АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3135/16 Головуючий 1-ї інстанції - Сенаторов В.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Бездітко В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ДельтаБанк» (надалі - ПАТ «ДельтаБанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2001/1007/88-047 (надалі - кредитний договір) від 05.10.2007року в сумі 231 044,78грн., яка складається: з 226 788,52грн. - тіло кредиту, 4 256,25грн. - відсотки, звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, та визнати право власності за Банком на зазначену квартиру. Вирішити питання про судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 05.10.2007року між АКБ «ТАС Комерцбанк» (правонаступник якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000,00дол. США, зі сплатою 11,9% (відсотків) річних, строком до 04.10.2017року. З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе грошових зобов'язань за кредитним договором, 05.10.2007року між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (далі - договір іпотеки), згідно умов якого остання передала в іпотеку Банку вищевказану квартиру, яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 06.07.2004року приватним нотаріусом ХМНО Везенцевою Ю.В. за реєстровим №4-1092. Банк виконав взяті на себе зобов'язання, надавши позивальнику кредит у вищеназваному розмірі на визначений строк. Однак, позичальник взяті на себе зобов'язання виконувала не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті кредитних сум. 25.05.2012року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вищевказаним кредитним та іпотечним договорами. В рахунок погашення заборгованості, яка станом на 28.07.2015року становить вищеназвану суму, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

В судовому засідання суду першої інстанції представник ПАТ «ДельтаБанк» - Богонос М.О. заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, надала суду заперечення, в яких просила в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що на даний момент прострочену заборгованість по кредитному договору вона погасила повністю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «ДельтаБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «ДельтаБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відмовляючи ПАТ «ДельтаБанк» в позові, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність на даний час підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судовим розглядом встановлено, що 05.10.2007року між АКБ «ТАС Комерцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2001/1007/88-047, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 40 000,00дол. США, зі сплатою 11,9% (відсотків) річних, на строк до 04.10.2017року.

У забезпечення виконання кредитного договору між Банком та відповідачем був укладений договір іпотеки від 05.10.2007року, відповідно до умов якого в іпотеку Банку передане нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 72,0кв.м, житловою площею 46,6кв м.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором виконувала не належним чином, у зв'язку з чим станом на 28.07.2015року виникла заборгованість в розмірі 231 044,78грн., з яких: тіло кредиту - 226 788,52грн., відсотки - 4 256,25грн., що підтверджується наданим Банком розрахунком заборгованості.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) або дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтями 572, 575 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотека є застава нерухомого майна, що залишається у володіння заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» (надалі - Закон) у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до положень ст.33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір, судом було з'ясовано, що ПАТ «Дельта Банк» звернувся також до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором №2001/1007/88-047 від 05.10.2007року в розмірі 231 044,78грн.. За вказаним позовом відкрито провадження по цивільній справі №640/15512/15-ц.

Отже, ПАТ «Дельта Банк» одночасно звернулось до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує виконання кредитного зобов'язання, та про стягнення боргу з поручителя за цими кредитними зобов'язаннями.

Вимоги про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором та вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, що забезпечує виконання того ж самого кредитного договору, є тотожними (мають однаковий предмет і підстави). Ці вимоги мають і єдину матеріально-правову підставу для звернення - наявність заборгованості за кредитним договором.

У разі задоволення вимог за всіма заявленими позовами, тобто про стягнення коштів, звернення стягнення на предмет іпотеки, банк фактично може отримати виконавчі документи на стягнення одного і того ж боргу різними способами та у подвійному чи більшому розмірі, а виконання цих виконавчих документів матиме наслідком, відповідно, отримання банком задоволення в більшому розмірі, ніж було зобов'язання боржника.

Правова суть забезпечення полягає в тому, що забезпечена сторона, крім прав за основним зобов'язанням, наділяється також додатковими правами, якими вона може скористатися у разі неспроможності боржника або в інших випадках, передбачених законом чи договором. Тобто, виходячи з викладеного, банк наділений альтернативними способами захисту своїх прав - чи то стягнення боргу за кредитним договором з урахуванням штрафних санкцій, чи то звернення стягнення на заставлене майно, оскільки за змістом частини 3 статті 505 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно роз'яснень, які містяться в пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Колегія суддів погоджується з доводами суду стосовного того, що одночасна реалізація позивачем двох самостійних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором і стягнення заборгованості за тим же кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, може призвести до подвійного стягнення за одним і тим же зобов'язанням.

Також судовим розглядом встановлено, що станом на 02.02.2016року простроченої заборгованості за спірним кредитним договором у ОСОБА_1 відсутня, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням норм закону.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -