АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно - західна залізниця» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу та приведення приміщення у попередній стан, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №2-11404/11
№ апеляційного провадження:22-ц-796/10190/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_7, звернулися з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, третя особа Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майн» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу та приведення приміщення у попередній стан, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 згідно із свідоцтвом про право власності виданим 20 жовтня 1993 року у зв'язку із приватизацією квартири, яка отримана ОСОБА_2 за ордером виданим на підставі рішенням Шевченківського райвиконкому від 22.02.1982 року. Квартира згідно технічного паспорту складається із приміщень кімната - 7,92 кв.м., кухня - 7,65 кв.м. та коридор - 5,94 кв.м.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2010 року, залишеним без змін, Ухвалою Апеляційного суду від 26 квітня 2011 року, задоволено зустрічний позов ОСОБА_10, ОСОБА_7 про визнання незаконним розпорядження про приватизацію сім'єю ОСОБА_8 сусідньої квартири № 3 з включенням коридору, розміром - 5,94 кв.м., який був віднесений до квартири № 2 наданої позивачам на підставі рішенням Шевченківського райвиконкому від 22 лютого 1982 року та свідоцтва про право власності.

Оскільки відповідачі, власники сусідньої квартири №3, у процесі приватизації включили коридор - 5,94 кв.м., який належить позивачам, тим самим перешкоджаючи у володінні та користуванні належним їм, позивачам коридором, розміром 5,94 кв.м., позивачі не можуть як власники здійснювати своє право щодо цієї частини квартири, яке було захищено рішенням Шевченківського районного суду від 07 грудня 2010 року, їх позов про визнання Розпорядження про приватизацію відповідачами квартири №3 незаконним, позивачі просили задовольнити, повернути належний ним коридор, площею 5,94 кв.м., шляхом зобов'язання відповідача зняти перегородки та поверненням приміщення у попередній стан та відшкодувати моральну, та оплату юридичних послуг.

У вересні 2015 року позивачі у заяві про уточнення позовних вимог зазначили про можливість повернення квартири у первісний стан у відповідності із долученим до заяви Звітом від 17 липня 2015 року про проведення технічного обстеження квартири АДРЕСА_2, загальна площа 21,51 кв.м.; свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 21,51 кв.м., виданого 20 жовтня 1993 року; реєстрація права власності КМБТІ від 26 листопада 1993 року.

У Звіті ТОВ «Інженерно-Технічний Центр «Будівельна Експериза» від 17 липня 2015 року, яким як зазначив позивач, встановлено розбіжність між фактичною площею приміщень та технічною документацією (технічний паспорт БТІ та свідоцтво про право власності), різниця становить 5,94 м2 (частина коридору). Також встановлено, що з боку сусідньої квартири №3 закладено цеглою прохід.

Також підтвердження замурування проходу до коридору, що є сумісною власністю міститься у висновку експерта.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до техпаспорта відповідачами була здійснена приватизація, яка в подальшому скасована рішенням суду.

Висновком експерта встановлено, що відповідачі замурувавши прохід переобладнали коридор, що відносить до квартири № 2 у санвузол.

Для визначення робіт необхідних для відновлення приміщення в попередньому стані ТОВ «Інженерно-Технічний Центр «Будівельна Експертиза» було зроблено локальний кошторис, згідно якого необхідно виконати певні відновлювальні роботи, а саме пробивання замурованих проходів, демонтаж сантехнічного обладнання, відновлення стіни між квартирами №2 та №3 та інших робіт для поновлення коридору в первісному стані. Оскільки відповідачі грубо нехтують вимогами закону та рішення суду, слід зауважити, що згідно ч.3 ст. 386 ЦК України.

Посилаючись на уточнені обставини позивачі просили зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні коридору площею 5,94 кв.м., що відноситься до загальної площі квартири АДРЕСА_1 шляхом: демонтажу самочинно замурованих проходів між квартирами № 2 та №3, демонтажу сантехнічного обладнання у квартирі №3, встановлення стіни між квартирами № 2 та № 3 для повернення коридору розміром 5,94 кв.м. у первісний стан до самовільної перебудови відповідачами; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачів моральну шкоду у сумі 2500 грн. та судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу у сумі 2000 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов ОСОБА_10, ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно - західна залізниця» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу та приведення приміщення у попередній стан, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

1. Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 усунути перешкоди у користуванні коридором, площею 5,94 кв.м., у належній ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

2. Здійснити демонтаж у коридорі розміром 5,94 кв.м. на плані №3 шляхом демонтажу самочинно замурованих проходів між квартирами № 2 та № 3, демонтажу сантехнічного обладнання в квартирі №3, та встановлення стіни між квартирами № 2 та № 3, тобто повернення майна, коридору розміром 5,94 кв.м. у первісний стан, який був до самовільної перебудови, який належить квартирі № 2 згідно свідоцтва про право власності позивача на приватизовану квартиру № 2, для повернення у первісний стан зазначеного приміщення 5,94 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

3. Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 судові витрати у сумі 245,00 грн.

У позовних вимогах ОСОБА_10, ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 - відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року стягнуто з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 в рівних долях на користь позивачів ОСОБА_11, ОСОБА_7 судові витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи в розмірі 3936 гривень та витрати понесені позивачами на правову допомогу в розмірі 2000 гривень

Не погоджуючись з рішеннями суду представником відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6, подано апеляційні скарги, в яких він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10, ОСОБА_7, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням вимог процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреностей в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_7, проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_8, треті особи: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, ДТГО «Південно-західна залізниця» в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином ( т.4 а.с. 55, 56,57, 58,59), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва за № 195 від 08 лютого 1982 року сім'ї ОСОБА_10 у складі трьох осіб виділено службова окрема двокімнатна квартира АДРЕСА_1. На підставі даного рішення ОСОБА_2 на сім'ю із трьох осіб видано ордер № 99891 серії Б, органом приватизації Дарницької дистанції путі ПЗЗ далі 20 жовтня 1993 року видано Наказ № 8 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_7 на праві приватної спільної сумісної власності.

Згідно із технічним паспортом квартира № 2 складається із кімнати площею 7,92 кв.м., кухні 7,65 кв.м. та коридору площею 5,92 кв.м.

Зазначені рішення були оспорені ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 у справі №2-753/10, у якій ними було подано позов до суду до ОСОБА_10, ОСОБА_7 та до ДТГО ПЗЗ про визнання права власності на житло та визнання недійсним свідоцтва про приватизацію сім'єю ОСОБА_7

Зустрічний позов у справі 2-753/10 про визнання незаконним розпорядження ШРДА від 22 серпня 2003 року та свідоцтва про право власності на житло, виданих сім'ї ОСОБА_8, подано ОСОБА_10, ОСОБА_7

Як установлено судом у справі 2-753/10 рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва за № 195 від 08 лютого 1982 року сім'ї ОСОБА_8 у складі трьох осіб виділено службова жила площа окрема однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

На розширеному засіданні адміністрації та профкому Дарницької дистанції колії Південно-західної залізниці було постановлено приєднати звільнену кімнату площею 18,5 кв.м. квартири АДРЕСА_1 до однокімнатної квартири № 3 поблизу залізничної колії, що знаходиться на балансі Дарницької дистанції колії, мешканцю ОСОБА_4 на сім'ю із трьох осіб.

Розпорядженням №3 органу Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 серпня 2003 року квартира АДРЕСА_1, яка відповідно до технічного паспорту складається із двох кімнат жилою площею 37,3 кв.м., вбиральні 3 кв.м. та коридору 15,4 кв.м. була приватизована у рівних частках згідно із свідоцтвом про приватизацію ОСОБА_4. ОСОБА_6, ОСОБА_8

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2010 року у справі 2-753/10, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2011 року постановлено у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_6. ОСОБА_8 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_10, ОСОБА_7 задоволено, вирішено:

Визнати незаконним розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 серпня 2003 року квартири АДРЕСА_1

Визнати незаконним свідоцтво про право власності на житло видане 22 серпня 2003 року Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, а саме на квартиру АДРЕСА_1

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою № 2, наданою рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва за № 195 від 08 лютого 1982 року на сім'ю ОСОБА_2 у складі трьох осіб, позивач зазначив, що виділена квартира загальною площею 25,4 кв.м. по АДРЕСА_1 складається із кімнати площею 7,92 кв.м., кухні 7,65 кв.м. та коридору площею 5,94 кв.м..

Однак, відповідачами самочинно зайнято його коридор площею 5,94 кв.м., та за час їх відсутності замуровано прохід до кімнати та кухні з коридору, який включили до площі своєї квартири.

Положеннями ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. (ч. 1) Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. (ч. 2) Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. (ч. 3)

Як було зазначено вище Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2010 року у справі 2-753/10, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2011 року було відновлено право власності позивача на квартиру № 2, до якої належить коридор, розміром 5,94 кв.м. та право володіння та користування приміщенням коридору.

Судом встановлено, що відповідачі на протязі всього часу, що минув, перешкоджають позивачу користуватись коридором, володіють перебудованим приміщенням, частиною якого є коридор належний позивачу, який відповідачами був приєднаний шляхом перебудови до свого приміщення.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачі просили повернути належний ним коридор, площею 5,94 кв.м., шляхом зобов'язання відповідача зняти перегородки та поверненням приміщення у попередній стан. Із долученої позивачами копії плану квартири (без дати) ймовірно слідує, що приміщення 5,94 кв.м. мало відповідно не одну перегородку і яким чином воно було самочинно перебудовано, тобто які були де саме і які були зведені додаткові реконструкції, на підставі яких створено коридор розміром 15,4 кв.м. і які необхідно зробити будівельні роботи для відновлення попереднього стану

Згідно із висновком судово-будівельно-технічної експертизи №7132/14-43 від 27 лютого 2015 року (т.2 а.с. 176 - 184) встановлено, що наявність спірної перегородки у коридорі квартир №2 та № 3, а також у інвентаризаційних планах БТІ, на час дослідження встановити не вбачається можливим. Тому визначити обсяг робіт по демонтажу та приведення спірної перегородка у коридорі розміром 5,94 кв.м., якого не існує у попередні стан, неможливо.

Щодо раніше існуючого коридору на плані № 3, який належав квартирі № 2 згідно свідоцтва про право власності позивача, отриманого при приватизацію квартири № 2, то при огляді експертом виявлена відсутність перегородки у коридорі квартир № 2 та № 3, яка не відображена у технічних документаціях. У зв'язку із зазначеним встановити наявність спірної перегородки та визначення робіт щодо приведення її у попередні стан - неможливо.

Згідно із частиною першою ст. 60 ЦПК України про обов'язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Положеннями частини 3 ст. 61 ЦПК визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2010 року у справі 2-753/10, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2011 року обставини, свідчать про відновлення права власності позивача на квартиру № 2, до якої належить коридор, розміром 5,94 кв.м. та право володіння та користування приміщенням коридору.

У процесі судових засідань судом першої інстанції були вжиті заходи до реалізації відновленого права власності позивача на коридор, розміром 5,94 кв.м. та права володіння та користування приміщенням коридору.

За висновками експерта (т.2 а.с. 184) у зв'язку із відсутністю наявної спірної перегородки у кв. 2 на момент обстеження експертом не вбачається можливим встановити та визначити обсяг робіт по її відновленню для приведення у попередній стан, при цьому експерт посилається на відсутність даних про перегородку у технічному паспорті забудовника та інвентаризаційних планах БТІ.

Водночас, досліджуючи плани будинку 2, 3 та 4, стосовно плана 2 (т.2 а.с. 181,183) з технічного паспорту виданого на житло 20.10.1993 року та свідоцтва про право власності від 20.10.1993 року на квартиру №2 (т.1 а.с. 13-15) встановлено, що квартира має загальну площу 21,51 кв.м. і складається із наступних приміщень: кімнати - 7,92 кв.м.; кухні- 7,65 кв.м.; коридору 5,94 кв.м. (т.2 а.с. 183). На цьому є аркуші є план із зазначенням даних приміщень та їх площі.

Як зазначив експерт відсутні назви та розмір приміщень,у плані-2 та прив'язка до основної будівлі.

Що стосується плана № 3 (план № 4) на квартиру № 3 то він винесений до 22.08.2003 року, тобто часу видачі відповідачу документів на підставі скасованих судом рішень.

Також підтвердження замурування проходу до коридору, що є сумісною власністю міститься в висновку експерта.

У судовому засіданні позивачем було долучено Звіт ТОВ «Інженерно-Технічний Центр «Будівельна Експериза» від 17 липня 2015 року, яким як зазначив позивач, встановлено розбіжність між фактичною площею приміщень та технічною документацією (технічний паспорт БТІ та свідоцтво про право власності). Різниця становить 5, 94 м2 (частина коридору). Також встановлено, що з боку сусідньої квартири №3 закладено цеглою прохід. До Звіту долучено перелік робіт для відновлювального ремонту приміщення коридору 5,94 кв.м. житлового будинку по АДРЕСА_1 квартири 2 з оцінкою вартості проведення робіт та витрат на будівельні матеріали.

Оскільки відповідачем не надано спростування запропонованого позивачем плану відновлювальних робіт, необхідних для відновлення здійсненої реконструкції належного позивачу на підставі свідоцтва про право власності на приміщення коридору, яке не було у судовому порядку оспорено чи скасовано судом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення наданих пропозицій позивачем для відновлення приміщення 5,94 кв.м., належного йому, а саме здійснення демонтажу у коридорі розміром 5,94 кв.м. на плані № 3 (т.2 а.с. 183) шляхом демонтажу самочинно замурованих проходів між квартирами № 2 та № 3, демонтажу сантехнічного обладнання в квартирі №3, та встановлення стіни між квартирами № 2 та № 3, тобто повернення коридору розміром 5,94 кв.м. у первісний стан, який був до самовільної перебудови, який належить квартирі № 2 згідно свідоцтва про право власності позивача на приватизовану квартиру № 2, для повернення у первісний стан зазначеного приміщення 5,94 кв.м. у квартирі АДРЕСА_7.

Крім того, постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачів на користь позивачів судових витрат, які підтверджені документально.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: