Справа № 127/2008/16-ц Провадження № 22-ц/772/1983/2016Головуючий в суді першої інстанції Бар'як А. С.
Категорія 48Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Луценка В.В., Матківської М.В.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, за участі третьої особи управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3

Позовні вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають спільних дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач має матеріальну можливість в період канікул здійснювати з дітьми тимчасові поїздки для їх відпочинку, розвитку та оздоровлення за межі України. З дітьми неодноразово подорожували та оздоровлювали їх в інших країнах світу. Неодноразово перебували в Ірландії де проживає близька подруга та кума позивача. На весняні канікули та травневі свята позивач з дітьми та своїм батьком відпочивали та оздоровлювали дітей у Турції. Останні кілька років на зимові канікули відпочивали і мають намір відпочивати в Домініканській республіці, а також Мексиці. В зв'язку з навчанням доньки їй відкрито візу до США, куди одночасно позивач має бажання повезти на відпочинок і молодших синів.

Однак, після розірвання шлюбу з відповідачем через його відмови або ухилення в наданні згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон, виникли проблеми з організацією звичного для дітей відпочинку, заплановані поїздки зриваються. Через відсутність згоди батька на тимчасовий виїзд діти не мали повноцінного відпочинку в 2014 році та на зимових канікулах в 2016 році.

Використовуючи свою можливість надання чи не надання дозволу відповідач позбавляє дітей відпочинку, в силу чого позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України неповнолітнім громадянам України - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, щорічно, до 18-річчя дітей, у Домініканську республіку, Мексику, Турецьку Республіку, Іспанію, Республіку Ірландії, США, Республіку Грецію, в періоди: з 01 січня по 15 січня; з 20 березня по 01 квітня; з 01 травня по 12 травня, з 01 липня по 01 вересня; з 28 грудня по 31 грудня, а також надати дозвіл на оформлення візового документу дітям для виїзду за кордон без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_3.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року позов задоволено.

Надано дозвіл на неодноразовий, тимчасовий виїзд за межі України до Домініканської республіки, Мексики, Турецької Республіки, Іспанії, Республіки Ірландії, США, Республіки Греції, в періоди: з 01 січня по 15 січня; з 20 березня по 01 квітня; з 01 травня по 12 травня, з 01 липня по 01 вересня; з 28 грудня по 31 грудня, щорічно, до досягнення дитиною повноліття (18-річного віку), малолітній громадянці України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надано дозвіл на оформлення візового документу дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, для виїзду за кордон без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надано дозвіл на неодноразовий, тимчасовий виїзд за межі України до Домініканської республіки, Мексики, Турецької Республіки, Іспанії, Республіки Ірландії, США, Республіки Греції, в періоди: з 01 січня по 15 січня; з 20 березня по 01 квітня; з 01 травня по 12 травня, з 01 липня по 01 вересня; з 28 грудня по 31 грудня, щорічно, до досягнення дитиною повноліття (18-річного віку), малолітньому громадянину України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надано дозвіл на оформлення візового документу дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 для виїзду за кордон без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надано дозвіл на неодноразовий, тимчасовий виїзд за межі України до Домініканської республіки, Мексики, Турецької Республіки, Іспанії, Республіки Ірландії, США, Республіки Греції, в періоди: з 01 січня по 15 січня; з 20 березня по 01 квітня; з 01 травня по 12 травня, з 01 липня по 01 вересня; з 28 грудня по 31 грудня, щорічно, до досягнення дитиною повноліття (18-річного віку), малолітньому громадянину України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надано дозвіл на оформлення візового документу дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 для виїзду за кордон без дозволу (згоди) батька дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 26 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 105 розірвано (а.с. 7-8).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого 03.09.2002 року та зареєстрованого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 4).

Згідно свідоцтва про народження, виданого 12.12.2006 року та зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 5).

Відповідно до свідоцтво про народження серія НОМЕР_2, видане 08.02.2011 року та зареєстроване Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, зазначає, що батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 6).

З заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19.03.2014 року, 27.11.2014 року, 17.06.2015 року, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надавали нотаріально засвідчену згоду у зазначені відповідні періоди на виїзд дітей за кордон у супроводі уповноважених ними осіб до США, Домініканської Республіки, Грецької Республіки (а.с. 22, 23, 24).

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 30.12.2015 року, вона зверталася до ОСОБА_3 з проханням надання згоди на відкриття візи та тимчасові короткотермінові поїздки за межі України до країн Шенгенської угоди (зони) та будь-яких інших країн (Єгипту, Туреччини, Чорногорії, Болгарії тощо) з метою туризму і відпочинку їх малолітнім дітям: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у супроводі їх матері ОСОБА_4, на період майбутніх канікул (зимових, весняних, літніх 2016 року). Відповідну заяву ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 за допомогою приватного нотаріуса Безпалок Л.С. (а.с. 25, 26, 64, 65).

На вказану заяву ОСОБА_3 надав відповідь від 12.01.2016 року, в якій зазначив, що ОСОБА_3 вважає за недоцільне і передчасне надання згоди на відкриття візи та виїзд їх неповнолітніх дітей за кордон на повний строк до досягнення ними повноліття. Проте, не заперечує проти надання згоди на відкриття візи та виїзд за кордон України дітей на певну поїздку в чіткий час з чітким визначенням країни перебування (а.с. 27).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що неможливість малолітніх дітей тимчасово виїхати з матір'ю на відпочинок та оздоровлення за кордон, об'єктивно суперечить інтересам дітей, з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини обмеженого спілкування між сторонами з питань надання відповідачем відповідного дозволу, в наслідок чого позивач змушена вдаватись до послуг приватного нотаріуса, передаючи відповідачу відповідні заяви, з огляду на наявність перешкод в наданні відповідачем згаданого дозволу на виїзд дітей за кордон в період, коли позивач має бажання та можливість організувати відповідні поїздки з дітьми за кордон, зокрема обставини відсутності відповідача в Україні в момент необхідності надання такого дозволу, що мало місце в грудні 2015 року, або наявність інших причин, в силу яких відповідач фізично не може з'явитись до нотаріуса та надати відповідну згоду, що, на думку суду, не повинно бути перешкодою для реалізації позивачем можливості забезпечити дітям поїздку за кордон з метою їх всебічного розвитку, відпочинку, навчання, оздоровлення тощо.

Колегія суддів погоджується з такими висновком зважаючи на наступне.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН).

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції).

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Стаття 313 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Однак, статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

У відповідності з частиною 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Отже, чинним законом не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції відповідно до приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України правильно виходив з того, що визначення конкретного терміну вивезення дітей за кордон та країн, до яких дозволяється виїзд дітей без згоди батька, не суперечать положенням чинного законодавства та не приведе до фактичного позбавлення батька можливості брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Враховуючи викладене, та те, що у відповідності до ч. 1 ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, приймаючи до уваги, що сторони не можуть знайти спільної згоди щодо виїзду їх спільних дійте за межі України для відпочинку та оздоровлення, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та ст. 308 ЦПК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити як безпідставну та необгрунтовану і залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: О.Ю. Береговий