У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, товариства з обмеженою відповідальністю «Чорне море» про визнання недійсним договору оренди, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє через представника ОСОБА_7, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вони є спадкоємцями ОСОБА_8, який був власником нерухомого майна - двоповерхової не закінченої будівництвом та не зданої в експлуатацію будівлі універсаму з офісним центром, що знаходиться по АДРЕСА_1 Судовим рішенням, яке у подальшому було скасовано, визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, який начебто укладений їх батьком та ОСОБА_6, та за останньою визнано право власності на вказане майно. Після визнання за ОСОБА_6 права власності на вищезазначене приміщення остання передала його в оренду ТОВ «Чорне море» на підставі договору оренди від 27 грудня 2004 року з правом викупу орендованого майна. Оскільки ОСОБА_6 не мала права передавати вказане майно в оренду, вважали, що договір оренди не відповідає вимогам закону та порушує їх права як спадкоємців за законом після смерті їх батька - ОСОБА_8

З урахуванням вищевикладеного, позивачі просили суд визнати недійсним договір оренди нерухомого майна з правом викупу, укладений 27 грудня 2007 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Чорне море».

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди нерухомого майна з правом викупу, укладений 27 грудня 2004 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Чорне море». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Суди, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_6 не мала правових підстав для укладання оспорюваного договору оренди нерухомого майна з правом викупу з ТОВ «Чорне море», оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року, на підставі якого вона набула право власності на спірне нерухоме майно, скасовано, а тому відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України такий правочин є недійсним.

За таких обставин висновки суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_9, ОСОБА_4, як спадкоємців після смерті свого батька - ОСОБА_8 та власників по 1/8 частині нерухомого майна, переданого в оренду за оспорюваним правочином, підлягають задоволенню, є правильними та відповідають закону.

Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Чорне море» на даний час не орендує спірну нежитлову будівлю та договір оренди не діє, а також, що на вказане нерухоме майно накладено арешт, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє через представника ОСОБА_7, відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
В.О. Закропивний
Л.М. Мазур