_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/196/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання дій незаконними, зобов'язання відновити приміщення та стягнення моральної шкоди, суд, -

в с т а н о в и в :

24.12.2015 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до відповідачів, який неодноразово уточнювали, та відповідно до позову у редакції від 01.07.2016 року, позивачі просять визнати незаконними дії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з присвоєння приміщень загального користування; зобов'язати відповідачів за свій рахунок відновити приміщення загального користування у відповідності з проектом; стягнути моральну шкоду у розмірі 80 000 грн., стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. При цьому позивачі посилаються на те, що сторони по справі є сусідами на дев'ятому поверсі будинку 3/3 по АДРЕСА_1 Позивачі вказують, що відповідачі в порушення чинного законодавства самовільно розширили площу своєї квартири за рахунок перекриття коридору та сміттєпроводу, чим перешкоджають позивачам у користуванні коридором та сміттєпроводом, та внаслідок дій відповідачів перекрито потрапляння природного освітлення на коридор. У зв'язку із чим, позивачі змушені звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги та просять задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки вказала, що реконструйованим коридором не завдається позивачам жодних перешкод, так як позивачі не проживають у квартирі з дня введення будинку в експлуатацію, а природнє освітлення потрапляє на коридор.

Відповідач ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином. Матеріали справи містять заяви відповідачів про розгляд справи за їхньої відсутності, та просять відмовити у задоволені позову /а.с. 97-99/.

Вислухавши учасників справи, які з'явилися до судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 17.09.2013 року Реєстраційною службою ОМУЮ /а.с. 13/.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 17.01.2006 року УЖКГ ОМР, відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, на праві спільної часткової власності у рівних частках належить квартира АДРЕСА_2 /а.с. 86/. Вказана обставина підтверджується також витягом КП «ОМБТІ та РОН» /а.с. 87/.

Судом досліджено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 14-15/ та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 /а.с. 83-84/.

Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі є сусідами на дев'ятому поверсі будинку 3/3 по АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Як на підставу вимог позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 посилаються на лист Департаменту ДАБІ в Одеській області від 03.11.2015 року, з якого вбачається, що виїздом на місце встановлено, що ОСОБА_3 проведено будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2, шляхом розширення вхідного вузла за рахунок коридору загального користування без права на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» /а.с. 16-17/.

Згідно листа Департаменту ДАБІ в Одеській області від 27.07.2016 року, за результатами перевірки заяви ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 96 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 170 грн., який у добровільному порядку 17.11.2015 року було сплачено ОСОБА_3 /а.с. 108/. Судом досліджено постанову № 711 по справі про адміністративне правопорушення від 17.11.2015 року /а.с. 110-112/, акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17.11.2015 року /а.с. 113-114/, та протокол про адміністративне правопорушення від 17.11.2015 року /а.с. 115-117/.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 не заперечувала проти даних обставин та пояснила, що нею дійсно 17.11.2015 року у добровільному порядку було сплачено, накладений штраф у розмірі 170 грн. На підтвердження вказаних обставин, судом досліджено квитанцію від 17.11.2015 року /а.с. 121/.

Окрім того, судом досліджено заяву жильців 9 поверху будинку 3/3 по АДРЕСА_1 від 05.11.2015 року, яка посвідчена начальником дільниці № 4 КП «ЖКС «Вузівський» про надання дозволу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на будування тамбуру /а.с. 54/.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 за наявності письмової згоди сусідів 9 поверху будинку 3/3 по АДРЕСА_1 проведено будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_2, шляхом розширення вхідного вузла за рахунок коридору загального користування, проте без права на виконання будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34 та ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання незаконними дії відповідачів з присвоєння приміщень загального користування, підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

В ході розгляду справи сторона позивача наполягала на зобов'язанні відповідачів за свій рахунок відновити приміщення загального користування у відповідності з проектом, оскільки, на думку позивачів, реконструйований відповідачами коридор, перешкоджає користуванню позивачами сміттєпроводом, та внаслідок дій відповідачів перекрито потрапляння природного освітлення на коридор.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно листа Департаменту ДАБІ в Одеській області від 30.08.2016 року, повідомлено що у Департаменті відсутня інформацію щодо кількості квадратних метрів площі загального користування, які приєднані жителями квартири АДРЕСА_2; а також відсутня інформація наскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порушили освітлення площі загального користування /а.с. 119/.

Актом від 14.04.2016 року, посвідченим начальником дільниці № 4 КП «ЖКС «Вузівський» зафіксовано, що при виході на місце - будинком 3/3 по АДРЕСА_1, встановлено, що жильцями квартири АДРЕСА_2 будо здійснено косметичний ремонт на 9 поверсі, а саме відновлення та встановлення засклених дверей, що ведуть від сходового майданчику перехідного балкону до майданчику з квартирами № 241 та № 242 для надходження на майданчик природнього освітлення. Також повідомлено, що при встановленні тамбурної перегородки будь-які конструкції стін, перегородок, перекриттів не порушені та не змінювалися /а.с. 63/.

Таким чином, доводи сторони позивача щодо порушення відповідачами освітлення площі загального користування спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, а саме листом Департаменту ДАБІ в Одеській області від 30.08.2016 року, та актом від 14.04.2016 року.

Окрім того, суд не приймає до уваги доводи сторони позивача щодо наявності перешкод у користуванні ними сміттєпроводом, оскільки судом досліджено заяву жильців будинку 3/3 по АДРЕСА_1, посвідчену начальником дільниці № 4 КП «ЖКС «Вузівський» від 05.11.2015 року /а.с. 55/, та акт начальника дільниці № 4 КП «ЖКС «Вузівський» /а.с. 64/, з яких вбачається, що ствол сміттєпроводу знаходиться у непрацюючому стані із дня введення будинку в експлуатацію (1996 р.) та на прибудинковій території будинку 3/3 по АДРЕСА_1 відсутнє тверде покриття для вивезення сміття контейнером зі стволу сміттєпроводу.

У зв'язку із чим, суд вважає доводи позивачів у цій частині безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому, суд погоджується із доводами сторони відповідача про відсутність перешкод з боку відповідачів у користуванні позивачами площею загального користування, у зв'язку із неправомірними діями відповідачів. Оскільки, згідно заяви жильців будинку 3/3 по АДРЕСА_1, посвідченої начальником дільниці № 4 КП «ЖКС «Вузівський», позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 не проживають з 1996 року по теперішній час /а.с. 56/. Та окрім того, вказана обставина підтверджується і листуванням, наданим до матеріалів справи безпосередньо позивачами, а також самою позовною заявою, де адреса позивачів вказана: АДРЕСА_4.

Крім того, суд зазначає, що в ході розгляду справи сторона позивача наполягала на зобов'язанні відповідачів за свій рахунок відновити приміщення загального користування у відповідності з проектом. Однак, з часу відкриття провадження по справі /04.01.2016 року/ та обговорення у судовому засіданні 21.03.2016 року /а.с. 59/ наявності письмових доказів щодо проекту, у відповідність до якого позивачі просять зобов'язати відповідачів відновити приміщення загального користування, стороною позивачів всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

По даним правовідносинам, що склалися між сторонами, щодо відновлення відповідачами за свій рахунок приміщення загального користування у відповідності з проектом, належним доказом має бути висновок спеціаліста судового експерта. Судом на виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, роз'яснювалося позивачам їх право заявити клопотання про призначення експертизи. Однак, стороною позивачів вказане клопотання не заявлялося, та на пропозицію суду отримати вказаний висновок стосовно їх вимог, згоди не було.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про зобов'язання відповідачів за свій рахунок відновити приміщення загального користування у відповідності з проектом не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На підтвердження вказаних обставин судом досліджено надані стороною позивача письмові докази, а саме: довідку МСЕК про присвоєння ОСОБА_1 І групи інвалідності /а.с. 18/, виписку з історії хвороби № 5500/1532 ОСОБА_2 /а.с. 19/.

Суд зазначає, що позивачамине наведено, в чому саме в даному випадку полягає моральна шкода, з яких міркувань вони виходили, визначаючи її розмір саме сумою 80 000,00 грн., та якими доказами це підтверджується, окрім того дані вимоги є похідними від вимог про усунення відповідачами перешкод у користуванні позивачами площею загального користування, які не підлягають задоволенню, а тому й відсутні підстави в задоволенні вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Судом досліджено надані стороною позивача письмові докази, а саме квитанцію від 21.12.2015 року про отримання коштів у розмірі 2000,00 грн. /а.с. 21/, ордер адвоката /а.с. 21/ та договір про надання правової допомоги від 21.12.2015 року /а.с. 22/.

Проте, позивачами не доведено, що заявлена ними сума витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. відповідає граничному розміру, визначеному Постановою КМУ.

Таким чином, оскільки позивачі не довели факту відповідності заявленої до стягнення суми законодавчо встановленому граничному розміру витрат на правову допомогу, тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 23, 319, 382-383 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо приєднання частини коридору загального користування квартир АДРЕСА_1 - незаконними.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487,20 грн. / чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок/.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.