Провадження № 2/712/489/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

з участю адвоката - ДРАЧЕНКО В.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про усунення від права на спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат - ОСОБА_4. Починаючи з 2013 року здоров'я брата різко погіршилося, в зв'язку з чим він потребував постійної сторонньої допомоги, оскільки через хвороби не міг задовольняти свої мінімальні життєві потреби. У цей час ОСОБА_4 жодних доходів не мав та ніде не працював. Донька брата, відповідач, проживала окремо від свого батька. Після того як стан здоров'я брата погіршився, він постійно звертався до своєї доньки з проханням відвідати його та допомогти по господарству та по можливості доглядати за ним. Однак жодного разу відповідач батька не відвідала, будь-якої допомоги йому не надавала, після смерті батька жодної участі у підготовці та витратах на поховання відповідач не брала.

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1. Відповідач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, однак вважає, що відповідач не має законного права на спадкування після смерті батька, а тому має бути усунута від права на спадкування.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач та її адвокат в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, думку адвоката, пояснення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 03 квітня 2015 року. ОСОБА_4 являвся рідним братом позивача ОСОБА_2 та батьком відповідача ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 01 квітня 1996 року. За життя померлий заповіту не залишив.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із матеріалів спадкової справи № 337/2015 від 17 липня 2015 року вбачається, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_3 та мати ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 по праву представлення замість своєї матері у першу чергу.

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_2, за життя ОСОБА_4, вона з братом підтримувала близькі родинні стосунки, в зв'язку з погіршенням стану його здоров'я, він потребував сторонньої допомоги, тому вона допомагала йому вести господарство, допомагала продуктами харчування та ліками, надавала фінансову допомогу, купувала ліки. Коли останній помер, вона взяла на себе витрати на його поховання, про що надала копії відповідних документів.

Покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, суд оцінює критично, так як і з одної сторони, і з іншої сторони, свідки зацікавлені в розгляді справи. Крім того, суд погоджується з їх висновками, що позивач здійснювала догляд з покійним та допомагала йому за життя, і те що відповідач, дійсно, не спілкувалася з батьком, що нею самою в судовому засіданні не оспорюється, так останній шлюб з її матір'ю розірвав та не сплачував аліменти на її утримання, уникав з нею зустрічей.

Крім того, посилання позивача на ту обставину, що ОСОБА_4 знаходився на лікуванні в Третій Черкаській міській лікарні, спростовується листом КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ЧМР від 03 лютого 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 в період з 01 січня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 на стаціонарному лікуванні в даній лікарні не перебував. При цьому, жодних документів про стан здоров'я померлого, амбулаторної картки чи виписок з історії хвороби позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, суд повинен з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має правове значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потребу спадкодавця у допомозі саме цієї особи. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду доказів про те, що спадкодавець перебував у безпорадному стані та медичного висновку про те, що останній потребує сторонньої допомоги, а відповідач мала можливість надавати фінансову допомогу на його утримання, а допитані в судовому засіданні свідки достовірно не вказали на ці обставини, решта наявних у справі письмових доказів не підтверджують безпорадний стан померлого та потребу в сторонньому догляді.

Крім того, судом було встановлено, що між померлим та відповідачем, були неприязні стосунки з приводу того, що померлий залишив сім'ю, коли відповідачу було 9 років, та не сплачував аліменти, що підтверджено письмовими доказами.

Посилання позивача на ті обставини, що відповідач не надавав матеріальної допомоги та догляду за померлим, спростовується тим, що відповідач не відмовлялась це робити, за наявності звернення до неї померлого або членів його сімї, як письмово так і у інший доступний спосіб.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, відсутні підстави для усунення відповідача від права на спадкування після смерті її батька.

Керуючись ст.ст.10,601,214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1223, 1261, 1224 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: