Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. №333/7574/14
Провадження № 22-ц/778/742/16
Головуючий у 1-й інстанції Боровікова А.І.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 24.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачем ОСОБА_4 (позичальником) був укладений кредитний договір № 0710/0608/55-023 відповідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 50000.00 доларів США зі сплатою 11.90% річних за користування кредитом на строк до 24 червня 2018 року.

З метою забезпечення належного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 (поручителем) укладено Договір поруки №0710/0608/55-023-Р-1 від 24.06.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов"язалась перед банком відповідати за виконання зобов"язань позичальника ОСОБА_4 за надані кредитні кошти. Просила визнати поруку припиненою у зв'язку з пропуском позивачем передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначала, що 30 квітня 2013 року кредитор направляв боржникові і поручителю досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, яка за умовами договору і вимогою кредитора підлягала виконанню протягом тридцяти днів з дня направлення вимоги. В наданий кредитором строк вимога боржником не виконана, кредит в повному обсязі не погашений. З позовом до поручителя кредитор звернувся у лютому 2014 року, тобто з пропуском строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

Крім того, позичальник перестав виконувати належним чином зобов"язання за кредитним договором з 25.05.2012 року, а з 09.04.2013 року взагалі перестав їх здійснювати. Отже, наявні всі підстави для припинення поруки, внаслідок пропуску строку звернення з позовною заявою до поручителя, так як порука припинена або з 29.10.2013 року через шість місяців з дня не внесення чергового платежу за кредитним договором (дня настання строку чергового платежу за основним зобов'язанням) або з 14.11.2013 року (дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України (п. 9.1.-9.3 кредитного договору).

Посилаючись на ч.4 ст.559 ЦК України позивач просить суд визнати припиненим Договір поруки №0710/0608/55-023-Р-1 від 24.06.2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством „Сведбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Сведбанк" та ОСОБА_3, ОСОБА_4 судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2015 року позов задоволено.

Визнано Договір поруки від 24.06.2008р. № 0710/0608/55-023/Р-1, укладений 24.06.2008р. між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_4. за кредитним договором №0710/0608/55-023 від 24.06.2008р., припиненим з 09.06.2012р., а також стягнуто судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив з того, що пред'явивши 30 квітня 2013 року вимогу до боржника й поручителя про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, ПАТ « Дельта Банк» " відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов'язання. ПАТ « Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом 27 лютого 2014 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З таким висновком суду можна погодитись.

Судом установлено, що24.06.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 0710/0608/55-023 відповідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 50000.00 доларів США зі сплатою 11.90% річних за користування кредитом на строк до 24 червня 2018 року.

З метою забезпечення належного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором 24.06.2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір поруки №0710/0608/55-023-Р-1, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов"язалась перед банком відповідати за виконання зобов"язань позичальника ОСОБА_4 за надані кредитні кошти.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року в якості співвідповідача залучено ПАТ « Дельта Банк» ( а.с. 159).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Суд встановив, що сторони визначили як строк дії договору - кінцевий строк повернення кредиту - до 24 червня 2018 року (пункт 1.1 частини першої кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 714.47 доларів США - щомісячно, до 10 числа кожного місяця (пункт 3.1.1 частини третьої кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 10) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Проте у зв'язку з порушенням ОСОБА_4умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 30 квітня 2013 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з моменту надіслання цієї вимогги Банком.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що, пред'явивши вимогу 30 квітня 2013 року до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду. Установивши, що ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом до поручителя 27 лютого 2014 року з пропуском шестимісячного строку суд правильно застосував частину четверту статті 559 ЦК України та обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_3 про припинення поруки.

При цьому, суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 1 ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та визнав договір поруки припиненим з 09.06.2012 року, про що зазначив в резолютивній частині рішення, хоча в мотивувальній частині рішення про це нічого не йдеться, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України .

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що 30.04.2013 року Банк не звертався до позичальника ОСОБА_4 та до поручителя ОСОБА_3 з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту не заслуговують на увагу, оскільки у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 30 квітня 2013 року Банк надіслав ОСОБА_4, ОСОБА_3 досудову вимогу (претензію), в якій вимагав погасити борг за кредитом упродовж місячного терміну. При цьому Банк попередив, що в разі незадоволення претензії, матеріали щодо стягнення всієї суми заборгованості будуть передані до суду ( а.с. 16-17).

27 лютого 2014 року Банк звернувся до суду з позовом до позичальника ОСОБА_4, поручителя ОСОБА_3, про стягнення достроково солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 заборгованості за кредитом у сумі 374871.54 грн. з яких: тіло кредиту - 334438.71 грн., заборгованість за відсотками - 40432.83 грн. ( а.с. 18-23).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2015 року у цій справі змінити.

Виключити з п. 2 резолютивної частини рішення після слів припиненим « з 09.06.2012 року».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: