідно до договору підряду № 47-10-12 від 01.10.2012 року замовниками виступають ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5, виконавцем ОСОБА_8, згідно даного договору замовники доручають, а виконавець зобовязується на свій ризик виконати в обумовлені строки будівництво магазину по вул. Охтирській, 27 в м. Богодухові, а замовник зобовязується прийняти роботу та оплатити її. Загальна вартість робіт складає 104216 грн. Термін закінчення робіт - 30.12.2012 року.

Суд 1 інстанції вірно зазначив щодо неможливості встановити дату укладення договору про спільну діяльність , відповідно і дату укладення договору підряду

№ 47-10-12, оскільки як зазначалось вище, в цей час ОСОБА_5 перебував за межами України і не міг їх підписувати 01 жовтня 2012 року, у звязку з чим суд 1 інстанції ґрунтовно не прийняв дані документи до уваги, як належні та допустимі докази.

Відповідно до ст.60 ЦПК України передбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі, виникає спір.

З підстав наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що позивачем ОСОБА_3 не надано у відповідності до ст.60 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що будівництво магазину відбулось саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат саме її або третьої особи, а тому дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, про поділ спільного майна подружжя - підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності на ? частину будівлі магазину - задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду 1 інстанції про розподіл квартири № 1 розташованої за адресою: Харківська область, м.Богодухів, вул.Охтирська, 27/3 по ? частині кожному з подружжя, оскільки дна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, а ОСОБА_4 не надав суду у відповідності до ст.60 ЦПК України належних та допустимих доказів, що вказана квартира придбана ним за власні кошти.

Також, виходячи із положень ст..60, 70, 71 СК України та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що автомобіль НОМЕР_3 набутий у період шлюбу належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, та визнав його спільним сумісним майном подружжя, при цьому не виділяючи частки у праві власності, не визначаючи частки, оскільки це буде виходити за межі позовних вимог.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визнав юридичну природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами і закон, що їх регулює.

Приймаючи до уваги особливість та характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, судова колегія находить, що суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213,214 ЦПК України.

Доводи, що викладено в апеляційних скаргах висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстав для задоволення апеляційних скарг, зміни чи скасування рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України судова колегія,

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосе редньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді Н.Ф. Шевченко

ОСОБА_2