Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Гостомельської селищної ради Київської області, ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство», про визнання недійсним рішення ради та державного акта на право власності на землю, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою Гостомельської селищної ради Київської області на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсним рішення Гостомельської селищної ради Київської області від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га; визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2, площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4; витребувати із володіння відповідача на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, вартістю 13 963 грн та стягнути з відповідачів на користь держави судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що внаслідок вищевказаного рішення у приватну власність відповідача передано земельну ділянку державної власності, яка знаходиться за межами населеного пункту селища Гостомель згідно з планово-картографічними матеріалами. Крім того, на момент відведення спірна земельна ділянка перебувала у постійному користуванні Комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» (далі - КП «Святошинське лісопаркове господарство») та знаходилася в НОМЕР_3 Київського лісництва. Крім того, земельну ділянку у приватну власність відповідачу передано з порушенням порядку зміни цільового призначення земель. Таким чином, внаслідок прийнятого оспорюваного рішення порушено право власності держави на земельну ділянку лісогосподарського призначення, за відсутності відповідних повноважень передано у приватну власність ОСОБА_4 Зазначив, що оскільки право власності до ОСОБА_4 перейшло на підставі рішення, яке є протиправним, то виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 підлягає визнанню недійсним. Крім того, зазначив, що на теперішній час відведена відповідачу земельна ділянка є територією національного природного парку «Голосїївський» та відноситься до земель природно-заповідного фонду, таким чином, відповідачами порушено вимоги природоохоронного законодавств, які встановлюють особливий статус земель природно-заповідного фонду України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2016 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Гостомельська селищна рада Київської області просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами установлено, що рішенням Гостомельської селищної ради від 11 березня 2010 року № 1298-50-V «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проект землеустрою та передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1, яка належить до лісового фонду, знаходиться за межами зазначеного населеного пункту і не вилучалась із користування КП «Святошинське лісопаркове господарство».

На підставі цього рішення 30 квітня 2010 року на ім'я ОСОБА_4 видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, вартістю станом на 2015 рік 13 963 грн 30 коп., який зареєстрований відділом Держкомзему у м. Ірпінь за № 60.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно виходив із того, що згідно з п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового Кодексу України (далі - ЛК України) до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України.

Так, судом правильно враховано, що позивачем надано докази на підтвердження факту віднесення спірної земельної ділянки до лісового фонду (т. 1, а. с. 24-28, 32-34, 121, 122, 126-140, 155, 157, 160-167, 170 - 174).

За таких обставин та з підстав, передбачених ст. ст. 12, 20, 38, 39, 84, 116, 118, 122, 149 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. ст. 33, 57 ЛК України, п. 34 ст. 36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 387, 388 ЦК України, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційнй суд, правильно вважав установленим факт порушення чинного законодавства при наданні відповідачу спірної земельної ділянки та у зв'язку із цим доведеність та обгрунтованість указаного позову.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213-215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, апеляційний суд обґрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги Гостомельської селищної ради Київської області про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. ст. 257, 261 ЦК України, положень постанови Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-178цс15, ст. 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. п. 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, п. п. 21, 28 у справі «Федоренко проти України», п. п. 68-71, 73 у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, зазначивши, що такі спростовуються матеріалами справи.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги щодо пропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, оскільки про прийняті рішення щодо виділення земельної ділянки прокуратурі було відомо у 2011 році, апеляційний суд правильно зазначив, що позивач дотримався строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, оскільки лист директора КП «Святошинське лісопаркове господарство» про використання спірної земельної ділянки не за призначенням направлений прокурору в листопаді 2014 року, проведення відповідної прокурорської перевірки відбувалося в травні 2014 року, а до суду з цим позовом прокурор звернувся у червні 2015 року.

Апеляційний суд обгрунтовано відхилив доводи апеляційної скарги про те, що Кабінет Міністрів України є неналежним суб'єктом захисту прав, адже такі спростовуються положеннями ст. 13 ЗК України, згідно з якою до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Гостомельської селищної ради Київської області відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В.Ступак