Провадження №2/761/1297/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Лазоришинець К.М., Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом Селянського (Фермерського) господарства «Конкурент» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Валігури Ганни Валеріївни, третя особа: публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України», про скасування нотаріальної дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року Селянське (Фермерське) господарство «Конкурент» (Позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про оскарження нотаріальних дій до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Валігури Ганни Валеріївни, в якому просило скасувати нотаріальну дію, а саме посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Валігурою Г.В. Договору застави майбутнього урожаю від 28 квітня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 367.

Свої вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 28.04.2014р. приватним нотаріусом Валігура Г.В. Київського міського нотаріального округу було посвідчено Договір застави майбутнього урожаю між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та С (Ф)Г «Конкурент», зареєстрованого в реєстрі за № 367. Предметом застави, відповідно до п.1.5. Договору застави, є майно, яке стане власністю Заставодавця після укладення Договору, а саме майбутній урожай зерна кукурудзи 30го класу, 2014 року урожаю, вирощений на полях загальною площею 476 га. Прогнозовані показники предмета застави: зерно кукурудзи 3-го класу в кількості 1500 тонн, загальна вартість яких становить 1 500 000,00 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена лише дійсна вимога, за ст. 4 Закону предметом застави можуть бути майно та майнові права. Разом з тим, предмет Договору застави не можна віднести ні до категорії нерухомих речей, ні до категорії рухомих речей, тобто нотаріус посвідчив не визначене цивільним законодавством майно, яка річчю (у розумінні ЦК України) бути не може, а тому не може бути предметом договору застави. При посвідченні договору застави, Позивачу не було пояснено правову природу та правові наслідки вчинення даного договору, оскільки підписання Договору застави було необхідною умовою укладення основного договору.

Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.42-43), в яких нотаріус зазначив, що твердження Позивача щодо неможливості віднесення предмету застави ані до рухомого ані до нерухомого майна, та взагалі не може бути визначене як річ виходячи з положень ЦК України, суперечать ч.3 ст.4 Закону України «Про заставу» і ч.2 ст.576 ЦК України, де вказано, що предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо). Таке майно може бути предметом застави у випадку, коли це передбачено договором, причому воно є самостійним предметом застави. При посвідченні договору застави Відповідачем було дотримано вимоги законодавства та вчинено відповідні дії, з урахуванням волевиявлення обох сторін, їх пропозицій щодо умов договору, а також сторонам було роз'яснено правову природу та наслідки підписання такого договору. Причин для відмови у вчиненні нотаріальної дії у Відповідача не було, тому що, посвідчення договору застави майбутнього врожаю відповідало нормам і вимогам законодавства України, а вимоги Позивача надумані і не відповідають закону.

Третьою особою надано суду письмові пояснення (а.с.45-48), в яких вона зазначила, що заперечує проти поданого позову, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки чинним законодавством визначено, що зерно майбутнього врожаю може бути предметом застави (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про заставу»). Окрім того, відповідно до п.7.6. Договору застави нотаріусом роз'яснено сторонам положення чинного законодавства України щодо порядку укладення договорів застави, підстав та наслідків визнання їх недійсними, порядок задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави, зміст ст.ст. 203, 572-593 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-29,40-43 Закону України «Про заставу» та ст.ст.22, 24-26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

В судовому засіданні представник Позивача - Мартинюк А.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, подала суду лист № 5/01-16 від 26.01.2016р., в якому просила розглянути справу без її участі (а.с.44).

Представник третьої особи - Цапенко Б.В. проти позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Валігурою Г.В. посвідчено договір застави майбутнього врожаю між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Заставодержатель за договором) та Селянське (Фермерське) господарство «Конкурент» (Заставодавець за договором), та зареєстровано в реєстрі за № 367 (а.с.12-13).

Відповідно до п.1.1., 1.2. Договору застави визначено, що Заставодержатель має право у випадку невиконання Заставодавцем своїх зобов'язань за Договором поставки зерна майбутнього врожаю № 50-К від 28 квітня 2014 року, укладеного між Заставодержателем (в Основному договорі - Покупець) та Заставодавцем (в Основному договорі - Постачальник), за умовами якого останній поставляє Заставодержателю сільськогосподарську продукцію, а він зобов'язується прийняти його та оплатити, - одержати задоволення за рахунок передбаченого п.1.5. цього Договору заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами Заставодавця.

Пунктом 1.5. Договору застави визначено, що предметом застави є майно, яке стане власністю Заставодавця після укладення Договору, а саме майбутній урожай зерна кукурудзи 3-го класу, 2014 року урожаю, вирощений на полях загальною площею 476 га, а саме: Поле № 31 загальною площею 70 га, Поле № 32 загальною площею 86 га, Поле № 33 загальною площею 100 га, Поле № 34 загальною площею 110 га, Поле № 24 загальною площею 110 га, які знаходяться на території Очеретнянської селищної ради. Прогнозовані показники предмета застави: зерно кукурудзи 3-го класу в кількості 1500 тонн, загальна вартість якого становить 1 500 000,00 грн.

Так, згідно вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому (ст. 573 ЦК України).

Частинами 1-3 ст. 576 ЦК України визначено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Предметом застави може бути майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай, приплід худоби тощо).

Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Право застави поширюється на плоди, продукцію та доходи, одержані від використання заставленого майна, у випадках, встановлених договором.

Водночас, ч.ч. 4-5 ст. 576 ЦК України встановлено, що предметом застави не можуть бути: культурні цінності, що є об'єктами права державної чи комунальної власності і занесені або підлягають занесенню до Державного реєстру національного культурного надбання; пам'ятки культурної спадщини, занесені до Переліку пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації; вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких заборонена законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог.

Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення.

Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

Так, судом встановлено, що чинним законодавством визначено, що застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, так предметом застави може бути зокрема і майно, яке заставодавець набуде після виникнення застави (майбутній урожай).

Таким чином, враховуючи зазначені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах діючого законодавства та відповідно до вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу», а тому протиправності дій щодо посвідчення відповідачем договору застави майбутнього врожаю між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та Селянським (Фермерським) господарством «Конкурент» суд не вбачає.

Окрім того, відповідно до п.7.6. Договору застави майбутнього врожаю нотаріусом роз'яснено сторонам положення чинного законодавства України щодо порядку укладення договорів застави, підстав та наслідків визнання їх недійсними, порядок задоволення забезпечених заставою вимог за рахунок предмета застави, зміст ст.ст. 203, 572-593 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-29,40-43 Закону України «Про заставу» та ст.ст.22, 24-26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, зокрема щодо незаконності нотаріальної дії відповідача щодо посвідчення 28.04.2014 року Договору застави майбутнього врожаю між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» та Селянським (Фермерським) господарством «Конкурент», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст.572-574, 576 ЦК України, ст.ст. 3,4 Закону України «Про заставу», ст.ст. 7, 50 Закону України «Про нотаріат» та керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Селянського (Фермерського) господарства «Конкурент» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Валігури Ганни Валеріївни, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України», про скасування нотаріальної дії, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасували, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: