Провадження № 2/760/143/16
В справі № 760/866/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

відповідача- Халілової С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-і особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування, суд

В С Т А Н О В И В :

В січні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом і просить усунути відповідачку від права на спадкування після смерті свого брата ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Посилається в позові на те,що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік та брат відповідачки - ОСОБА_6.

Спадкоємцем першої черги після його смерті є вона та син померлого від першого шлюбу - ОСОБА_7, який відмовився від спадщини на користь відповідачки.

Вважає, що відповідачка не має права на отримання спадщини, оскільки ухилялася від надання допомоги своєму брату, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

На початку 2013 рку її чоловік захворів, а в кінці року у нього була виявлена злоякісна пухлина мозку, в зв»язку з чим він проходив лікування в спеціалізованих клініках.

Лікування коштувало дуже дорого, вона змушена була позичати для цього кошти, так як відповідачка ухилялася від надання такої допомоги.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

17 березня 2015 року звернулася до суду з заявою, якою просила розглядати справу в її відстуності.

При цьому подала до суду клопотання про допит свідків та витребування доказів.

Вжитими судом заходами та роз»ясненнями позивачкою було забезпечено представництво своїх інтересів у суді, після чого нею було подано клопотання не розглядати справу в їїв ідстуності.

В подальшому,після дачі сторонами пояснень у справі, представник позивачки перестав з»являтися в судові засідання, в зв»язку з чим ухвалою суду від 28 вересня 2015 року позов був залишений без розгляду.

Після скасування даної ухвали в апеляційному порядку справа тричі призначалася до розгляду - на 11.01.2016 року, 18.01.2016 року та 04.02.2016 року.

Позивачка повідомлялася про час розгляду справи в порядку, визнаечному ст.74 ЦПК України. Судові повістки в судові засідання на 11.01.2016 року та 18.01.2016 року отримані нею особисто.

15.01.2016 року до суду надійшло клопотання позивачки про призначення справи до розгляду та повідомити її про час розгляду справи.

В подальшому, в судові засіданні, призанчені на 18.01.2016 року та 04.02.2016 року позивачка не з»явилася, не дивлячись на те, що судові повідомлення направлялися на її адресу, приведену нею в позові, однак нею не отримувалися.

Намагання суду забезпечити явку позивачки в судове засіданні результатів не дали, так як судове повідомлення, направлене позивачці в порядку ч.6 ст.74 ЦПК України - СМС повідомлення на мобільний номер телефону,вказаний позивачкою, результатів не дало, оскільки телефон останньої відключений.

В той же час, представник позивачки СМС повідомлення про судове засідання 04.02.2016 року отримав, однак до суду також не з»явився.

Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України сторони зобов»язано добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов»язчки.

Являючись ініціатором даного судового провадження, володіючи інформацією про відкриття провадження в справі та прийняття її до провадження суду, тривалий час, протягом якого справа знаходиться в првоадженні суду,позивачка в судові засідання не з»являється, провадженням у справі не цікавиться.

При цьому своєї заяви від 17.03.2015 року про розгляд справи в її відсутності позивачка не відкликала.

Представник позивачки також судові повістки не отримував, вони поверталися до суду без вручення з відмітками поштового вдділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберіганння.

/ т.1, а.с. 64; т.2, а.с. 6; 22; 24; 26 - 27; 34 - 39 /

Відповідачка звернулася до суду з заявою про протиправну поведінку позивачки в даній судовій справі.

Виходячи з викладеного вище, рівності прав сторін під час розгляду справи, в тому числі на своєчаний розгляд справи судом, зловживання позивачкою своїми процесуальними обов»язками, наявність в матеріалалх справи її заяви про розгляд справи в її відстуності, суд приходить до висновку про розгляд справи в відсутності позивачки та її представника.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Посилається на те, що позивачка є конфліктною особою, в зв»язку з чим ні вона, ні брат з нею не спілкувалися.

Про те, що її брат захворів, їй ніхто не повідомив і за допомогою до неї позивачка в період його хвороби не зверталася.

Крім того, вона є пенсіонеркою, сама має поганий стан здоров»я, в зв»язку з чим неодноразово знаходилася на лікуванні в стаціонарі, і не могла надавати таку допомогу.

Після смерті брата позивачка стала звертатися до суду з різноманітними позовами, намагаючись позбавити її права на спадщину, а також вживаючи заходи з метою невиконання рішення суду, яким з її покійного брата стягнута компенсація вартості належної їй частки в майні, що вони усадкували після смерті матері.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

3-і особи в судове засідання неодноразово не з»являлися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд до відома не ставили.

Судові повістки, що направлялися 3-м особам поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати спарву в їх відстуності.

Заслухавши пояснення відповідачки,дослідивши матеріали справи,суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки,виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

В пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову парктику у спарвах про спадкування» факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6- чоловік позивачки та брат відповідачки.

Спадкоємцями першої черги після його смерті є позивачка та син від першого шлюбу ОСОБА_7, який 16.10.2014 року відмовився від спадщини на користь відповідачки.

/ а.с. 72 - 116 /

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, з точки зору даної норми закону при розгляді справ такої категорії суд має встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Тобто, ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

З цього випливає, що для усунення спадкоємця від права на спадкування, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом встановлено і це ідтверджується наданою позивачкою меддокументацією, померлий з грудня 2013 року тяжко захворів та проходив лікування в Лікарні сучасної онкологічної допомоги «ЛІСОД».

В зв»язкук з захворюванням проходив медичні обстеження та дослідження, а також потребував матеріальних затрат на лікування, які несла позивачка.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Будь-яких доказів в обгрунтування своєї позиції в суді, які б відповідали вимогам ст.ст.57-58 ЦПК України та були достатніми для усунення відповідачки від права на спадкування, позивачка суду не надала.

Дійсно, з наданих позивачкою документів фінансового харарктеру вбачається, шо вона несла матеріальні витрати, пов»язані з захворюванням чоловіка.

В той же час, ці затрати нею були понесені за місяць до смерті чоловіка, а саме 21.03.2014 року та 24.03.2014 року, та були оплачені в той же день.

Лікування в клініці «ЛІСОД» тривало з 18.03.2014 року до 24.03.2014 року.

/ т.1. а.с. 9 - 16 /

Суд ввважає, що дані документи, не дивлячись на те, що це документи про понесені затрати в зв»язку з захворюванням чоловіка, не можуть свідчинити про те, що померлий потребував матеріальної допомоги саме від відповідачки.

Крім того, судом встановлено, що відповідачка ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонеркою, тобто на даний час має повних 75 років.

З наданої нею медичної докмуентації вбачається, що вона також має ряд серйозних захворювань, в період хвороби брата з 13.02.2014 року до 25.02.2014 року та з 05.03.2014 року до 14.03.2014 року перебувала на лікуванні в умовах стаціонару, наслідком чого стало присвоєння їй 2 групи інвалівдності з 16.12.2014 року.

/ т.1, а.с. 44 - 49 /

Будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57-58 ЦПК України, ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги, а також можливості надання нею такої допомоги, а також потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачки, не надала.

Позивачкою не доведено потребу покійного у матеріальній допомозі, а долучені до справи копії фіскальних чеків не свідчать про те, що померлий потребував допомоги відповідачки, оскільки оплачені вони були в той же день.

Суд враховує при цьому, що відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Будь-яких доказів, які б підтверджували необхідність надання допомоги покійному його сестрою, яка також є особою похилого віку, позивачка суду також не надала.

Позивачка при зверненні до суду та під час розгляду спарви судом, де приймав участь представник позивачки, не надали доказів звернення покійного за матеріальною чи фізичною допомогою до відповідачки, а також того, що відповідачка свідомо ухилялася від надання такої допомоги.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного вище, одного з основних принципів засад здійснення цивільного судочинства, викладеного в ст.10 ЦПК України, а саме принципу змагальності, обґрунтування заперечень вимогам позивачки з боку відповідачки, суд приходить до висновку, що надана позивачкою меддокументація не є належним доказом пред»явленого нею позову у розумінні вимог ст.ст.57-58 ЦПК України, який би давав суду підстави для висновків про потребу покійного в матеріальній допомозі взагалі, та, зокрема, відповідачки,та свідомого ухилення відповідачки від такої допомоги та можливість надавати таку допомогу, а тому підстави для задоволення вимог позивачки відсутні.

Керуючись ст.ст.1216,1220,1222,1223,1224 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11,57-60,209,212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя