АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4793/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2847/16Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна сумісною власністю, визнання права власності, припинення права на частку у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна сумісною власністю, визнання права власності, припинення права на частку у спільній частковій власності.

З метою запобігання порушення своїх прав та забезпечення можливості виконання в майбутньому рішення суду, позивач в поданій заяві про забезпечення позову просила суд накласти заборону на відчуження і здійснення будь-яких дій з майном, зареєстрованим на ім'я відповідача ОСОБА_2,а саме:

житловий будинок АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці площею 0,25 га; земельну ділянку площею 0,20 га (для ведення особистого селянського господарства), розташована в с. Мачухи Полтавського району Полтавської області; автомобіль «Форд-Хуга», державний номер НОМЕР_1; автомобіль «Тайота «AVENSIS», державний номер НОМЕР_2; однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2016 року заяву задоволено частково.

Заборонено відчуження і здійснення будь-яких дій з майном, зареєстрованим на ім'я відповідача ОСОБА_2, а саме: житлового будинку АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці площею 0,25 га; автомобіль «Форд-Хуга», державний номер НОМЕР_1; автомобіль «Тайота «AVENSIS», державний номер НОМЕР_2; однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився в другий разу, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надавши суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте, оскільки ОСОБА_2 вдруге не з'явився у судове засідання, доказів поважності неявки у суд не надав, та враховуючи встановлені ст. ЦПК України строки розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Верховний Суд дав роз'яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна сумісною власністю, визнання права власності, припинення права на частку у спільній частковій власності.

Разом з позовною заявою ОСОБА_3 звернулася в суд з заявою про забезпечення позову, у якій просила забезпечити позов шляхом накладення заборони на відчуження і здійснення будь яких дій з майном, а саме: житловим будинком АДРЕСА_2 розташованого на земельній ділянці площею 0,25 га; земельною ділянкою площею 0,20 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованої в с. Мачухи Полтавського р-ну Полтавської обл.; автомобілем «Форд-Хуга», державний номер НОМЕР_1; автомобілем «Тайота «AVENSIS», державний номер НОМЕР_2; однокімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_3 зазначено, що вразі невжиття заходів забезпечення позову відповідач може переєструвати на третіх осіб право власності на майно, яке вони з ОСОБА_2 придбали за час спільного проживання в цивільному шлюбі та яке зареєстроване на останнього.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_3про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а спірне майно, що належить відповідачеві та є предметом спору може бути реалізоване до закінчення розгляду справи та ухвалення рішення. Вимоги заяви про забезпечення позову стосовно земельної ділянки площею 0,20 га (для ведення особистого селянського господарства), розташованої в с.Мачухи Полтавського району Полтавської області, не підлягають задоволенню, оскільки зазначена земельна ділянка відповідно позову та доданих документів належить позивачці.

Проаналізувавши надані суду апеляційної інстанції докази, колегія суддів приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції вірно задовольнив заяву ОСОБА_3,в частині заборони відчужувати майна зареєстрованого на ім'я відповідача ОСОБА_2, а саме: житлового будинку АДРЕСА_2, розташованого на земельній ділянці площею 0,25 га; автомобіля «Форд-Хуга», державний номер НОМЕР_1; автомобіля «Тайота «AVENSIS», державний номер НОМЕР_2; однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1; та відмовив в задоволенні інших вимог заяви.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, що суд не дотримався розумності та співмірності виходячи з того, що серед додатків до позовної заяви відсутні будь-які докази, що ціна майна, яке вказується в тексті позовної заяви є реальною, при цьому позивач заявила ціну позову 299 000 грн. 00 коп., тоді як дійсна вартість майна значно вища, є безпідставними виходячи з наступного.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому необхідно звернути увагу, що поняття «позовні вимоги» не одне й те ж саме, що «ціна позову».

В даному випадку позовними вимогами є, в тому числі, визнання майна сумісною власністю та визнання права власності.

Тоді як, відповідно до п. 9 ч. 1, ч. 2 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Таким чином, ціна позову за своєю суттю не є позовною вимогою, може встановлюватися судом при вирішенні справи та не впливає у даному випадку на визначення виду забезпечення позову.

Відтак, такий вид забезпечення позову, як заборона відчуження спірного майна є розумним та співмірним з позовними вимогами.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу на те, що позивачка не надала доказів того, що спірне майно було придбане за її кошти не є підставою для скасування ухвали суду, оскільки вказана обставина підлягає доказуванню саме під час розгляду справи по суті та не впливає на вирішенні питання про забезпечення позову.

Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що ОСОБА_3 не навела жодних посилань, обґрунтувань та доказів, які б свідчили про необхідність обрання заходів забезпечення позову, припущення стосовно того, що відповідач нібито переоформить все майно на третіх осіб нічим не вмотивовано, наприклад, не вказано, що він вже вчиняв дії, які б свідчили про його реальний намір відчужувати майно, є безпідставними тому, що забезпечення позову застосовується саме для запобігання вчиненню дій, які б могли порушити права особи, що звернулася з клопотанням та утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому посилання на те, що до раніше він не вчиняв дій, які б свідчили про його намір продати чи переоформити майно не свідчать про неможливість вчинити такі дії в подальшому.

Необґрунтованими є доводи наведені в апеляційній скарзі, що судом не зазначено обставин, які підтверджувалися б належними та допустимими засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та щодо відсутності посилань на закон, яким суд керувався при вирішенні клопотання виходячи з наступного.

Так, ухвала суду відповідає вимогам ст. 209 ЦПК України, має посилання на законодавство, яким обґрунтовується прийняте рішення, а саме на положення ст.ст. 151-153 ЦПК України, які і врегульовують питання пов'язані з забезпеченням позову. Враховуючи, що однією з позовних вимог є визнання права власності, незастосування засобів забезпечення позову передбачає можливість відповідача по справі продати чи переоформити спірне майно до винесення відповідного рішення чим унеможливити його виконання, про що і зазначено в даній ухвалі.

Посилання ОСОБА_2 на те, що позов пред'явлено не законною дружиною відповідача, а особою, яка стверджує, що вона проживала з ним в цивільному шлюбі не є підставою для скасування ухвали суду, так як дана обставина не впливає на вирішення питання про забезпечення позову, а оскілки встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є окремою позовною вимогою, то підлягає доказуванню саме під час розгляду справи по суті.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, що спірне майно є особистою приватною власністю відповідача, який, як наслідок зазнає обмеження його права власності при цьому посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини є безпідставними виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 ЦПК України видами забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Отже, законодавством передбачено тимчасове обмеження, а не позбавлення певних прав особи щодо якої застосоване забезпечення позову та є необхідною дією для врівноваження, з у рахуванням принципу співмірності, прав осіб між якими виникли спірні відносини до моменту їх вирішення.

Посилання ОСОБА_4 на висновки Європейського суду з прав людини та рішення, які наведені в цих висновках також не ставить під сумнів правильність висновків зроблених судом першої інстанції, оскільки стосуються правовідносин які виникають у сфері публічного право з питань конфіскації державою об'єктів права власності громадян, тоді як питання про забезпечення позову відноситься до сфери приватних правовідносин та не позбавляє відповідача права власності.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала в частині заборони відчуження майна, судом постановлена з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Проте, колегія судді не може погодитися із ухвалою суду в частині заборони вчиняти будь-які дії щодо майна з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Тоді як забезпечивши позов шляхом заборони здійснення будь-яких дій з майном суд не пересвідчився у відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_3 позовним вимогам, та не встановив розумне співвідношення (обґрунтовану пропорційність) між метою, що її передбачається досягти, та засобами, які використовуються.

Відповідно до абзацу 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, небхідно звернути увагу, що клопотання про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо майна є неконкретизованим та може привести до правової невизначеності тому, що незрозуміло, які саме дії слід заборонити вчиняти відповідачу.

За вказаних обставин, колегія судді приходить до переконання, що забезпечення позову шляхом заборони здійснення будь-яких дій може призвести до негативних наслідків, а тому ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2016 року в цій частині підлягає скасуванню із постановленням нової про відмову у забезпеченні позову шляхом заборони здійснення будь-яких дій з майном.

В іншій частині ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2016 року, зокрема, в частині заборони відчуження майна слідзалишити без змін.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2016 рокув частині заборони здійснення будь-яких дій з майном - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в частині заборони здійснення будь-яких дій з майном - відмовити.

В іншій частині ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2016 року, зокрема, в частині заборони відчуження майна -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна