АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,

№ апеляційного провадження:22-ц/796/12514/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у лютому 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

21 червня 2016 року позивач подав до суду заяву про забезпечення доказів у справі, викладену шрифтом ОСОБА_13.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 27 червня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

15 липня 2016 року позивач подав заяву про усунення недоліків та просив вважати усуненими недоліки, вказані в ухвалі, і після вивчення судом наданих ним матеріалів, встановити, що матеріали по ОСОБА_13 надруковані українською мовою, доступною для учасників процесу.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року заяву позивача про забезпечення доказів визнано неподаною та повернуто позивачу.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить перевірити законність і обґрунтованість ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідити докази, в дослідженні яких Печерський районний суд м. Києва неправомірно відмовив, встановити неправильне застосування Печерським районним судом м. Києва норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування ухвали від 21 липня 2016 року, скасувати ухвалу і ухвалити нове рішення по суті поданої заяви для забезпечення позовних вимог, вважати усуненими недоліки, зазначені в ухвалі, і після вивчення судом наданих позивачем матеріалів встановити, що матеріали по ОСОБА_13 надруковані українською мовою, доступною для учасників процесу, а також задовольнити подану заяву про забезпечення позовних вимог, забезпечити докази, витребувати з Печерського районного суду м. Києва по справі народного депутата України ОСОБА_4, головуючий по справі слідчий суддя Білоцерківець О.А., копію технічного

- 2 -

запису судового засідання від 23 лютого 2016 року, витребувати у кожного свідка відео запис на електронному носії судового засідання та випусків на телебаченні і в Інтернеті новин, роликів, обговорень, посилань, які стосуються виступу відповідачів в суді з приводу події в суді 23 лютого 2016 року та викликати свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Заявник посилається на порушення суддею норм процесуального права, не врахування норм міжнародного права, не надання йому переваг у доступі до правосуддя, як інваліда 1 групи по зору, та вважає, що підставою повернення його заяви став прояв дискримінації, як до людини, яка написала свою заяву способом, яким вільно володіє.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги за адресою, зазначеною у апеляційній скарзі, а також відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України за допомогою телефонного зв'язку, у судове засідання не з'явився, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які заперечували проти апеляційної скарги, вивчивши копії наданих матеріалів цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Повертаючи заяву про забезпечення доказів позивачу, суддя виходив з того, що заява викладена шрифтом ОСОБА_13, що не відповідає вимогам процесуального законодавства, а у наданий строк позивач не усунув вказаний недолік заяви та не виклав її державною мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Частиною 1 статті 134 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити.

Отже, заява про забезпечення доказів повинна бути викладена у письмовій формі.

Згідно статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу. Особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, послуги перекладача з регіональної мови або мови меншини (мов), у разі їх необхідності, надаються без додаткових для цих осіб витрат. Слідчі і судові документи складаються державною мовою.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» встановлено, що державною мовою України є українська мова.

Письмовий текст викладається за допомогою букв українського алфавіту, який сформувався на основі кирилиці і складається із 33 літер.

Аналіз вищевикладеного свідчить, що заява про забезпечення позову повинна бути

- 3 -

викладена українською мовою за допомогою букв українського алфавіту.

За таких обставин, заява позивача про забезпечення доказів, яка викладена шрифтом ОСОБА_13, не відповідає зазначеним нормам матеріального та процесуального права.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009о. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що з урахуванням статті 10 Конституції України особи, які беруть участь у справі і не володіють або недостатньо володіють державною мовою, вправі робити заяви, давати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому статтями 22, 23, 55, 86, 130, 164 та іншими нормами ЦПК. За змістом статті 55 ЦПК запрошення перекладача до участі у справі є обов'язком особи, яка бере участь у справі, а не суду.

Отже, позивач має право подавати до суду заяви, викладені ним шрифтом ОСОБА_13, проте, зобов'язаний одночасно надавати суду переклад цих заяв, викладений за допомогою букв українського алфавіту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суддею першої інстанції правомірно була залишена без руху заява позивача про забезпечення доказів, викладена шрифтом ОСОБА_13, та надано строк для усунення її недоліків, а у зв'язку із їх не усуненням, суддя правильно постановив ухвалу про повернення заяви позивачу.

Доводи апеляційної скарги про необхідність надання йому переваг у доступі до правосуддя, як інваліду 1 групи про зору, не ґрунтуються на нормах процесуального права, так як відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Матеріали справи не містять даних про позбавлення позивача можливості у доступі до правосуддя або про прояв до нього дискримінації у зв'язку з його інвалідності.

Крім того, з наданих матеріалів, у тому числі і апеляційної скарги, вбачається, що позивач володіє українською мовою, складає процесуальні документи за допомогою букв українського алфавіту, загально прийнятим шрифтом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суддею першої інстанції при постановлені ухвали про залишення заяви позивача про забезпечення доказів без руху та у подальшому при постановлені ухвали про повернення заяви позивачу, не було допущено порушень норм процесуального права, тому ухвала судді скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, ухвалу судді Печерського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: