АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/441/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Васильківська Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМіщенка С. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення місць загального користування, заслухавши відповідача ОСОБА_6, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення місць загального користування, посилаючись на те, що Товариство є постачальником теплової енергії до будинку АДРЕСА_1.

Відповідачі проживають у квартирі 23 вказаного будинку, вони встановили у своїй квартирі індивідуальне опалення та від'єдналися від системи центрального теплопостачання.

Однак, відповідачі повинні оплачувати послуги теплопостачання місць загального користування у будинку, які надаються позивачем.

У зв'язку з тим, що відповідачі не оплачували вказані послуги, у них утворилась заборгованість в розмірі 858,78 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ТОВ «Сміла Енергоінвест» заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення місць загального користування за період з жовтня 2012 року по лютий 2015 року в сумі по 88 грн. 29 коп. з кожного, та витрати по сплаті судового збору в сумі по 30 грн. 45 коп. з кожного, а всього по 118 грн. 77 коп. з кожного.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за період з жовтня 2010 по вересень 2012 року у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів витрат на сплату судового збору за видачу судового наказу.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213,214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Даним вимогам рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 382 Цивільного кодексу України, ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року № 4 - рп/2004 власники квартир багатоквартирних будинків та приватизованих кімнат гуртожитків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Тому, співвласники житлового будинку повинні брати участь у витратах на його утримання пропорційно своїй частці у будинку.

Згідно зі статтею ст. 13 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Статтями 20, 21 цього Закону визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, а також його правом є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно із Порядком відключення житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 липня 2005 року № 4, при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, відключення приміщень виконується монтажною організацією, яка реалізує проект за участю наймача квартири та по закінченню робіт складається акт про відключення квартири від мереж ЦО і ГОП, який в десятиденний термін подається заявником до міжвідомчої комісії для розгляду на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору щодо надання послуг з централізованого теплопостачання.

П. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктом 1.2. Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, що затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 р. за № 1237/13111, передбачено, що ця Методика встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Відповідно до підпункту 2.1.4 пункту 2.1 Методики - загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування визначається за формулою QМЗК = ?QКМЗК + Qвтр , де ?QКМЗК - кількість теплової енергії на опалення окремого приміщення МЗК, Гкал; Qвтр - утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі (розраховується за СНіП 2.04.05-91 «Отопление, вентиляция и кондиционирование», Додаток № 12, 1991 р. ).

Встановлено, що ТОВ «Сміла Енергоінвест» є постачальником теплової енергії до будинку АДРЕСА_1.

В квартирі № 23 цього будинку проживають відповідачі по справі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які встановили у своїй квартирі індивідуальне (автономне) опалення та від'єдналися від системи центрального теплопостачання.

Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 5 травня 1998 року ця квартира належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності. (а.с.53)

Позивач свої обов'язки по теплопостачанню місць загального користування вказаного будинку виконує належним чином про що свідчать надані ТОВ «Сміла Енергоінвест» та досліджені судом першої інстанції акти про підключення будинку до теплопостачання за кожен із зазначених в позові опалювальний період і відсутність доказів про неналежну якість цієї послуги.

Проте, відповідачі не оплачують їх, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 858 грн. 78 коп. за період з жовтня 2010 року по лютий 2015 року.

Судом також встановлено, що розмір оплати послуг з теплопостачання місць загального користування у вказаному будинку позивачем було вирахувано відповідно до тарифів, затверджених рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги теплопостачання для ТОВ «Сміла Енергоінвест» та на підставі зазначеної вище Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків.

Методикою, яку застосував позивач при визначенні розміру оплати наданих послуг, з яким погодився суд першої інстанції, передбачені різні види і розміри місць загального користування, зокрема і невеликі сходові клітини. Крім того, в розрахунок, згідно з Методикою, в тому числі включаються і втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі, які розподіляються рівномірно на всіх мешканців-корситувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того чи підключений цей мешканець до централізованого опалення, чи має індивідуальну систему опалення, але мешкає в будинку, де функціонує централізоване опалення.

Таким чином, судом вірно встановлено, що нарахування оплати за МЗК товариством здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачі послугу фактично отримують, відповідно до існуючих нормативних документів, а тому повинні її оплачувати.

При цьому, суд вірно виходив із того, що оскільки відповідачі просили застосувати строки позовної давності, що передбачено ст. 267 ЦК України, то до стягнення підлягає борг за період з жовтня 2012 року по лютий 2015 року в сумі 353,17 грн.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду, щодо розподілу судових витрат.

Так, суд виходив із того, що витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів: за видачу судового наказу та подання позову. Оскільки повернення витрат за видачу судового наказу не передбачено діючим законодавством, з відповідачів необхідно стягнути лише витрати по справі в сумі 121,80 грн. в рівних частках, тобто по 30 грн. 45 коп. з кожного. (121 грн. 80 коп. : 4 = 30 грн. 45 коп.).

З таким твердженням не може погодитись колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позов ТОВ «Сміла Енергоінвест» задоволено частково, а саме стягнуто з відповідачів борг в сумі 353,17 грн.; при подачі позовної заяви, позивачем сплачено 243, 60 грн. (121, 80 грн. за подачу позовної заяви та 121, 80 грн. сплачених за подачу заяви про видачу судового наказу, які зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву) судового збору, то з відповідачів підлягає до стягнення пропорційно до задоволених вимог 99, 88 грн. судового збору, по 24, 97 грн. з кожного.

З огляду на вищевказане, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

В решті рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та ухвалення нового про відмову в позові за наведеними у скарзі доводами, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року у даній справі змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 по 24, 97 грн. судового збору, з кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :