Справа №481/1609/15-ц 08.02.2016 08.02.2016
Провадження №22-ц/784/285/16
Єдиний унікальний номер 481/1609/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/285/16
Головуючий у 1 інстанції Уманская О.В.
Категорія 27 Доповідач Прокопчук Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Прокопчук Л.М.,

суддів Темнікової В.І., Маляренко І.Б.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, просив: стягнути з відповідача борг за договорами позики в у розмірі 677,35 доларів США, що еквівалентно 14424,60 грн.; процентів за користування чужими коштами в розмірі 1292,41 грн; інфляційні втрати в розмірі 10818,45 грн., понесені судові витрати. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він та відповідач є учасниками системи обліку трансферту майнових прав вимог цифровими титульними знаками "WebMoney Transfer", яка є системою он-лайн - платежів і середовищем для ведення бізнесу між її учасниками. Протягом періоду з 04 березня 2012 року по 06 березня 2012 року між ними були укладені в системі WebMoney Transfer мережі Інтернет та підписані цифровими аналогами власноручних підписів кредитора та боржника договори позики титульних знаків в електронній формі, а саме: договір № 184690/542474 від 04.09.2012 poкy (договір №1), та договір №185136/543001 від 06.09.2012 року Відповідно до умов договорів Відповідач отримав у позику титульні знаки типу WMZ в загальному обсязі 589WMZ, що згідно з п. 1.3 даних договорів еквівалентно 589 доларів США. Умовами вищевказаних договорів позики передбачено, що позика носить строковий характер.

Отже відповідач за кожним договором зобов'язався повернути позику в наступний строк: за договором №1 - в сумі 115 титульних знаків не пізніше 04.10.2012 року; за договором №2 в сумі 562,35 титульних знаків - не пізніше 06.10.2012 року. Після закінчення граничних строків повернення позики, відповідач свої зобов'язання за даними договорами не виконав (а.с.2-6).

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської област від 24 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 50-53).

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 55-59).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду відповідає у повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 березня 2012 року та 06 березня 2012 року між сторонами були укладені в системі WebMoney Transfer мережі Інтернет та підписані цифровими аналогами власноручних підписів кредитора та боржника договори позики титульних знаків в електронній формі, а саме: договір № 184690/542474 від 04.09.2012 poкy та договір №185136/543001 від 06.09.2012 року. Відповідно до умов договорів відповідач отримав у позику титульні знаки типу WMZ: по договору №1 - 100 WMZ, а по договору №2 - 489 WMZ, в загальному обсязі 589 WMZ, що згідно з п. 1.3 даних договорів еквівалентно 589 доларів США. За кожним договором відповідач зобов'язався повернути позику в наступний строк: за договором №1 в сумі 115 титульних знаків не пізніше 04.10.2012 року; за договором №2 в сумі 562,35 титульних знаків не пізніше 06.10.2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що Правилами проведення операцій в борговому сервісі системи WebMoney Transfer не передбачено повернення позичених титульних знаків будь-яким грошовим еквівалентом, а вирішення спору між учасниками системи покладено на розгляд арбітражу системи. Крім того, суд зазначив, що не надано належних та допустимих доказів того, що міжнародна платіжна система WebMoney Transfer узгоджувала з Національним банком України Правила проведення операцій в борговому сервісі і отримала ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на здійснення переказу коштів, а також затвердила курс прийнятих в платіжній системі цифрових титульних знаків до гривневого еквіваленту, який є єдиною грошовою одиницею на території України.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального та процесуального права.

Правовідносини між сторонами виникли з договору позики.

Позикові відносини регулюються параграфом 1 глави 71 Цивільного кодексу України.

Позикові відносини передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні грошей або речей, визначених родовими ознаками, під зустрічне зобов'язання повернути у майбутньому таку саму кількість грошових коштів або речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Поняття речей, визначених родовими ознаками, наводиться у ч. 2 ст. 184 ЦК, згідно з якою річ вважається визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Агналіз наведених норм закону дозволяє зробити висновок про те, що істотною умовою договору позики є його предмет. Предметом договору позики можуть бути грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, причому позичальник, отримавши за договором позики грошові кошти, зобов'язаний повернути позикодавцеві таку саму суму, а якщо йшлося про зазначені вище речі - рівну кількість речей того самого роду та такої самої якості. Тобто в договорі позики не можна передбачити повернення замість грошей інших речей і навпаки, оскільки в такому разі матимуть місце фактичні правовідносини купівлі-продажу. Предметом договору позики є грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, що позикодавець передає у власність позичальнику.

Пунктом 1.1. укладених між сторонами договорів позики визначено предмет договору ними є титульні знаки. Відповідно до п.2.2 договорів позики боржник зобовязується повернути позикодавцю титульні знаки (а.с. 9-14).

З огляду на наведене та обставина, що в п. 1.3 договорів позики сторони визнали, що вартість одного титульного знаку WMZ дорівнює 1 долару США, не дає право позичальнику на отримання неповернутих титульних знаків в розмірі їх грошового еквівалента. Боржник відповідно до договорів позики зобовязався повернути саме титульні знаки, а не їх грошовий еквівалент.

У статтях 524 та 533 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні.

Одночасно частина друга статті 524 Цивільного кодексу України передбачає, що "сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті".

На підставі частини другої статті 533 Цивільного кодексу України "сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом".

Відповідно до листа Національного банку України від 07.02.2014 року № 25-109/5294 «Про особливості здійснення операцій з електроними грошима» електронні гроші відповідно до законів України не є валютними ціностями та грошовими коштами. (аналогічно положення міститься в листі НБУ від 07.06.2013 року № 25-112/6750).

Судова колегія не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо того, що в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 533 ЦК України, оскільки вказана норма закону передбачає виконання грошового зобовязання, в той час як предметоим договору є не гроші, виражені в іноземній валюті, а титульні знаки.

Відповідно до листа Національного банку України від 26.06.2014 року № 25-109/33434 "Щодо використання електронних грошей в Україні" згідно з вимогами пункту 15.2 статті 15 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» банк, що має намір здійснювати випуск електронних грошей, зобов'язаний до початку їх випуску узгодити з Національним банком України правила використання електронних грошей у порядку, встановленому нормативно-правовим актом Національного банку України. Таким нормативно-правовим актом є Положення про електронні гроші в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 4 листопада 2010 року № 481.

Відповідно до вимог Положення суб'єкти, які здійснюють операції з електронними грошима (емітент електронних грошей, оператор, агенти, торговці та користувачі) мають право їх здійснювати лише за правилами, узгодженими з Національним банком України.

Національний банк України не узгоджував правила використання електронних грошей WebMoney Transfer, Інтернет.Гроші, VkrMoney, RBKMoney, Яндекс.Гроші, QJWI, E-gold.

Та обставина, що на 21.05.2015 року Національний банк України видав свідоцтво про узгодження змін до правил системи розрахунків «ЕлМІ» щодо зміни найменування системи розрахунків «ЕлМІ» на "WebMoney.UA» не впливає на вірність висновків суду, оскільки зазначені зміни внесені після укладання договорів між сторонами.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно зясував фактичні обставини справи, дослідивши докази, які позивачем надані на підтвердження своїх позовних вимог, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює, достеменно встановлено, що сторони є учасниками системи обліку трансферту майнових прав вимог цифровими титульними знаками "WebMoney Transfer", яка є системою онлайн - платежів і середовищем для ведення бізнесу між її учасниками. Власником та Адміністратором Системи є компанія WM Transfer Ltd. Керуюча компанія Міжнародна адвокатська компанія UAB «DEED BALTIC»:Поштова адреса: V.Kudirkos str. 18A-1, LT-03105, Vilnius, Lithuania.

Відповідно до Кодексу системи WebMoney Transfer, який є внутрішнім (локальним) нормативним актом даної Системи, що регулює основні принципи взаємодії між її учасниками, кожен учасник обов'язково проходить процедуру реєстрації в Системі, за результатами якої йому присвоюється ідентифікаційний номер (атестат WM - ідентифікатора). Операції, що здійснюються учасниками даної Системи, засвідчуються та фіксуються Системою в журналі WebMoney Кеерег.

Логікою програмно-апаратного комплексу WebMoney Transfer передбачено, що кожний учасник при реєстрації в ній укладає у цифровому виді "Угоду про трансферт майнових прав", яка розміщена на сайті Системи у виді публічної оферти шляхом її акцепту. Отже, реєстрація учасника в Системі передбачає його приєднання до угоди про трансфер майнових прав цифровими титульними знаками. Учасник самостійно зазначає свої персональні дані та після реєстрації отримує необхідні реквізити для доступу до власного електронного гаманця в Системі (паролі, коди), які зобов'язується не повідомляти іншим особам. Для взаєморозрахунків між учасниками в системі "WebMoney Transfer" використовуються титульні знаки, які є еквівалентом обміну в товарообороті, який проходить в мережі Інтернет.

Згідно з Правилами проведення операцій в борговому сервісі системи WebMoney Transfer, Кодексу системи "WebMoney Transfer" та Угоди про трансфер майнових прав цифровими титульними знаками в цій системі учасники мають право укладати угоди щодо майнових прав, які обчислюються одиницями обчислення майнових прав - титульними знаками WebMoney /скорочено - WMZ/. Всі розрахунки в системі здійснюються тільки в титульних знаках. Зазначеними Правилами і Кодексом системи WebMoney Transfer не передбачено повернення позичених титульних знаків будь-яким грошовим еквівалентом; вирішення спорів між учасниками системи покладено на розгляд Арбітражу системи ( п.п.1.6-1.7; 3.8-3.9; 8.1-8.2; 5.1"о"; ст.ст.2.2.1; 5.1 Кодексу).

Правилами проведення операцій у борговому сервісі системи "Money Transfer", а також Кодексом системи передбачено, що у випадку невиконання в установлений строк зобов'язань за договором займу титульних знаків займодавець дає доручення сервісу системи забезпечити повернення боргу шляхом автоматичного зняття з електронного рахунку боржника відповідної кількості титульних знаків.

У разі встановлення одним учасником системи порушення іншим учасником вказаної системи він має право звернутися до "арбітражу" на офіційному сайті "арбітраж" описується як сервіс вирішення спорів між учасниками системи. Учасник системи може направити в "арбітраж" претензію на іншого учасника в разі порушення правил або в разі невиконання чи неналежного виконання або отримання не тих результатів угоди.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач за договорами позики отримував гроші.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді