Провадження № 2/761/7832/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про виплату коштів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - відповідач) про виплату коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір та відкрито депозитний рахунок НОМЕР_1. Враховуючи, що відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних позивач повідомив про припинення ділових відносин з відповідачем - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та просив перерахувати йому всі його кошти, які знаходяться у відповідача. Оскільки, кошти позивачу не повернуто, просив повернути йому кошти в розмірі 144845,76 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чино, надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки, у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів та делеговано всі повноваження ліквідатора банку, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 09.09.2015 року було укладено договір №980-062-000128526 на суму 5000,00 грн. за процентною ставкою 33,12 % річних на 367 днів, 08.02.2016 року договір № 980-075-000186787 на суму 11845,00 грн. за процентною ставкою 33,54 % річних на 367 днів, 15.02.2016 року договір № 980-062-000189501 на суму 90000,00 грн. за процентною ставкою 33,54 % на 367 днів.

Після вимоги про повернення коштів, відповідачем не повернуто позивачу внесені кошти.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Як повідомив відповідач, на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення від 23.05.2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації банку» та рішення від 13.06.2016 року №991 «щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Рішенням правління Національного банку України №124-рш від 12.07.2016 року оголошено про відкликання банківської ліцензії та на підставі даного рішення виконавою дирекцією Фонду гарантування винесено рішення №1213 від 12.07.2016 року, згідно з яким 13.07.2016 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (ч.1 ст. 360-7 ЦПК України).

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Правова позиція ВСУ у справі за № 6-1123 цс16 від 13.06.2016 року).

За захистом своїх порушених прав позивач звернувся до суду 23.07.2016 року, проте, на час вирішення справи в ПАТ «Банк Михайлівський» розпочато процедуру ліквідації, що унеможливлює задоволення його позовних вимог, враховуючи вимоги ст. 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 651, 1060 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про виплату коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя