РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Камінського В.П.

за участі секретаря Українець П. І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Жмеринської міської ради (треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4) про визначення часток у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

29.01.2016 року позивачі звернулись до суду із даною позовною заявою та вказали, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро по приватизації житла 22.05.1997 року на підставі рішення № 312 від 22.05.1997 року посвідченого виконкомом Жмеринської міської ради, за ними, ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_8, а також ОСОБА_4 та їх батьками: ОСОБА_5 і ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2015 року, зареєстровано на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1. Після смерті батька ОСОБА_7 відкрилась спадщина на належну йому частину квартири, яку позивачі прийняли, шляхом подачі письмових заяв про прийняття спадщини до Жмеринської міськдержнотконтори. Окрім них спадкоємцем після смерті батька являється його дружина та матір позивачів ОСОБА_3, яка відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька, шляхом подачі письмової заяви про відмову від спадщини до Жмеринської міськдержнотконтори. Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 27.01.2016 року після смерті ОСОБА_7 в Жмеринській міськдержнотконторі заведено спадкову справі № 57796159.

При житті батька ОСОБА_7 співвласники не встановлювали часток квартири. Без визначення часток співвласників квартири позивачі не мають можливості прийняти спадщину після смерті батька, оскільки державний нотаріус Жмеринської міської державної нотаріальної контори постановою від 26.01.2016 року № 50/02-31 відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як неможливо визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частину нерухомого майна, яке належить батькові позивачів, необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину.

Тому позивачі звернулись до суду та просять визначити, що частки ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_7) ОСОБА_6, ОСОБА_7 (до шлюбу ОСОБА_7) ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2015 року у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/5 (одна пята).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, але надали суду заяви, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити, а також просять справу розглянути без їхньої участі.

Представник відповідача - Жмеринської міської ради ОСОБА_9, в судове засідання не зявилась, однак попередньо подала до суду заяву, в якій зазначила, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду та просить справу розглянути у відсутність представника відповідача.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, але надали до суду заяви, де зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог та просили справу розглянути у їх відсутність.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, оглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1997 року посвідчене виконкомом Жмеринської міської Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 (а.с.14).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-АМ № 313952 один із співвласників вказаної квартири ОСОБА_7 помер 23 лютого 2015 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_7 23 лютого 2015 року в Жмеринській міській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 206/2015 р., згідно копії якої дружина померлого ОСОБА_3 подала заяву про відмову від прийняття спадщини, а дочки померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали заяву про прийняття спадщини.

Згідно копії свідоцтва про народження серії ІІ-АМ № 439665 від 27.06.1980 року, ОСОБА_13 являється дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 110537 від 05.02.2012 року ОСОБА_14 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб та прізвище дружини після реєстрації ОСОБА_7 (а.с.12).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІІІ-АМ № 252619 від 06.01.1982 року, ОСОБА_15 являється дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про одруження серії І-АМ № 075478 від 04.08.2002 року ОСОБА_16 та ОСОБА_12 одружились та прізвище дружини після реєстрації ОСОБА_16 (а.с.8).

Як вбачається з довідки № 407 від 08.12.2015 року виданої КП «ВООБТІ», згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 217 (а.с.15-17) на будинок № 13 по пров. Гвардійський в м. Жмеринка Вінницької області 23.05.1997 року КП «ВООБТІ» була проведена реєстрація права спільної сумісної власності на квартиру № 23 за ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом Жмеринської міської ради 22.05.1997 року згідно рішення від 22.05.1997 року № 3121 (а.с.18).

Постановою Жмеринської міської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2016 року № 50/02-31 позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_4, належну їх батькові ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2015 року, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку необхідно видавати зазначене свідоцтво (а.с.22).

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 3.4. інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 17 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ наведених в постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 7 квітня 2011 року № 3206-VI "Про засади запобігання і протидії корупції"; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV "Про особисте селянське господарство"). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Тобто визначення часток, про що заявлено стороною спору, що розглядається можливе лише при заявленні та вирішенні вимоги про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, а частка померлого субєкта права спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, в даному випадку позивачами вимога про поділ майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності не заявлялась, що свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у вказаній частині.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову частково, лише в частині визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки спір виник не з вини відповідача та позивачі у позовній заяві просили не стягувати судові витрати з відповідача, тому суд вважає, що судові витрати слід залишити за позивачами.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 355, 370 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 158 ч.2 , 174 ч.4, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визначити, що частка ОСОБА_7, який помер 23 лютого 2015 року, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_5, становить 1/5 (одна пята).

В задоволенні решти позову - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутні при його постановленні - у цей же строк з часу отримання копії рішення.

СУДДЯ КАМІНСЬКИЙ В. П.