АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6028/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/973/16 Доповідач - Міщій О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Романська К.М.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, її

представника адвоката Кузнєцової М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.06.2016 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд дітей за кордон,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2016 р. ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що вона та відповідач є батьками дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають із позивачкою і вона з метою оздоровлення та розширення світогляду дітей вирішила організувати їх відпочинок в Автономній республіці Крим, а також в наступні роки поїхати в країни Шенгенської зони, Туреччину та Єгипет.

Однак, батько дітей - відповідач безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон та виготовити нотаріально посвідчене клопотання для оформлення закордонного паспорта чи проїзного документа дитини, візових документів, не пояснюючи причину відмови.

У зв'язку з цим, просила задовольнити її позов та надати дозвіл на виїзд за кордон дітям без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 в країни Шенгенської зони, Туреччину, Єгипет, АР Крим в період з 15.06.2016 р. до 01.05.2020 р., а також надати їй дозвіл на вчинення необхідних дій для виготовлення і отримання візових, паспортних документів для дітей, без згоди відповідача.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.06.2016 р. позов задоволено частково. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. за межі України, а саме: в країни Шенгенської зони, в Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет в період з 15.06.2016 р. по 01.05.2020 р. без згоди батька ОСОБА_1 Надано дозвіл ОСОБА_2 на вчинення необхідних дій щодо виготовлення та одержання візових та паспортних документів неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без згоди батька ОСОБА_1 В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_8 551,20 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову, відмовити в позові ОСОБА_2 повністю, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_1 вказав, що він не заперечує щодо виїзду дітей за кордон з метою відпочинку, однак ні позивачка, ні суд у своєму рішенні не зазначили конкретну країну, у яку будуть виїжджати діти, ні термін їх перебування за кордон у конкретній країні. Відповідач також посилається на те, що надання судом дозволу на майбутнє на постійні виїзди дітей за кордон без згоди батька порушує його право брати участь нарівні з позивачкою у вихованні сина та дочки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову щодо надання дозволу на виїзд дітей в Автономну Республіку Крим скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким її вимоги задовольнити, посилаючись на те, що висновки суду про наявність військового конфлікту в Криму є безпідставними. Зазначила, що для в'їзду в Крим неповнолітніх дітей разом з одним із батьків необхідна згода другого батька, але ОСОБА_1 цієї згоди безпідставно не надає. Позивачка вказала, що рішення суду порушує право її дітей, оскільки вона не може їх оздоровити в літній період згідно рекомендацій лікарів. ОСОБА_2 зазначила, що в її сестри в м. Судаку є власна квартира, тому вона могла б жити в родичів і таким чином зекономити кошти та провести з дітьми більше часу в літній період біля моря.

Розглянувши матеріали справи, доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

Вирішуючи спір, суд виходив з доцільності надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди батька з 15.06.2016 р. по 01.05.2020 р. в країни Шенгенської зони, Туреччину, Єгипет.

Однак, погодитись з таким висновком суду неможливо.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2013 р.

Під час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Сторони пояснили, що діти після розірвання шлюбу проживають разом із матір'ю - позивачкою ОСОБА_2

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із змісту позовних вимог, пояснень позивачки, видно, що вона просить надати дозвіл на виїзд дітей без згоди батька на майбутнє, не вказуючи конкретну країну для виїзду та період перебування за кордоном.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційному суді позивачка та її представник підтримали зазначені вимоги.

ОСОБА_1, висловлюючи заперечення проти позову, вказав, що погоджується на виїзд дітей за кордон, однак не згідний із їх виїздом без вказівки щодо конкретного періоду перебування за кордоном та країни виїзду.

Суд при розгляді справи вказані вимоги закону та заперечення сторони не врахував і надав дозвіл на постійні виїзди дітей за кордон без згоди батька на майбутнє, без вказівки країни, в яку дозволяється виїзд, та періоду перебування в конкретній країні.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що позивачка зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дітей за кордон в певну країну і на визначений час, а відповідач відмовив у наданні такої згоди.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.06.2016 р. в частині задоволення позову слід скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в позові у частині надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за межі України в країни Шенгенської зони, в Туреччину, Єгипет в період з 15.06.2016 р. до 01.05.2020 р. без згоди батька ОСОБА_1 та надання дозволу на виготовлення необхідних паспортних та візових документів для цих поїздок.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про надання дозволу на виїзд позивачки в АР Крим разом з неповнолітніми дітьми без згоди батька в період з 15.06.2016 р. до 01.05.2020 р.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

В той же час відповідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнаються тимчасово окупованою територією.

Згідно ст. ст. 4, 10 зазначеного Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється, в тому числі особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до п. 3 Постанови КМУ № 367 від 04.06.2015 р. "Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16 - річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р.; № 65, ст. 2239).

Отже, для поїздки позивача з дитиною до Автономної Республіки Крим необхідні документи, які передбачені для перетину кордону. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_1, заперечуючи проти позову, пояснив, що не дає згоди на виїзд дітей в АР Крим, оскільки на тимчасово окупованій території нестабільна політична ситуація, відсутні державні інституції України, які забезпечують правопорядок, фактично управління територією здійнюється невизнаними в Україні і у світі організаціями та особами.

Відповідач зазначив, що його діти народились в Західній Україні, розмовляють українською мовою, живуть в українському середовищі, тому щодо них в теперішньому Криму можуть бути застосовані неправомірні дії, а захист і безпека дітей не гарантується. Тому, Крим не є місцем для відпочинку його дітей і не відповідає їхнім інтересам (а.с. 16-17).

Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 зазначив, що неодноразово надсилав бійцям на східний фронт допомогу, що може бути відомо російським терористам, які мають доступ до Криму. Ці обставини також можуть бути використані для вчинення неправомірних дій щодо його дітей в Криму.

ОСОБА_1 також зазначив, що позивачка в позовній заяві просила дозвіл на постійні поїздки в Крим аж до 01.05.2020 року, на тривалий час, що суперечить вимогам закону та порушує його право, визначене ст.ст. 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства", ст. ст. 151, 153,157-159 СК України, щодо підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з дітьми, участі у їх вихованні, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

ОСОБА_1 вказав, що за згоди матері міг би забезпечити поїздку дітей на море в межах України для оздоровлення, а також має можливість надати дітям відпочинок в селі у своїх батьків.

При таких обставинах, враховуючи інтереси дітей, права сторін на участь у їх вихованні, колегія суддів вважає, що суд підставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 щодо надання дозволу на виїзд дітей без згоди батька в АР Крим.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.06.2016 р. в частині задоволення позову ОСОБА_2, а також щодо стягнення судових витрат - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження за межі України - в країни Шенгенської зони, в Турецьку Республіку та Арабську Республіку Єгипет в період з 15.06.2016 р. до 01.05.2020 р. без згоди батька ОСОБА_1, та надання дозволу на вчинення необхідних дій щодо виготовлення та одержання візових та паспортних документів неповнолітніх дітей сторін без згоди батька ОСОБА_1.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 21.06.2016 р. - залишити без змін.

Судові витрати залишити за сторонами в межах, які ними понесено.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.Я. Міщій