СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/3754/16-ц
пр. № 2/759/2745/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Дмитрієва Тамара Миколаївна про визнання недійсним договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

11.03.2016 року представник ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання від 13.11.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом 12 КДНК Дмитрієвою Т.М., зареєстрований в реєстрі за №1-1639, повернення сторіни за договором в первісний стан. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого відчужувач передала у власність набувачеві 11/24 частин квартири АДРЕСА_1, а остання зобов'язувалась довічно утримувати ОСОБА_4 Позивач є онукою відчужувача. Після смерті бабусі ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивачу стало відомо про зміст укладеного договору, який вона вважає було укладено під впливом помилки, оскільки вартість частини квартири, зазначеної в договорі, є значно нижчою в порівнянні з дійсною ринковою вартістю аналогічних частин квартир на момент укладення договору. Заниження вартості речі, що підлягала відчуженню за договором, вплинуло на помилкове визначення обсягів обов'язків набувача такого майна, що призвело до неспіврозмірності реальної вартості майна і обов'язків набувача.

Позивач і її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову.

Державний нотаріус 12 КДНК в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, надіслав листа про розгляд справи за їх відсутності.

Судом встановлено, що 13.11.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом 12 КДНК, зареєстрований в реєстрі за №1-1639 (а. с. 17 - 18). В силу п. 1 договору, ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності 11/24 частин квартири під АДРЕСА_1. Вартість 11/24 частин квартири становить 11 728,91 грн. (п. 3 договору). Інвентаризаційна оцінка 11/24 частин квартири становить 11 728,91 грн. за довідкою характеристикою, виданою БТІ від 06.11.2009 року за №1439307 (п. 4 договору).

Пунктом 5 договору зазначено, що ОСОБА_2 зобов'язується довічно повністю утримувати гр. ОСОБА_4, забезпечувати її наглядом, ліками, харчуванням, медичним обслуговуванням, необхідною матеріальною допомогою, сплачувати телефонні рахунки, робити необхідний ремонт у квартирі, а також надавати побутові послуги, забезпечення організації поховання та ритуальних послуг в разі смерті відчужувача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 80 років ОСОБА_4 померла, про що складено відповідний актовий запис №18941, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 11). Поховання померлої здійснила відповідач, що підтверджується довідкою (а. с. 55).

Позивач є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 від 03.08.1991 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень від 16.02.2016 року (а. с. 13 - 15).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Спір між сторонами вини з тих підстав, що на переконання позивача оспорюваний договір укладений під впливом помилки, зокрема, вартість частини квартири, зазначеної в договорі, є значно нижчою в порівнянні з дійсною ринковою вартістю аналогічних частин квартир на момент укладення договору. Заниження вартості речі, що підлягала відчуженню за договором, вплинуло на помилкове визначення обсягів обов'язків набувача такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей( ч. ч. 1 - 3, 6 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, якщо вона має істотне значення. Такими є помилки щодо правової природи правочину, його змісту, предмета, ціни, сторони, якості об'єкта тощо. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилася, необхідно здійснити значні витрати. Найчастіше хибне сприйняття стосується правової природи та предмета правочину, що може виникнути при визначенні тотожності предмета або його якості.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка насправді мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вартість частини квартири, зазначеної в оспорюваному договорі, є значно нижчою в порівнянні з дійсною ринковою вартістю аналогічних частин квартир на момент укладення договору.

Проте, в судовому засіданні зверталася увага, що пункти 3-4 договору довічного утримання від 13.11.2009 року стосуються інвентаризаційної вартості квартири, а не ринкової, тобто ринкова вартість в договорі не визначалася взагалі.

Згідно національного стандарту N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440, інвестиційна вартість - вартість, визначена з урахуванням конкретних умов, вимог та мети інвестування в об'єкт оцінки. Тобто, на сьогоднішній день фактично не можливо встановити інвентаризаційну вартість спірної частини квартири, оскільки її фактичний стан понад 6 років тому на сьогодні встановити неможливо.

Необхідно враховувати також і те, що законодавець не відносить визначення ринкової вартості квартири до обов'язкових умов договору довічного утримання.

Позивачем не було доведено належними і допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття ОСОБА_4 фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення і має істотне значення.

Надані позивачем роздруківки з мережі інтернет видання «Aviso» (а. с. 21-23) дають підстави вважати, що ринкова вартість квартири, переданої за спірним договором довічного утримання, дійсно могла бути вищою за вказану в договорі інвентаризаційну вартість, проте дана обставина жодним чином не свідчить про наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття ОСОБА_4 фактичних обставин правочину, і що це могло вплинути на її волевиявлення.

Позивачем не доведено обставини помилкового визначення обсягів обов'язків набувача та неспіврозмірності реальної вартості квартири і обов'язків набувача. Відсутні будь-які докази того, що воля ОСОБА_4 до вчинення оскаржуваного правочину не узгоджується з результатом такого правочину.

Навпаки, факт виконання сторонами договору протягом шести років свідчить про досягнення згоди сторонами договору з усіх істотних умов договору, розуміння ними природи правочину, визначених договором прав та обов'язків сторін, властивостей і якостей переданої за договором речі, а також узгодження волі ОСОБА_4 до вчинення оскаржуваного правочину з його результатом.

Наведене вище свідчить, що оскаржуваний договір довічного утримання від 13.11.2009 року не було вчинено під впливом помилки, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 229 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06.06.2016 року

СУДДЯ Т.О. ЗАЄЦЬ