Справа № 759/5686/15-ц С
Головуючий у суді першої інстанції: Морозов М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 31 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач ПАТ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 22 травня 2006 року уклали кредитний договір K2U0AU00050048, згідно до умов якого банк зобов'язався надати останньому кредит у розмірі 9393,00 доларів США на термін до 21 травня 2013 pоку, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з чим станом на 20 листопада 2015 року утворилась заборгованість в сумі 39377,96 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_6 за договором кредиту, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_7 укладено договори поруки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року частково задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K2U0AU00050048 від 22 травня 2006 року в сумі 2714, 46 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 31 серпня 2016 року (з розрахунку 2565, 2241 грн. за 100 доларів США) становить 69 631, 98 грн., судові витрати у справі в сумі 2067 грн., а всього 71 698 гривень 98 копійок.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції, скасувавши його в частині відмовлених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в розмірі 36 663, 50 доларів США, в решті рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_6 не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.226,227), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом установлено, що 22 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № K2U0AU00050048, за умовами якого ОСОБА_6 банком було надано на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового використання грошові кошти як кредит в сумі 9393 доларів США на строк до 21 травня 2013 року і відповідно до договору ОСОБА_6 зобов'язувався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту.

Згідно з умовами договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В забезпечення своєчасного виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором, 22 травня 2006 року між банком і ОСОБА_3, ОСОБА_7 укладені договори поруки, відповідно до яких поручителі на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати солідарно за зобов'язаннями ОСОБА_6 по умовах кредитного договору в повному обсязі.

Банк свої зобов'язання виконав і надав ОСОБА_6 обумовлений договором кредит, але останній не здійснив платежів у відповідності до графіку погашення кредитної заборгованості, й порушивши умови договору, не повертає платежі з погашення суми кредиту та нарахованих відсотків.

ОСОБА_7 померла 2 березня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смертей у м.Києві.

Банк по умовам договору нарахував заборгованість відповідачів перед банком станом на 20 листопада 2015 року у розмірі 39377,96 доларів США, що за курсом 23,83 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 листопада 2015 року складає 938376 грн.79 коп., з яких заборгованість за кредитом 7135,91 доларів США, еквівалент 170048 грн.74 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 9466,47 доларів США еквівалент 225585 грн.98 коп., комісія за користування кредитом 916,29 доларів США еквівалент 21835 грн.19 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 21859,29 доларів США, еквівалент 520906 грн.88 коп.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_8 звернулися до суду першої інстанції з заявою про застосування строків позовної давності в три роки щодо стягнення заборгованості за періодичними платежами по кредитному договору, в один рік щодо стягнення штрафів та пені.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку, але в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності щодо вимог банку про стягнення заборгованості за кредитом та процентами. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії, суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся до суду з позовом поза межами строків позовної давності щодо цих вимог.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» ( ст. ст.530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами зобов'язань за договором (п.5.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення до 21 травня 2013 року (п.1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з «10» по «15» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 193,89 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Крім того, пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2 (сплата відсотків щомісяця), 2.2.3 (сплата комісії щомісячно) даного договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( ст.253 ЦК України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів (правова позиція, висловлена Верховним Судом України від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14).

Судом установлено, що ОСОБА_6 перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим з 16 січня 2009 року у нього утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 9 квітня 2015 року.

Зважаючи на подану відповідачами заяву про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості з відповідачів у межах трирічного строку позовної давності, тобто з 10 квітня 2012 року по 15 травня 2013 року в сумі 2714,46 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 69631 грн.98 коп. Щодо вимог про стягнення пені, то в цій частині висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності є правильним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачем було перервано строк позовної давності шляхом сплати готівковими коштами 4 доларів США, що надійшли в касу позивача 31 березня 2015 року, а тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зазначення у виписці по рахунку позичальника про надходження до банку 4 доларів США не може свідчити, що ці кошти внесені ОСОБА_6, при тому, що останній такі дії заперечує, а представник позивача належних та допустимих доказів (платіжного документу) на підтвердження внесення коштів саме відповідачем ОСОБА_6 не надав.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, зобов'язання залишилося не виконаним, то банк має право на стягнення процентів на підставі ст.1048 ЦК України та пені на підставі ст..549 ЦК України у межах строку позовної давності, не заслуговують на увагу, так як з цих підстав позивачем вимоги не заявлялися і предметом судового розгляду не були, .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 218, 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 31 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: