Провадження № 2/679/25/2016
Справа № 679/1384/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі: головуючої судді Сопронюк О.В.,

при секретарі Плазій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, виконавчий комітет Нетішинської міської ради про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилаються на те, що 27.06.2015 року померла їх бабуся ОСОБА_6, якій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.04.1999 року, на праві приватної власності належала квартира №20 в будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області. Ще за життя, 02.07.2008 року ОСОБА_6 здійснила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла, в рівних долях кожній, позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №2091.

Перед смертю бабуся додому приходила рідко, а фактично постійно проживала в свого цивільного чоловіка за адресою: м.Нетішин просп.Курчатова, буд.9 кв.135, де й померла. Після смерті ОСОБА_6 позивачі забрали з моргу її тіло і здійснили поховання за всіма громадськими та християнськими традиціями.

Крім того, після смерті бабусі вони дізналися, що 22.10.2010 року між померлою та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру №20 в будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області, в замін чого остання зобовязалась забезпечити ОСОБА_6 довічним утриманням в розмірі 400 гривень та здійснити її поховання.

Позивачі вважають, що відповідачка уклала вказаний договір довічного утримання наперед не маючи на меті належним чином його виконувати, а тому він не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Так, за життя вони часто спілкувалися з бабусею, навідували її, підтримували тісні родинні стосунки та допомагали один одному. Ніколи в розмовах ОСОБА_6 не говорила про те, що уклала договір довічного утримання, вони ніколи не спостерігали, щоб її провідувала будь - яка стороння особа, в тому числі і ОСОБА_4, вказаного не бачили і її сусіди. Спірний договір містить умову про те, що відповідачка повинна була надавати ОСОБА_6 матеріальне забезпечення в розмірі 400 гривень в місяць, яке підлягає індексації. Крім того ОСОБА_4 зобов'язана була поховати їх бабусю з додержанням прийнятих громадських та християнських обрядів, однак організацією поховання займалися вони, а відповідачка навіть не була присутня на похованні.

Крім того, протягом останніх восьми років померла систематично зловживала алкогольними напоями та майже щодня перебувала в стані алкогольного сп'яніння. Причиною її смерті була алкогольна інтоксикація, про що зазначено в лікарському свідоцтві про смерть. За таких обставин позивачі вважають, що їх бабуся при укладенні договору довічного утримання не в повній мірі усвідомлювала наслідки свої дій та не могла керувати ними, оскільки якщо навіть гіпотетично не перебувала в стані алкогольного сп'яніння в момент укладення цього договору, то перебувала в стані абстинентного синдрому (похмілля).

На підставі наведеного, позивачі просять визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 22 жовтня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №2091; скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - квартиру №20 в будинку № 7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області за ОСОБА_4

Позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того представники зазначили, що відповідачка не надала суду доказів належного виконання договору, а саме: розписок чи будь - яких інших доказів того, що вона надавала померлій обумовлену в договорі суму матеріального забезпечення, або речі, медикаменти, продукти харчування його рахунок. Також вона не провела поховання померлої, що також є невиконанням умов договору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Пояснив, що останні місяці життя його матері ОСОБА_6 проводив з нею, доглядав, купував ліки. Померла вона у квартирі співмешканця, де проживала останні роки. Він ніколи не бачив відповідачку поруч з матір'ю, будь - якої допомоги їй вона не надавала. Після смерті матері ОСОБА_4 прийшла в морг, де надала якісь папери, однак не намагалася забрати тіло для похованні. Вважає, що квартира АДРЕСА_1 належить його дочкам, як спадкоємцям за заповітом. Зазначив, що його мати не могла так з ним та позивачами вчинити і позбавити їх житла. Вважає, що договір довічного утримання було укладено шляхом введення померлої в оману, або ж на момент укладення спірного договору його мати перебувала в стані алкогольного спяніння і не розуміла, що робить.

Відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідачки також позов не визнала. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження заявлених ними підстав для визнання недійсним спірного договору довічного утримання. Так, невиконання умов вказаного договору є підставою для його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, а не підставою для визнання його недійсним. За життя ОСОБА_6 жодного разу не ставила питання про те, що вона не задоволена видом та розміром допомоги, що їй надавала ОСОБА_4, чи виконанням його умов. Оскільки у відповідачки та померлої були довірливі відносини, остання не писала розписок про отримання матеріального забезпечення, однак факт щомісячного надання такої допомоги підтвердили в судовому засіданні свідки. Після укладення та підписання спірного договору, кожна із його сторін звернулася для його реєстрації в БТІ, а також було зареєстровано заборону на відчуження квартири. В свою чергу ОСОБА_4 виготовила свідоцтво про право власності на житло, переоформила на себе договори на оплату житлово комунальних послуг та сплачувала їх, крім плати за світло, телебачення та домофон, за які платила ОСОБА_6 самостійно. Оскільки сторони договору вчинили всі дії спрямовані настання юридичних наслідків, які були ним обумовлені, в даному випадку відсутні підстави вважати, що такий договір був формальним. Син померлої ОСОБА_3 дізнався про існування договору довічного утримання після звільнення з місць позбавлення волі, тому й припинив спілкуватися з матірю. Представник вважає, що про існування спірного договору знали і позивачі, оскільки вони любими методами хотіли отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_6 та поховати її, щоб це не зробила відповідачка, і вони свого домоглися. Дозвіл на поховання було видано одній із позивачок. Тому з обєктивних причин, а саме за відсутності такого дозволу, ОСОБА_4 не змогла здійснити поховання померлої, однак вона готова відшкодувати понесені витрати на проведення такого обряду. Представник відповідачки також зазначила, що не заслуговують на увагу пояснення позивачів та свідків з їх сторони про те, що померла тривалий час зловживала алкогольними напоями, оскільки вони не свідчать про те, що остання не розуміла значення своїх та не могла керувати ними. Доказів того, що вона хворіла на якусь психічну хворобу чи зверталася за лікуванням від алкогольної залежності суду не надано. Твердження про те, що на день укладення спірного договору ОСОБА_6 могла перебувати в стані спяніння чи похмілля, є лише припущенням, яке спростовується висновком судової почеркознавчої експертизи, яка вказала, що померла виконувала рукописні записані в договорі у звичному для неї стані. На підставі наведеного представник відповідачки просила відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_5 пояснив, що в жовтні 2010 року дійсно посвідчував договір довічного утримання укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Як правило рішення про укладення таких договорів спонтанно не приймаються. В більшості випадків такі договори укладають особи, які не мають близьких родичів, або якщо такі родичі не приділяють особі належної уваги та не надають допомоги по утриманню. При укладенні договорів довічного утримання він розяснює сторонам наслідки його укладення, перевіряє належність майна особі. Укладенню такого договору передує зібрання відчужувачем певного переліку довідок, які він повинен особисто отримати у визначеному законом порядку. Щодо твердження позивачів про те, що померла під час укладення договору перебувала в стані алкогольного спяніння, то такого не може бути, оскільки за період його практики жодного разу до нього не зверталася жінка, яка перебувала в стані спяніння. Визначеної процедури перевірки дієздатності особи при вчиненні правочинів законодавством не передбачено, а тому він як нотаріус, в бесіді з особою, візуально визначає її стан. Будь-яких сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_6, добровільності укладення нею правочину у нього не виникло. Під час укладення договору ОСОБА_6 та ОСОБА_4 були присутні, читали договір та особисто підписували його. В договорі було обумовлено право проживання сина померлої в квартирі до дня її смерті. Памятає, що такий пункт договору було включено через відсутність надії в ОСОБА_6 на те, що син буде доглядати її, оскільки він регулярно відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - виконавчого комітету Нетішинської міської ради в судове засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у її відсутності. При розгляді справи покладається на розсуд суду.

Допитана як свідок позивачка ОСОБА_1 показала, що є онукою померлої, на її думку договір довічного утримання від 22.10.2010 року, був укладений між ОСОБА_4 та її бабусею ОСОБА_6 шляхом введення в оману останньої, яка страждала на алкогольну залежність. Протягом пяти років з часу укладення договору вона жодного разу не бачила ОСОБА_4 поряд з померлою. Бабуся завжди розповідала їй про те, що відбувається в її житті однак ніколи не згадувала про підписання будь-якого договору. Переконана, що остання, якщо і підписувала спірний договір, то повністю не усвідомлювала значення своїх дій, і не відомо в якому стані на той час перебувала. Вважає, що договір довічного утримання слід визнати недійсним і з тих підстав, що ОСОБА_4, як сторона договору, не виконувала його умов, доказом чого, серед іншого, є відсутність розписок про передачу померлій коштів визначених договором. Крім того, свідок вказала на те, що протягом останніх двох тижнів перед смертю стан ОСОБА_6 був важким, однак ОСОБА_4 не дбала та не цікавилася нею, не забезпечувала її медикаментами.

Вона та її бабуся перебували хороших дружніх відносинах. Разом з чоловіком, по мірі можливості, вони декілька раз на пів року провідували бабусю за місцем її проживання, допомагали харчами, готували їсти, в період 2011-2012 років надавали кошти на різні потреби. Крім них, догляд за ОСОБА_6 здійснював її син ОСОБА_3 та цивільний чоловік, який також забезпечував останню харчами, на її прохання оплачував комунальні послуги та купував медикаменти. Допомогу бабусі надавали і сусіди. За таких обставин у неї виникають обєктивні сумніви щодо того, що померла мала необхідність в отриманні будь-якої допомоги від ОСОБА_4

З дитинства та від сторонніх осіб вона знала про залежність бабусі від алкоголю, чула, що та часто перебуває в стані спяніння, поводить себе неадекватно. Знає, що вона мала проблеми з зором, через стан спяніння ночувала на вулицях, заводила сумнівні знайомства. Бабуся завжди жаліла її, як онуку, говорила про те, що залишить у спадок квартиру, оскільки більш нічим їй допомогти не може. Розповідала, що в 2008 році склала заповіт на її користь. Свідок вказала на те, ніколи не чула від сусідів про сторонню людину, яка б допомагала померлій.

Допитана як свідок позивачка ОСОБА_2 показала, що є онукою померлої ОСОБА_6 Хоча й проживає в м.Славута, однак з бабусею бачилася часто - приїжджала до неї в гості, а та на вихідні приїздила до неї. Найбільше часу з ОСОБА_6 проводив її син, а їх батько ОСОБА_3 В період з 2010 року по 2015 рік вона періодично проживала у бабусі по місяцю, по два, коли та проживала у свого цивільного чоловіка. Перебувала в гарних відносинах з померлою, але вона ніколи не розповідала їй про укладення договору довічного утримання та сторонніх осіб, які б їй допомагали. Бабуся їй говорила, має намір залишити їй та сестрі ОСОБА_1 у спадок квартиру, аби їх батько не залишився на вулиці. Померла вела такий спосіб життя за який соромно. Дуже часто перебувала в стані алкогольного спяніння, заходила в довготривалі "запої". В стані спяніння не контролювала себе, поводилась неадекватно, могла образити, однак завжди просила вибачення за свою поведінку. Бабуся не завжди памятала те, що робила, де залишала речі. Їй ніколи не вистачало пенсії, яку вона отримувала, її матеріальне становище з 2010 року не покращувалось. Сторонніх осіб поряд з нею не помічала, були лише подруги, з якими вживала спиртне.

Про те, що бабуся померла вона дізналася від свого батька ОСОБА_3 і їй особисто було видано дозвіл на поховання померлої. Про договір довічного утримання дізналася від патологоанатома, який повідомив, що тіло померлої для поховання має намір забрати ОСОБА_4, яка предявила довідку про смерть і цей договір. На похованні бабусі ОСОБА_4 не було.

Допитана як свідок відповідачка ОСОБА_4 показала, що 22.10.2010 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір довічного утримання. З останньою вона познайомилась за півтора роки до цього в магазині одягу, в якому працювала. ОСОБА_6 просила допомогти їй і коштами, і морально, оскільки проживала разом з сином, який був неодноразово судимий, виганяв її з квартири, бив, в звязку з чим вона змушена була ночувати на вулиці, або ж у свого цивільного чоловіка. Крім того, до укладення спірного договору померлу спонукало те, що вона не в змозі була самостійно забезпечити себе матеріально. Договір укладався в нотаріальній конторі в її та ОСОБА_6 присутності, де вони написали та підписали відповідні документи, все відбувалось в мирній та спокійній обстановці. ОСОБА_6 жила неподалік місця її роботи, тому часто приходила до неї, вони спілкувалися і вона передавала їй гроші на виконання умов договору. Між ними склалися хороші відносини, як у матері з дочкою. Померла не потребувала стороннього догляду, самостійно пересувалася, готувала їжу, заготовляла консервацію, але жалілася на болі в спині та ногах. Вона ніколи не бачила її в стані алкогольного спяніння. В 2013 році свідок купила ОСОБА_6 мобільний телефон, оскільки стаціонарний їй відключили, тому вони спілкувалися і по телефону. Особисто зустрічалася з померлою і тоді, коли гуляла на вулиці з дитиною. Під час таких прогулянок разом з нею часто була присутня і її знайома ОСОБА_7 В теплу пору року такі зустрічі відбувалися на вулиці 2-3 рази на місяць. В період з 26 по 30 число кожного місяця вона надавала ОСОБА_6 грошову допомогу, обумовлену договором в сумі 400 гривень, однак в подальшому ця сума зросла до 500 гривень в місяць, а також забезпечувала продуктами харчування, які іноді до квартири ОСОБА_6 підвозили її знайомі. Будь-яких розписок про отримання коштів від ОСОБА_6 не брала, оскільки вони перебували в довірливих відносинах. Крім того протягом місяця вона надавала померлій незначні суми коштів на поточні потреби, ліки, тощо, Самостійно ОСОБА_6 оплачувала лише телебачення, електроенергію та домофон, оскільки мала пільги, а інші комунальні послуги сплачувала вона. Востаннє бачила ОСОБА_6 за два тижні до дня смерті. Коли 29 та 30 червня 2015 року під час прогулянки з дитиною не зустріла останню на звичному місці, пішла за місцем її проживання, де в домофон невідомий чоловік повідомив, що ОСОБА_6 померла. Дізнавшись про це, вона взяла всі необхідні документи і поїхала в морг, щоб вирішити питання з похованням. Того ж дня близько 14 години в прокуратурі м.Нетішин зустрілися з сімєю ОСОБА_3, які звинуватили її у вчиненні шахрайських дій. Довідку про дозвіл на поховання надали саме для них, тому вони і здійснили поховання ОСОБА_6 Свідок зазначила, що готова компенсувати витрати на поховання.

Крім того свідок пояснила, що ОСОБА_3 було відомо про укладення його матірю договору довічного утримання, оскільки після чергового конфлікту між ними взимку 2014 року ОСОБА_6 повідомила йому про наявність такого договору. Померла ніколи не розповідала про те, що їй допомагає хтось з родини, вона жодного разу не бачила поруч з ОСОБА_8 її онуків. На пенсію, яку остання отримувала, вона утримувала і сина, який ніде не працював.

Допитаний як свідок третя особа ОСОБА_3 показав, що є сином померлої ОСОБА_6 Влітку 2010 року, звільнившись з місць позбавлення волі, він почав проживати разом з матірю в квартирі № 20, що по вул.Курчатова,7 в м.Нетішин, де жив до лютого 2011 року, а потім знову відбував покарання до вересня 2014 року. Він та його дочки допомагали померлій чим могли. Звільнившись з місць позбавлення волі, він перебував під адміністративним наглядом, у звязку з чим, періодично з перевірками до їх житла навідувався син ОСОБА_4, який на той час працював в міліції. Вважає, що саме від нього відповідачці стало відомо про його матір та їх сімю. Коли він жив в квартирі матері, остання періодично проживала у свого цивільного чоловіка, з яким підтримувала стосунки більше тридцяти років. Коли вони сварилися, або ж коли мати перебувала в "запої", то поверталася проживати додому. В період 2010-2015 років ОСОБА_6 часто перебувала в стані спяніння, вона заходила в "запої", а після того як відходила, знову пила. В стані спяніння поводила себе агресивно, неадекватно, а коли приходила в себе, шкодувала через свою поведінку, не завжди памятала про свої вчинки. Матері завжди не вистачало грошей на ліки. З 2010 року її матеріальне становище не покращилось, в квартирі стало ще гірше. В листах, які вона відправляли йому в місця позбавлення волі, остання скаржилася на нехватку коштів. ОСОБА_6 не розповідала, що шукає особу яка буде її доглядати та про намір укласти договір довічного утримання.

Лише після смерті матері він дізнаюся, що власницею квартири, в якій вони проживали, є ОСОБА_4 у звязку з чим перебував у шоковому стані, бо фактично залишився без житла. Зазначив, що кілька місяців на їх адресу приходили платіжки за комунальні послуги, де було вказано прізвище ОСОБА_4, однак мати пояснювала, що це якась помилка. Всі питання, що стосувалися квартири вирішувала мати.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є онуками ОСОБА_6, а третя особа ОСОБА_3 - її сином.

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5 і зареєстрованого в реєстрі за №2506, 02.07.2008 року ОСОБА_6 заповіла усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і взагалі все те, що на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті, в рівних долях кожній ОСОБА_1 та ОСОБА_2

22.10.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №2091. Згідно умов даного договору, ОСОБА_6, надалі - відчужувач, передала у власність, а ОСОБА_4, надалі - набувач, прийняла належну відчужувачу квартиру №20, в будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області, взамін чого набувач зобов'язалась забезпечувати відчужувача довічним утриманням. Право власності на вказану квартиру переходить до набувача після державної реєстрації цього договору. За цим договором ОСОБА_4 зобов'язалася: в межах вартості матеріального забезпечення довічно утримувати ОСОБА_6; надати останній довічне безоплатне користування всією вищевказаною квартирою без права постановки на реєстраційний облік та проживання в ній сторонніх осіб, крім сина ОСОБА_3, який має звільнити та виписатися з вищезазначеної квартири, після смерті відчужувача; після смерті ОСОБА_6 поховати її з додержанням прийнятих громадських та християнських звичаїв. Вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами у 400 грн. в місяць. В разі зміни встановленого державою розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, за розмір який сторони приймають суму соціальної пільги за Законом України "Про оподаткування доходів фізичних осіб" - ця сума відповідно змінюється. Сума матеріального забезпечення підлягає щомісячній передачі - на руки під розписку про одержання, відчужувачу. За рахунок суми матерального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням відчужувача, набувач зобовязаний придбавати і безоплатно доставляти до місця її проживання, - продукти харчування, одяг, медикаменти або забезпечити надання побутових послуг. Про прийняття таких речей або послуг в рахунок вартості матеріального забезпечення за цим договором відчужувач має надати відповідну розписку. В разі термінової необхідності, через стан здоров'я відчужувача, набувач за погодженням з відчужувачем зобовязаний передати наперед необхідну для лікування суму. Зміст ст.ст.334, 535, 602, 744 - 758 ЦК України сторонам нотаріусом розяснено. Особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_6 квартири № 20, в будинку № 7, по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області, перевірено.

На підставі вказаного договору довічного утримання 16.03.2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру № 20, що знаходиться в буд.№ 7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області в комунальному підприємстві Нетішинської міської ради "Бюро технічної інвентаризації", реєстраційний № 31700582, що підтверджується даними витягу про державну реєстрацію прав від 16.03.2011 року.

Згідно свідоцтва про смерть, 27.06.2015 року померла ОСОБА_6.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що знайома з відповідачкою ОСОБА_4 близько 11 років, вони мають дітей приблизно одного віку, тому останні півтора роки разом гуляють на вулиці з дітьми. Неодноразово під час цих прогулянок вона була свідком того, як ОСОБА_4 період з 26 по 30 число кожного місяця, на алеї, що поблизу магазину «Фокстрот» в м.Нетішин, зустрічалася з жінкою похилого віку на імя ОСОБА_9 та передавала їй продукти харчування, іноді гроші, але в якому розмірі їй не відомо. На вигляд баба ОСОБА_9 мала 70-75 років, в тілі, невеликого зросту, розмовляла на російській мові, завжди була з макіяжем, привітна. Під час однієї із зустрічей, близько року тому, в холодну пору, вона чула, як баба ОСОБА_9 жалілася на свого сина, розповідала, що той пє та ображає її. 28.06.2015 року вона разом з ОСОБА_4 прогулювалася по вищевказаній алеї, остання мала намір передати бабі ОСОБА_9 продукти харчування, однак та не прийшла. Наступного дня її знову не було на алеї. ОСОБА_4 зателефонувала бабі ОСОБА_9, але та не відповіла. Коли 30.06.2015 року в черговий раз вони не зустріли баби ОСОБА_9, то ОСОБА_4 сама пішла до її будинку, а повернувшись повідомила, що баба померла. Пізніше з телепередачі вона дізналася, що баба ОСОБА_9 це ОСОБА_6, і що між нею та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, який оспорюється ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_10 показав, що приблизно три роки тому, в осінньо - зимовий період на прохання ОСОБА_4 разів 5 завозив пакети з продуктами харчування ОСОБА_6 до її квартири, що розташована на другому поверсі першого чи другого підїзду будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин. Про те, що він привезе передачу з бабусею домовлялася ОСОБА_4, а та в свою чергу його чекала. В квартиру не заходив, а передавав їй пакети в коридорі.

Свідок ОСОБА_11 показав, що є сусідом відповідачки. ОСОБА_6 знає як бабу ОСОБА_9, з того часу як вона вперше прийшла до ОСОБА_4 в сльозах через те, що син вигнав її з квартири. На прохання ОСОБА_4 відвозив бабі ОСОБА_9 пакети з продуктами харчування та гроші, в якій сумі не цікавився, за адресою: просп.Курчатова, 7 кв. 20. В квартиру не заходив, пакети з харчами підносив до порогу. Кілька разів взимку підвозив їй продукти до алеї поблизу музичної школи, одного разу вона була разом з дідом. Всього за період 2010-2015 років він зробив приблизно 15 таких поїздок, а може й більше. Іноді підвозив ОСОБА_4 до баби ОСОБА_9.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 показали, що були сусідами померлої ОСОБА_6, постійно бачилися та спілкувалися з нею, крім тих періодів вона проживала у свого цивільного чоловіка. ОСОБА_6 не розповідала про те, що потребує стороннього догляду та має намір укласти договір довічного утримання. Вона самостійно давала собі раду, за деякий час до смерті жалілася на болі у ногах. Померла тривалий час зловживала алкогольними напоями, часто заходила в "запої", в стані спяніння поводила себе неадекватно та агресивно, ображала та зачіпала оточуючих, провокувала конфлікти. Бувало таке, що в стані спяніння ОСОБА_6 спала на лавці під підїздом, тоді хтось із сусідів доводив її до квартири. Разом з нею, після звільнення з місць позбавлення волі, проживав її син ОСОБА_3 і між ними періодично виникали конфлікти. Бачили як її відвідували онуки та невістка. В період 2010-2015 років не помічали, що матеріальне становище ОСОБА_6 покращилося, навпаки останні місяці перед смертю вона жалілася, що їй не хватає грошей на лікування. Протягом вказаного періоду будь - яких сторонніх осіб, крім тих, з якими вона вживала алкогольні напої, поруч з нею не бачили. ОСОБА_4 поряд з нею також ніколи не бачили. Свідок ОСОБА_13 зазначила, що померла неодноразово позичала в неї гроші на їжу та випивку, їй ніхто матеріально не допомагав, вона утримувала себе за рахунок пенсії, яку отримувала. Коли заходила у "запої" то залишала їй на зберігання гроші, паспорт, ключі від квартири. На початку 2015 року в ОСОБА_6 зявився мобільний телефон, який вона, з її слів, придбала за 50 грн., а пізніше розповідала, що знайшла.

Свідок ОСОБА_16 показала, що працювала разом з ОСОБА_6, раз на два - три місяці бачилася з нею, оскільки вони жили в сусідніх будинках. Їй відомо, що ОСОБА_6 тривали час зловживала алкогольними напоями, заходила в тижневі "запої" в звязку з чим не виходила на роботу, а в подальшому була звільнена. Померла не розповідала про те, що потребує догляду та має намір укласти договір довічного утримання, не повідомляла, що отримує матеріальну допомогу від сторонніх осіб. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_17 показала, що з ОСОБА_6 була знайома тривалий час оскільки вони проживали в сусідніх будинках. Спілкувалися не часто, один - два рази на місяць. ОСОБА_18 зловживала спиртним, іноді позичала в неї гроші, говорила, що їй допомагають та провідують онуки, що перепише їм квартиру. Померла не розповідала, що потребує догляду та шукає людину для того, щоб укласти договір довічного утримання. ОСОБА_4 поряд з нею вона ніколи не бачила.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Згідно ст.ст.744, 745 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.749, 751 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду). Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п'ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачі та їх представники стверджують, що відповідачка, укладаючи договір довічного утримання не мала наміру виконувати його умови, тобто правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому його слід визнати недійсним. Вказане мотивують тим, що позивачка не надала суд жодних належних та допустимих доказів виконання нею договору в частині надання ОСОБА_6 матеріального забезпечення, в тому числі і розписок, складання яких обумовлене умовами договору. Крім того вона не здійснила поховання померлої, як передбачає договір та закон.

У даному випадку позивачі зобов'язані довести відсутність в обох учасників правочину наміру створити юридичні наслідки саме на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування цього факту покладено саме на позивачів.

Однак позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин.

Так, сама по собі відсутність розписок ОСОБА_6 про отримання матеріального забезпечення від ОСОБА_19 не свідчить про невиконання останньою умов спірного договору. Оскільки допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що протягом 2010 - 2015 років ОСОБА_4 неодноразово передавала ОСОБА_6 пакети з продуктами харчування та гроші. Водночас сама відповідачка пояснила, що передавала продукти харчування та гроші не за місцем проживання померлої, а на одній з алей міста, під час прогулянок з дитиною. Вказане пояснює той факт, що сусіди ОСОБА_6, що були допитані як свідки, не бачили ОСОБА_4Л, за місцем проживання померлої.

Не свідчить про невиконання відповідачкою умов спірного договору і той факт, що остання не поховала померлу, як того вимагає договір та закон, оскільки тіло ОСОБА_6 було видано для поховання позивачці ОСОБА_2, що підтверджується дозволом прокурора м.Нетішин № 90-773 вих.-15 від 30.06.2015 року. Не маючи такого дозволу на видачу тіла померлої ОСОБА_4 з об'єктивних, незалежних від неї причин була позбавлена можливості здійснити поховання ОСОБА_6

Також в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що за життя ОСОБА_6 оспорювала договір довічного утримання чи пред'являла претензій з приводу його неналежного виконання.

В судовому засіданні, шляхом огляду, встановлено, що технічний паспорт на квартиру № 20, що знаходиться в будинку №7 по просп.Курчатова в м.Нетішин Хмельницької області та інші документи на неї знаходяться у ОСОБА_4, яка 16.03.2011 року зареєструвала на своєї ім'я право власності на вказану квартиру.

Вказане свідчить про те, що відповідачка вчинила відповідні дії спрямовані на настання юридичних наслідків, що були обумовлені спірним договором довічного утримання.

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

З наведеного вбачається, що в разі невиконання або неналежного виконання набувачем умов договору довічного утримання такий може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із його сторін. Однак вказані обставини не можуть бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і твердження позивачів та їх представників про те, що через зловживання спиртним, на момент укладення договору довічного утримання ОСОБА_6 перебувала в стані алкогольного сп'яніння чи в стані абстинентного синдрому (похмілля), тому не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №55/16-26 від 12.03.2016 року, рукописні записи «Озерова», «Озерова Олімпіада Іванівна» в графі «Відчужувач» на двох примірниках оригіналу договору довічного утримання від 22.10.2010 року виконані самою ОСОБА_6; рукописні записи «Озерова», «Озерова Олімпіада Іванівна» в графі «Відчужувач» на двох примірниках оригіналу договору довічного утримання від 22.10.2010 року виконані самою ОСОБА_6 ймовірно у звичайному для неї стані.

Крім того, за клопотанням представника позивачів, ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.04.2016 року у даній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для з'ясування психічного стану ОСОБА_6 на день укладення спірного договору та чи могла вона на той момент усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Однак вказана ухвала суду була повернута експертною установою без виконання, у звязку з не проведенням позивачами оплати вартості експертизи.

Допитані як свідки позивачі та третя особа, а також свідки ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 показали, що ОСОБА_6 тривалий час зловживала алкогольними напоями, часто перебувала в "запоях". Однак вказані показання не є належними та достатніми доказами того, в день укладення договору довічного утримання ОСОБА_6 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Будь - яких інших доказів в підтвердження даних обставин позивачі не надали. В той же час доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_6 під час укладення спірного договору не було вільним і не відповідало її волі.

Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини справи, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивачів не знайшли свого підтвердження, тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставність та недоведеністю.

Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" з 01.01.2015 року мінімальний розмір заробітної плати становив 1218 гривень, з 01.09.2016 року 1378 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати у відповідному періоді складало 487 гривень 20 копійок та 551 гривню 20 копійок.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 01.01.2016 року мінімальний розмір заробітної плати становив 1378 гривень, з 01.05.2016 року - 1450 гривень, а 40% розміру мінімальної заробітної плати у відповідному періоді складало 551 гривню 20 копійок та 580 гривень.

Як вбачається з договору про надання правової допомоги №36 від 10.08.2015 року, довідки від 05.05.2016 року про обєм наданої правової допомоги і витрачений час на надання правової допомоги ОСОБА_4 по договору № 36 від 10.08.2015 року, квитанцій до прибуткового касового ордеру №22 від 10.08.2015 року та №14 від 01.04.2016 року, позивачка ОСОБА_4 понесла витрати на отримання правової допомоги адвоката ОСОБА_20 в сумі 3500 гривень, що включає в себе: ознайомлення з позовною заявою, розяснення законодавства, що регулює правовідносини, спір щодо яких порушено в суді 10.08.2015 року - (30 хв.), ознайомлення з матеріалам справи 11.08.2015 року (30 хв.), участь адвоката в судових засіданнях 11.08.2015 року, 10.09.2015 року, 01.10.2015 року, 28.10.2015 року, 16.11.2015 року, 04.12.2015 року, 21.12.2015 року, 14.04.2016 року, 12.10.2016 року, 15.11.2016 року, що в загальному перевищує 8 годин робочого часу.

Згідно журналів судових засідань, представник відповідачки адвокат ОСОБА_20 брала участь в судових засіданнях у вищевказані дні: 11.08.2015 року (2 год. 6 хв.), 10.09.2015 року (2 хв.), 01.10.2015 року (5 год. 21 хв.), 28.10.2015 року (3 год. 25 хв.), 16.11.2015 року (2 год. 28 хв.), 04.12.2015 року (1 год. 58 хв.), 21.12.2015 року (1 год. 25 хв.), 14.04.2016 року (24 хв.), 12.10.2016 року (4 хв.), 15.11.2016 року (2 год. 19 хв.), тому витрати на правову допомогу відповідачкою сплачено з дотриманням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що позивачам відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, суд вважає, що з них слід стягнути на користь відповідачки понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3500 гривень, по 1750 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст.16, 203, 215, 225, 334, 744, 745, 748, 749, 751, 755 ЦК України, ст.ст.3, 10, 59, 60, 79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_5, виконавчий комітет Нетішинської міської ради про визнання недійсним договору довічного утримання та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в розмірі по 1750 гривень з кожної.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: