Головуючий суду 1 інстанції - Баронін Д.Б.
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Провадження № 22ц/782/3/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів - Борисова Є.А., Дронської І.О.,

за участю секретаря - Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з дійсним позовом про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

В обґрунтування позову зазначив, що він не є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, хоча в актовому записі про народження дитини він записаний саме як батько, у зв'язку з чим просив задовольнити позов.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, позивача, відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої інстанції були виконані.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на ст.ст.122,133, 136 СК України, ст.ст.10,11,57,60 ЦПК України та виходив з того, що інтереси та права дитини, за будь-яких обставин, мають бути захищені, у зв'язку з чим визнання сторонами того факту, що позивач не є біологічним батьком дитини, не є достатнім та суттєвим доказом відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, у зв'язку з чим вказана обставина повинна бути встановлена із використанням спеціальних знань під час проведення судової експертизи, а тому дійшов висновку про необґрунтованість позову.

При цьому суд зазначив, що твердження відповідача та її представника про те, що позивач на час реєстрації народження дитини був обізнаний про те, що він не є її біологічним батьком, а тому згідно ч. 5 ст.136 СК України не має права оспорювати батьківство, є необґрунтованими, оскільки жодних доказів з цього приводу не надано, а позивач вказані обставини заперечував.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 18.04.2008 року. Від шлюбу народилася дитина: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що 18.07.2013 року зроблений відповідний актовий запис №551 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції в Луганській області.

Таким чином, встановлено та не заперечувалось сторонами, що дитина народилася у подружжя у період шлюбу.

Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України).

Зокрема, глава 12 СК України регулює порядок визначення походження дитини.

Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або)народжена у шлюбі, походить від подружжя ( ч.1 ст.122 СК України), тобто ч.1 ст.122 СК України встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка.

Відповідно до презумпції батьківства чоловіка, саме він є батьком дитини, народженою його дружиною. Ця презумпція заснована на повазі до дружини як жінки і є законодавчим відбитком моральності її поведінки у шлюбі як морально - етичного стандарту.

Отже, батьком будь-якої дитини вважається чоловік матері дитини (або особа, що було таким в момент зачаття) до тих пір, поки цей чоловік або інше особа не докаже, що біологічним батьком дитини є інший чоловік.

Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

За змістом ст.ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Пунктами 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 146 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції тричі роз'яснював представнику позивача та позивачу право на заявлення клопотання про призначення експертизи з метою встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною, а також були роз'яснені наслідки незаявлення такого клопотання, проте позивач та його представник від проведення експертизи відмовилися. Також позивач вважав недоцільним проводити експертизу і в апеляційній інстанції.

Інших доказів у відповідності до положень ст. 57 ЦПК України, на підставі яких суд міг у сукупності встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, сторонами на виконання вимог ст.10,60 ЦПК України, не надавалось та судом не досліджувалось.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що він страждає на цукровий діабет і на той час почувався недобре, у нього була порушена репродуктивна функція також нічим не підтверджено. Такі дані в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову, оскільки визнання сторонами того факту, що позивач не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в даному випадку при вирішенні питання щодо інтересів малолітньої дитини, не є достатнім та суттєвим доказом відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається , як на доказ, на ту обставину, що відповідач визнала факт того, що позивач не є біологічним батьком народженої у шлюбі дитини, а тому є підстави для задоволення позову та виключення відомостей про його батьківство з актового запису №551 без проведення експертизи.

Проте, судова колегія не може погодитися з таким доводом апеляційної скарги, оскільки в даному випадку визнання відповідачкою тих обставин, що він не є біологічним батьком дитини, є її припущенням, враховуючи ті обставини, що дитина була зачата за час знаходження сторін у шлюбі, інших доказів на спростування обставин, зазначених вище встановлено не було, а тому, виходячи з конкретних обставин справи, в даному випадку факт належності батьківства або його відсутність ( виходячи з презумції батьківства) може бути встановлено тільки за допомогою спеціальних знань, тобто за висновками відповідної експертизи, оскільки визнання самою матерю вказаних вище обставин не може свідчити про безспірність цього твердження, у зв'язку з чим і не може бути достатнім доказом для висновку про те, що відповідач дійсно не є біологічним батьком дитини.

Враховуючи наведені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Луганської області набирає чинності негайно, може бути оскаржена до касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий суддя Єрмаков Ю.В.

Судді : Борисов Є.А.

Дронська О.І.