АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження: № 22-ц/796/534/2016 Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю « Птахофабрика Київська» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку, відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю « Птахофабрика Київська» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції є незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що, відмовляючи в задоволенні позову про виселення відповідачів з гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 суд першої інстанції не врахував доводів представника позивача про те, що ТОВ « Птахофабрика Київська» є власником вказаного гуртожитку, відповідачка ОСОБА_4 була прийнята на роботу до ТОВ « Птахофабрика Київська» 03.05.2006 року та була поселена на ліжко-місце в гуртожитку, як працівник товариства. Наказом № 86-КУ від 16.05.2008 року ОСОБА_4 звільнилась з роботи за власним бажанням, а тому, відповідно до закону, підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Відповідач ОСОБА_6 в трудових стосунках з позивачем ніколи не перебував, в установленому законом порядку в гуртожиток не поселявся, має інше постійне місце реєстрації, а тому також підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Вказаних обставин суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував. Посилання суду першої інстанції на Закон України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», як на підставу для відмови у задоволенні позову про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, є помилковими, оскільки дія цього закону не поширюється на гуртожитки, що на законних підставах включені до статутних фондів підприємств, утворених в процесі приватизації чи корпоратизації, знаходяться у приватній власності, у тому числі ті, що передані територіальним громадам у постійне чи тимчасове користування. Крім того, відповідачі не надали суду жодного доказу на підтвердження відсутності у них власного житла та доказів щодо взяття їх на квартирний облік.

В судовому засіданні представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» ОСОБА_7 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_8 ОСОБА_9 та відповідач ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія судів вважає можливим слухати справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

З досліджених судом доказів встановлено, що в період з 04.05.2006 року по 16.05.2008 року відповідач ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Птахофабрика Київська». Наказом № 86-КУ від 16.05.2008 року ОСОБА_4 було звільнено з ТОВ « Птахофабрика Київська» за власним бажанням

З 03.07.2007 року відповідач ОСОБА_4 зареєстрована та проживає у гуртожитку по АДРЕСА_1 , де займає кімнату за № 19.

З 08.09.2007 року ОСОБА_4 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у ОСОБА_4 та ОСОБА_10 народилася дочка ОСОБА_5, яка в подальшому була зареєстрована у гуртожитку по АДРЕСА_1

Відмовляючи в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації про виселення з гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку, суд 1-ї інстанції посилався на те, що відповідач ОСОБА_4 в установленому законом порядку - на підставі ордера вселилась до гуртожитку, більше 7-ми років разом із своєю сім»єю, яка складається з неї, малолітньої дитини ОСОБА_5, 2010 рокународження та чоловіка ОСОБА_10, постійно проживають в цьому, гуртожитку, іншого житла відповідачі не мають, гуртожиток не перебуває в аварійному стані, а тому, відповідно до вимог України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення.

Проте, в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ст. 127 Житлового Кодексу України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Згідно зі ст. 128 Житлового Кодексу України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Статтею 129 Житлового Кодексу України визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

З копії ордера від 26 червня 2007 року, виданого Відкритим акціонерним товариством « Птахофабрика Київська», вбачається і рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року встановлено, що відповідач ОСОБА_4 була заселена у гуртожиток по АДРЕСА_1 у червні 2007 року на підставі спільного рішення правління товариства та профспілкового комітету від 25. 06.2007 року і виданого ордеру № 3 на зайняття ліжко- місця.

З 03.07.2007 року ОСОБА_4 зареєстрована у вказаному гуртожитку. З 2010 року у гуртожитку по АДРЕСА_1 зареєстрована і малолітня дочка ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Питання реалізації мешканцями гуртожитків конституційного права на житло регулюється Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на захист права на житло громадян, які не мають власного житла, більше 5 років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них, на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Згідно ст. 19 даного Закону забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Судом встановлено, що 21.07.1993 року, відповідно до договору викупу державного майна і передачі його акціонерному товариству, у листопаді 1992 року було створено Акціонерне орендне підприємство «Птахофабрика Київська», що подало заяву на приватизацію, а Фонд державного майна прийняв заяву на приватизацію, шляхом викупу орендованого майна, що у відповідності до ст.15 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» (в редакції від 18.09.1992 року) було одним із способів приватизації.

Відповідно до розділу 2.02-2.03 договору, організація орендарів викупила орендовані фонди (гуртожиток), які були включені до статутного капіталу акціонерного товариства, правонаступником якого є ТОВ «Птахофабрика Київська».

Враховуючи те, що ОСОБА_4 та її неповнолітня дочка ОСОБА_5 на законних підставах вселились до гуртожитку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 більше 7 років проживає в ньому, вона та її малолітня дитина зареєстровані у спірному приміщенні, постійно проживають в ньому, гуртожиток є придатним для проживання , не знаходиться в аварійному стані, іншого житла не мають, а також, виходячи з положень Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ТОВ «Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_4 та її малолітньої доньки ОСОБА_5 2010 рокународження з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги про те, що, відмовляючи в задоволенні позову про виселення відповідачів з гуртожитку, суд першої інстанції не врахував, що ТОВ « Птахофабрика Київська» є власником вказаного гуртожитку, відповідачка ОСОБА_4 була прийнята на роботу до ТОВ « Птахофабрика Київська» 03.05.2006 року та була поселена на ліжко-місце в гуртожитку, як працівник товариства, але 16.05.2008 року звільнилась з роботи за власним бажанням, а тому, відповідно до закону, підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки частина 1 ст. 19 Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняє виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Частина 2 ст. 19 Закону передбачає, що виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що дія Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширюється на гуртожитки, що на законних підставах включені до статутних фондів підприємств, утворених в процесі приватизації чи корпоратизації, знаходяться у приватній власності, як у випадку з гуртожитком по АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки відповідно до вимог частини 4 статті 1 цього Закону, його дія не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, крім гуртожитків, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), а саме внаслідок приватизації ТОВ « Птахофабрика Київська» стала власником приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 і вказаний гуртожиток. було включено до статутного капіталу товариства.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виселення з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_6 та вважає доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду в цій частині обґрунтованими з огляду на наступне.

Положення ст.ст. 1, 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» захищають права на житло громадян, які не мають власного житла, більше 5 років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.

З досліджених судом доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_6 в трудових відносинах з ТОВ « Птахофабрика Київська» не перебував і не перебуває. Ордер на жилу площу в гуртожитку в порядку, передбаченому ст. ст. 128, 129 ЖК Української РСР йому не видавався, вселився в кімнату НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_2 не в установленому законом порядку, не зареєстрований за вказаною адресою, має інше постійне місце реєстрації.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вимоги ТОВ «Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_6 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 в без надання іншого жилого приміщення є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду м.Києва від 01 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю « Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог та виселення ОСОБА_6 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6 на користь Товариства « Птахофабрика Київська» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. 109, 127, 128, 129 ЖК України, Законом України Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю « Птахофабрика Київська» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 01 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю « Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_6 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_6 задовольнити.

Виселити ОСОБА_6 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: