У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 про встановлення періоду роботи та стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі трудового договору від 1 квітня 2013 року, укладеного між нею та фізичноюособою - підприємцем ОСОБА_7, вона з 1 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року працювала продавцем у його магазинах, спочатку у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, а потім по вул. 600-річчя на трамвайній зупинці. Після припинення трудових відносин з відповідачем вона отримала з Пенсійного фонду індивідуальні відомості про застраховану особу, з яких стало відомо, що відповідач не виплачував їй заробітну плату, а лише іноді видавав допомогу.

При цьому позивач зазначала, що під час її працевлаштування відповідач запевнив, що заробітна плата буде не менше 3 тис грн., однак даний факт вона підтвердити не може, тому вважала, що у судовому порядку слід встановити період її роботи у фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 без оформлення трудових відносин з 1 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року та стягнути на її користь з відповідача заробітну плату, виходячи із розміру середньої заробітної плати за цей період, що буде загалом становити 33 672 грн., з яких нарахувати і сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за вказаний період роботи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах уперіод з 1 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 без оформлення трудових відносин. Стягнуто з відповідача на користь позивача заробітну плату за період з 1 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року урозмірі 33 672 грн., з яких нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за зазначений період роботи. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким встановлено факт перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах у період з 1 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 без оформлення трудових відносин. У задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягаєчастковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до чч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 1 квітня 2013 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено трудовий договір. Згідно умов цього договору працівник зобов'язується виконувати роботу продавця, а фізична особа - підприємець ОСОБА_7 - оплачувати працю у розмірі мінімальної заробітної плати (а. с. 10). Факт того, що ОСОБА_6 дійсно виконувала роботу продавця підтвердили у судовому засіданні свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Також цей факт підтверджено книгою відгуків і пропозицій у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», у якому позивач працювала продавцем.

З листа Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 22 квітня 2015 року № 16/5-1259/Гл вбачається, що ОСОБА_6 з 4 квітня 2013 року та до теперішнього часу включена до списку довірених осіб, відповідальних за здачу та зняття з охорони ПЦС магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» та станом на 21 квітня 2015 року інформація про виключення ОСОБА_6 з вищевказаних списків магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» до УДСО не надходило.

Згідно із ч. 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом.

Встановивши вищезазначені обставини у справі на підставі наявних у справі доказів та показів свідків, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу та правильно встановлено факт перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах у період з 1 квітня 2013 року по 31 березня 2014 року із фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 без оформлення трудових відносин.

Разом із цим не можна погодитися із висновком суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення заробітної плати.

Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати, апеляційний суд помилково виходив із того, що спірні правовідносини виникли у 2013 році - початок 2014 року, а тому до них не може застосовуватися положення ст. 235 КЗпП України в редакції 28 грудня 2014 року, яка не має зворотної сили.

Однак зробивши такий висновок, апеляційний суд не звернув увагу на те, що дане порушення (затримка виплати заробітної плати при звільненні позивача) є триваючим, а тому ч. 6 ст. 235 КЗпП України підлягає застосуванню у даних правовідносинах.

Крім того, при новому розгляді справи апеляційному суду слід належним чином перевірити розмір виплати з урахуванням фактично сплачених сум заробітної плати.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню в частині вирішення позову ОСОБА_6 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 щодо стягнення заробітної плати, із передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду Вінницької області в частині задоволення позовних вимог про встановлення періоду роботи підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 про стягнення заробітної плати скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.Є. Червинська А.О. Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська Головуючий Судді: