Справа № 459/2908/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс», з участю третьої особи: КП «Червонограджитлокомунсервіс», про визнання недійсними та скасування свідоцтва про право власності на квартиру та рішення про її приватизацію,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру від 01.10.2014 року № 5875 та рішення ОСОБА_7 приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 01.10.2014 року № 43. На обґрунтування позову послався на те, що перебував у шлюбі з відповідачем з 26.11.2008 року, рішенням Червоноградського міського суду Львівської області шлюб розірвано. Відповідач без його згоди подала заяву про приватизацію квартири, що за адресою: м. Соснівка, вул. Галицька, 2/31, що суперечить ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Це підтверджується тим, що він виїхав за межі України через кордон з Польщею 13.09.2014 року, а вїхав на територію України лише 30.12.2014 року. Приватизація відбулась 01.10.2014 року, коли його не було на території України. Зазначає, що жодних довіреностей будь-яким особам на здійснення приватизації не надавав, а також заяву на приватизацію вищевказаної квартири не підписував. Відповідач була прописана у квартирі 05.08.2014 року, а вже 08.09.2014 року нею було подано заяву про приватизацію квартири. У звязку з цим вважає, що у відповідача був інтерес у набутті права власності на квартиру, яка була отримана позивачем одноосібно. Заперечив належність йому підпису у заяві на приватизацію.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач пояснив, що заяву про приватизацію квартири не підписував, проте доказів цього у нього немає. Від проведення призначеної почеркознавчої експертизи відмовився, оскільки не має коштів на її оплату. Справу просить розглядати за наявними матеріалами.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник позов не визнали. У задоволенні позову просили відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_7 приватизації КП «ЧЖКС» у судовому засіданні зазначив, що при вирішенні спору покладається на думку суду.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Установлено, що згідно з копією заяви, адресованої керівнику органу приватизації, за підписом ОСОБА_2 та ОСОБА_4, останні просять оформити у спільну часткову власність квартиру, що за адресою: м. Соснівка, вул. Галицька, 2/31, просять передбачити розподіл долі власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Відповідно до копії рішення бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 01.10.2014 року № 43 вирішено приватизувати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартиру, що за адресою: м.Соснівка, вул. Галицька, 2/31.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на квартиру від 01.10.2014 року № 5875 квартира, що за адресою: м. Соснівка, вул. Галицька, 2/31 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Свідоцтво видане згідно рішення ОСОБА_7 приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 01.10.2014 року № 43.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII (в редакції від 09.11.2011 року) (далі Закон № 2482-XII) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир(будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств,організацій, установ.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ст. 3 Закону № 2482-XII до об'єктів приватизації (далі - квартири (будинки) належать: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення. Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2482-XII якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло на момент введення в дію цього Закону.

Згідно з положенням ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону № 2482-XII від 19.06.1992 року передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи неподання позивачем доказів, спростовуючих належність йому підпису на заяві про передачу у спільну сумісну або часткову власність спірної квартири, його ухилення від проведення експертизи з цього питання та подальша відмова у судовому засіданні від проведення відповідного експертного дослідження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним та скасування рішення ОСОБА_7 приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 01.10.2014 року № 43 на заявленій підставі, а отже, для визнання недійсним та скасування виданого на його підставі свідоцтва про право власності на зазначену квартиру як похідного.

Суд відхиляє твердження позивача про незаконність прийняття рішення про приватизацію спірної квартири з тієї підстави, що на цей час 01.10.2014 року він перебував за межами України, оскільки закон не повязує можливість прийняття рішення про приватизацію об'єктів приватизаціїз місцеперебуванням заявника.

Необгрунтованим є й посилання позивача на відсутність заяви-згоди тимчасово відсутніх членів сімї наймача на приватизацію спірної квартири, оскільки ним не подано доказів існування тимчасово відсутніх членів сімї наймача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В. В. Грабовський