АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1981/15-ц Номер провадження 22-ц/786/59/16Головуючий у 1-й інстанції Гриб М.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Лобова О.А.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування обов'язкової частки після смерті дружини.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4, яка за життя заповіла спірну квартиру відповідачці ОСОБА_2 з правом довічного проживання в ній позивача. Оскільки на момент смерті дружини позивач був непрацездатним, то незалежно від змісту заповіту він має право на обов'язкову долю у спадщині, яка складає 1/2 частину квартири. ОСОБА_3 в установленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру. Так як відповідач не визнає права власності позивача на обов'язкову долю у спадщині, він просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування обов'язкової частки у спадщині після ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1124 грн. у відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року виправлено описки в рішенні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири, а саме: у вступній частині вказаного рішення замість неправильного написання «ОСОБА_2» правильно зазначено «ОСОБА_2»; а в абзацах першому, четвертому, дев'ятому та п'ятнадцятому описової та мотивувальної частин рішення замість неправильного написання «ОСОБА_2», «ОСОБА_2», «ОСОБА_2», «ОСОБА_2» правильно зазначено «ОСОБА_2», «ОСОБА_2», «ОСОБА_2», «ОСОБА_2» відповідно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/10 частину спірної квартири. Посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані і порушені норми матеріального та процесуального права. Вважає, що місцевий суд не врахував, що існують обставини для зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи встановлені по справі обставини, прийшов до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, оскільки позивач незалежно від змісту заповіту має право на обов'язкову частку у спадщині, а підстави для зменшення цієї частки відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миргороді померла ОСОБА_4 (а.с.7), яка згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 червня 1994 року (а.с.12) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 2004 року (а.с.10-11) була власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 04 травня 2011 року склала заповіт, яким належну їй квартиру АДРЕСА_1 повністю заповіла ОСОБА_2 з наданням права довічного проживання в цій квартирі ОСОБА_3. Заповіт був складений в письмовій формі, в якому зазначено час та місце його складання, міститься власноручний підпис заповідача, посвідчений приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Наконечною Н.П., про що зроблений відповідний реєстровий запис за № 720 (а.с.14,31).

Після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом та ОСОБА_3, як спадкоємець, який має право на обов'язкову частку спадщини (а.с.25,35).

Підставою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_3, як спадкоємця на обов'язкову частку, є ненадання спадкоємцем оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру (а.с.6).

За змістом ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування » роз'яснено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із свідоцтва про народження ОСОБА_2 вбачається, що її батьками є - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.30 оборот).

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 27.12.1983 року (а.с.30).

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження удочеріння ОСОБА_4 відповідачки матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави для застосування норм ч. 1 ст. 1260 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не удочерила ОСОБА_2 лише через те, що вона в квітні 1984 року стала повнолітньою, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не свідчать про наявність між відповідачем та померлою родинних відносин за походженням.

На момент смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 перебував з нею у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.5,37), та досяг пенсійного віку, тобто є непрацездатним за віком.

Розмір обов'язкової частки спадщини рахується шляхом умовного відсторонення спадкових правовідносин за заповітом і взяття у цьому разі за основу спадкування за законом.

Із матеріалів справи вбачається, що в разі спадкування за законом, єдиним спадкоємцем першої черги є позивач ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при обрахуванні розміру обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_3 дотримався вимоги ч. 1 ст. 1241 ЦК України та вірно прийшов до висновку що ця частка становить 1/2 квартири.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1241 ЦК України, розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Серед підстав для зменшення обов'язкової частки можуть бути встановлені під час розгляду справи такі обставини, які вказують на: непідтримання спадкоємцем зв'язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому; погане поводження із ним; нездійснення належного догляду; коли здійснення права на обов'язкову частку у спадщині перешкоджає можливості передати спадкоємцеві за заповітом майно, яким спадкоємець, що має право на обов'язкову частку, за життя спадкодавця не користувався, а спадкоємець за заповітом використовував його для проживання; аморальна поведінка спадкоємця; виокремлення спадкоємцю певної частки майна ще за життя спадкодавця; тощо.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, достовірно було встановлено, що позивач проживав разом із спадкодавцем з 2011 року, приймав участь у її похованні. Будь-яких відомостей щодо негативних між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відносин матеріали справи не містять та сторони на такі обставини не посилалися. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що спадкодавець в заповіті здійснила застереження відповідно до якого надана ОСОБА_3 право довічного проживання в спірній квартирі та в подальшому не скасувала це застереження. Ці обставини також свідчать про наявність між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 добрих стосунків.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що її батько ОСОБА_7 хотів, щоб квартира належала лише їй, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки не вказують на наявність інших істотних обставин для зменшення обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_3 в розумінні норм чинного законодавства. Крім того, слід звернути увагу на те, що предметом спору є майнові права, які перейшли у спадщину після смерті ОСОБА_4, а не після смерті батька відповідачки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявність будь-який беззаперечних істотних обставин для зменшення ОСОБА_3 його обов'язкової частки у спадщині.

Місцевий суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів. Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності. Оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 жовтня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) О.Ю.Кузнєцова

(підпис) О.А.Лобов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін