АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015р. за заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків,

встановила:

у жовтні 2015р. ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2014р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості в розмірі 21 943грн. 82коп. та витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, у сумі 409грн. 16коп., посилаючись на те, що боржник у добровільному порядку рішення третейського суду не виконує.

Ухвалою суду від 23 листопада 2015р. у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

ПАТ «Універсал Банк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки позивачем у справі був банк, який не є споживачем, а відтак третейський суд не розглядав питання щодо захисту прав споживача.

ПАТ «Універсал Банк», будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.64), свого представника у судове засідання не направив, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала за можливе провести судове засідання у відсутність заявника.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 3 жовтня 2008р. року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL95381, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 15 000 грн. строком до 25 вересня 2012р. та сплатою щомісячно процентів у розмірі 38,6 % річних за користування кредитними коштами.

16 квітня 2010р. між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 була укладена угода про припинення зобов'язань за договором № CL95381 від 3 жовтня 2008 року, у пункті 4 якої

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2356/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.

- 2 -

сторони визначили, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 29 квітня 2014р. задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 21 943,82грн. та витрати, пов'язані із вирішенням спору у третейському суді, у сумі 409грн. 16коп.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до ст. 6 Закону України "Про третейські суди".

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду відповідає наявним матеріалам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи а те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі 6-1716цс15 від 11 листопада 2015р. і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

- 3 -

У даній справі рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі якого заявник просить видати виконавчий лист, ухвалено 29 квітня 2014р., тобто після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди», ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, спір виник щодо стягнення з неї заборгованості за кредитом, то третейському суду, в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 цього Закону, така справа не підвідомча.

Доводи ПАТ «Універсал Банк» про неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд діяв відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

Судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк» відхилити, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: