Справа № 755/2693/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Бабченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом: ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 16 192,32 гривень за кредитним договором № б/н від 27 жовтня 2009 року, яка складається з наступного: 1814,64 гривень - заборгованість за кредитом, 10330,43 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2800,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 747,25 гривень - штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1378,00 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 жовтня 2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 грудня 2015 року має заборгованість - 16 192,32 гривень, яка складається з наступного: 1814,64 гривень - заборгованість за кредитом, 10330,43 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2800,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 747,25 гривень - штраф (процентна складова).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, проти позовних вимог заперечує.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 Розділу І Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», останні визначають умови, на яких ПРИВАТБАНК пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначені в Заяві та в Пам`ятці Клієнта. Належним чином заповнена Заява підписується клієнтом і, та таким чином, клієнт дає свою згоду, на те, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п. 3.1. п.3 Розділу І Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки, їх вид і термін дії визначений в Заяві та в Пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви.

Підпунктом 3.5 п. 3 Розділу І Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Пам`ятка клієнта оформлюється і являється невід`ємною частиною договору тільки у випадках оформлення і видачі платіжної картки за кредитною схемою.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2009 року ОСОБА_2 складена та підписана Заява про оформлення кредитної картки із сумою кредитного ліміту у розмірі 500,00 гривень з базовою процентною ставкою 30 процентів із розрахунку 360 днів у році із встановленням порядку погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_2, останній підтвердив, що він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та висловив свою згоду з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

В той же час, позивачем, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Крім того, суду не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, тип кредитної картки, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 16192,32 гривень, враховуючи те, що розмір кредитного ліміту визначено в заяві встановлено у розмірі 500 гривень, при цьому позивачем визначено, що сума кредиту, надано відповідачу, становить 6500 гривень.

За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, однак остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору.

Також слід зазначити, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять дати їх прийняття/затвердження, що не може свідчити про те, що під час звернення до позивача із заявою від 27 жовтня 2009 року, відповідач був ознайомлений саме з долученими до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг.

Так, у правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана ОСОБА_2, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору.

Крім того, відомості, що викладені в заяві позичальника містять розбіжності відомостям, наданих позивачем у позовній заяві. Так, зокрема, згідно поданої позовної заяви, позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В той же час, зі змісту заяви позичальника вбачається, що останній бажав отримати кредитний ліміт визначено у розмірі 500 гривень.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості, сторона позивача посилалася на розрахунок заборгованості, як на доказ підтвердження наявності заборгованості за договором з боку відповідача.

В той же час, станій не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ у справі, оскільки позивачем не надано суду доказів які б підтверджували розмір отриманих відповідачем коштів, не надано виписки по відповідному рахунку, який мав би бути відкритий позивачем на ім`я відповідача, який би і свідчив про наявність договірних відносин між сторонами та їх розмір.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку суд приходить до висновку, що стороною позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено перед судом наявності укладеного між сторонами, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, договору, оскільки Договір про надання банківських послуг, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, складається із Заяви, Пам`ятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, при цьому ні Пам`ятки Клієнта, ні Тарифів, до матеріалів позовної заяви не додано. Надані ж Умови та правила надання банківських послуг не містять дати їх прийняття/затвердження, що не може свідчити, що на момент звернення 27 жовтня 2009 року ОСОБА_2 до позивача із заявою, діяли саме ці Умови та правила надання банківських послуг. Як і не надано стороною позивача суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність заборгованості відповідача за договором, що б у своїй сукупності надавало б право позивачу на захист своїх прав в порядку визначеному ст. 16 ЦК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами у справі, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 207, 526, 626, 628, 638, 639, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 14, 60, 79, 197, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: