Провадження № 22-ц/780/3450/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 43 21.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілов О.М., Журба С.О.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 008-2900/756-0342. 26 жовтня 2007 року в забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком і відповідачем було укладено Договір іпотеки, за яким відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно-квартиру АДРЕСА_1 в повне забезпечення виконання зобов»язань, які виникають з кредитного договору.

В період дії кредитного договору відповідачка не дотрималась кредитних домовленостей, у зв»язку з чим банк звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

20 березня 2009 року Києво-Святошинським районним судом було задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» і стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 1058421,69 грн.

В ході примусового виконання рішення Києво-Святошинського районного суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області було описано і арештовано квартиру і передано її на реалізацію з прилюдних торгів. В подальшому прилюдні торги були призначені на 28 травня 2012 року та повністю призначені на 31 липня 2012 року не відбулися у зв»язку з відсутністю покупців, і тому позивач вирішив залишити за собою нереалізоване майно в рахунок погашення боргу, про що 13 лютого 2014 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ був складений і затверджений Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. було посвідчено і зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ПАТ «Універсал Банк» на квартиру АДРЕСА_1, про що видано відповідне свідоцтво, реєстраційний номер 947 та витяг № 20041770.

Набувши право власності на квартиру, банк неодноразово направляв на адресу відповідача вимоги про добровільне виселення від 09 липня 2014 року, 18 серпня 2014 року, 22 вересня 2014 року. Також 12 червня 2015 року вимога про добровільне виселення була вручена відповідачу під підпис.

Усі вимоги банку проігноровані відповідачем і залишені поза увагою, відповідачка відмовилась добровільно звільнити квартиру, яка належить банку, та продовжує проживати у квартирі без належних на те правових підстав, доступу до квартири банку не надано.

Крім того, відповідачка всупереч умовам п. 2.4.4. Договору іпотеки здійснила реєстрацію місця проживання у квартирі, що підтверджується довідкою № 118 від 29 липня 2014 року, виданої КП «Борщагівка» про те, що з 25 грудня 2007 року у квартирі зареєстрована і проживає ОСОБА_3.

21 грудня 2015 року представниками ПАТ «Універсал Банк» було здійснено черговий виїзд до квартири з метою врегулювання з відповідачем питання про добровільне звільнення останньою квартири і надання безперешкодного доступу представникам банку до квартири, проте відповідачка категорично відмовилась звільнити квартиру, чинить перешкоди у користуванні і розпорядженні банку своєю власністю. За результатом виїзду був складений відповідний Акт про відсутність доступу до приміщення.

За таких обставин банк, як власник жилого приміщення, має право на заявлення вимог щодо виселення та усунення перешкод у користуванні майном.

Банк набув права власності на квартиру на законних підставах і як новий власник квартир не надавав відповідачу права на проживання (користування) квартирою. Крім того, усі вимоги банку щодо добровільного звільнення відповідачем квартири проігноровані останнім. Відповідачка, проживаючи у квартирі без належних на те правових підстав, порушує право власності банку. Реєстрація місця проживання у квартирі здійснена відповідачем незаконно.

Враховуючи викладене, позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» просив виселити без надання іншого житла ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ПАТ Універсал Банк» позов підтримав і просив його задовольнити.

У судове засіданні представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не підтримала просила відмовити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовлено.

Не погоджуючись із висновком, наведеним у рішенні, публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що 26 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» і ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 008-2900/756-0342 (на придбання майна), відповідно до умов п. 1.1. кредитор зобов»язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 150016 швейцарських франків, а позичальник зобов»язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 9,95% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватись згідно умов цього договору. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 649076,33 грн. за курсом НБУ на день укладення цього договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатись в цьому договорі лише в разі, якщо сума кредиту виражена у іноземній валюті.

26 жовтня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачем було укладено Договір іпотеки, за яким відповідач передала в іпотеку банку нерухоме майно-квартиру АДРЕСА_1 в повне забезпечення виконання зобов'язань, які виникають з кредитного договору.

В період дії кредитного договору відповідачка не дотрималась кредитних домовленостей, у зв'язку з чим банк звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 березня 2009 року в справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Універсал Банк» кошти в сумі 1056691 грн. 69 коп. та судові витрати: 1700 грн. державного мита, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього-1058421 грн. 69 коп..

13 лютого 2014 року ВДВС Києво-Святошинського РУЮ був складений і затверджений Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

04 квітня 2014 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. було посвідчено і зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності ПАТ «Універсал Банк» на квартиру АДРЕСА_1, про що видано відповідне свідоцтво, реєстраційний номер 947 та витяг № 20041770.

В позовній заяві позивач вказував, що набувши право власності на квартиру, банк неодноразово направляв на адресу відповідача ОСОБА_3 вимоги про добровільне виселення від 09 липня 2014 року, 18 серпня 2014 року, 22 вересня 2014 року. Також 12 червня 2015 року вимога про добровільне виселення була вручена відповідачу під підпис.

Однак, з наявних матеріалів справи вбачається, що вказані вимоги про добровільне виселення ПАТ «Універсал Банк» надсилав лише ОСОБА_3 09 липня 2014 року, 18 серпня 2014 року, 22 вересня 2014 року, однак відсутні докази того, що відповідачка отримувала вказані вимоги про добровільне виселення.

Крім того, слід зазначити, що вказані вимоги про добровільне виселення з спірного жилого приміщення від 09 липня 2014 року, 18 серпня 2014 року, 22 вересня 2014 року надсилались задовго до звернення позивачем з вказаним позовом до суду. З вимогою про добровільне виселення від 14 січня 2015 року, про яку зазначає позивач у позові, відповідачка була ознайомлена аж через п»ять місяців. Всі вимоги про добровільне виселення ОСОБА_3 складені і направлялись відповідачу задовго до пред»явлення позову до суду. Доказів, які б свідчили про направлення і вручення вимог відповідачу ОСОБА_3 про добровільне її виселення з спірного житла на час розгляду справи позивачем суду не надано.

Наявна в матеріалах справи довідка КП «Борщагівка» Петропавлівсько_Борщагівської сільської ради про те, що ОСОБА_3 дійсно зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1, також видавалась і датована ще 29 липня 2014 року, тобто за один рік і п»ять місяців до звернення позивача з вказаним позовом до відповідача до суду, і не може бути підтвердженням того, що відповідачка на даний час проживає у вказаній квартирі.

Натомість, згідно з вимогами діючого законодавства, дана довідка дійсна протягом шести місяців з моменту її видачі, таким чином, в суд першої інстанції, позивачем була видана довідка, яка втратила чинність, а загалом й достовірність даних, наведених в ній.

Представник відповідачки, під час розгляду апеляційної скарги, наполягає на тому, що відповідачка не перешкоджає користуватися власністю позивача, в такому сенсі, апелянт повинен був довести порушення свого права власності з боку відповідачки або звернутися з вимогами про усунення перешкод в користуванні власністю та вказати шлях за яким суд повинен був усунути перешкоди у користуванні власністю.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Колегія суддів приходить до висновку, що звертаючись з вказаним позовом до суду першої інстанції позивач повинен був довести, що відповідачка перешкоджає належним чином користуватись своєю власністю, натомість з такими вимогами до суду першої інстанції не звертався.

З позовних вимог позивача вбачається тільки, що він просив суд виселити відповідачку без надання іншого житлового приміщення, що регламентується вимогами ст. 109 Житлового Кодексу України, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Жиле приміщення, що надається виселюваному, повинно бути зазначено в рішенні суду або постанові прокурора.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Зазначена вимога житлового законодавства не зазначена у позові, а посилання позивача на вимоги ст.386 ЦК України, що передбачає захист порушеного права позивача у судовому порядку, що апелянтом не доведено ні в суді першої інстанції, а ні під час розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, позивачем-апелянтом не доведена обґрунтованість а ні позову, а ні апеляційної скарги, підстав для скасування обґрунтованого та законного рішення суду першої інстанції, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України, колегія суддів не встановила, а також для постановлення нового рішення про задоволення позову також не має.

Адресно-довідковим підрозділом територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області надано відомості, що відповідач ОСОБА_3 має зареєстроване у встановленому законом порядку місце поживання за адресою: АДРЕСА_1. Відомості про те, чи відповідач фактично проживає у вказаній квартирі, дана довідка вказаного органу не містить.

Колегія суддів дослідивши наданий суду позивачем Акт про відсутність доступу до приміщення від 21 грудня 2015 року суд не вважає належним доказом, який би свідчив про проживання відповідачки у вказаній квартирі, оскільки складений акт був лише працівниками ПАТ «Універсал Банк» і в ньому відсутні достовірно підтверджені відомості, що відповідачка проживає у даній квартирі.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про правомірність відмови судом першої інстанції в позові публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення, позивачем ПАТ «Універсал Банк» в позовній заяві і представником позивача в судовому засіданні не доведено та не надано суду належних доказів в обгрунтування заявлених вимог про виселення відповідача ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

В зв'язку з цим колегією суду не встановлено порушення прав позивача ПАТ «Універсал Банк» у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом.

Таким чином докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду є обґрунтованим та доведеним, підстав для скасування, передбачених вимогами ст. 309 ЦПК України апелянтом не було наведено.

Таким чином, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального права, та підстави для його скасування відсутні. За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307 ,308 ,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: