Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Бучко Т.М.

секретар Соломон О.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мельника А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права на приватизацію квартири,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 загальною площею 66,3 кв.м., в тому числі : жила - 42,1 кв.м., підсобні приміщення - 24,2 кв.м., з них кухня - 7,5 кв.м., ванна - 3,1 кв.м., туалет - 1,3 кв.м., коридор - 12,3 кв.м, та зобов'язати відповідача вчинити належним чином всі необхідні дії щодо вирішення у встановленому законом порядку питання про передачу йому в порядку приватизації у приватну власність вказаної квартири.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що згідно ордеру № 8 від 1 вересня 2001 року він з членами сім'ї має право на зайняття жилої площі кімнати АДРЕСА_1 загальною площею 66,3 кв.м. В 1998 році на підставі дозволу Департаменту архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради до квартири № 5 було добудовано тамбур. 21 квітня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири. В листі від 29 квітня 2016 року відповідач зазначив, що правових підстав для приватизації квартири у нього немає, оскільки допоміжні приміщення, які входять до складу квартири, окремо приватизації не підлягають. Вважає такі дії відповідача неправомірними.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Пояснив, що проживає у гуртожитку з 1982 року. Спочатку йому виділити кімнату, а тоді надали для проживання приміщення, де колись розміщувалася їдальня, та дозволили зробити перегородки. Пізніше до квартири добудував веранду та має окремий вхід до свого помешкання. Представник позивача пояснила, що допоміжні приміщення квартири, яку займає позивач, не можуть бути у спільній власності всіх мешканців гуртожитку, оскільки є частиною квартири № 5 та входять до площі, на яку позивачу видано ордер в 2001 році. Претензій від інших мешканців гуртожитку щодо цих допоміжних приміщень немає. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що будівля по АДРЕСА_1 є гуртожитком коридорного типу. При приватизації жилих приміщень у гуртожитках коридорного типу у власність передаються лише кімнати, допоміжні приміщення окремій приватизації не підлягають. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що 1 вересня 2001 року позивачу видано ордер № 8 на жилу площу в гуртожитку на право зайняття з сім'єю з 4 чоловік жилої площі в кімнаті АДРЕСА_1 загальною площею 66,3 кв.м.

Рішенням Рівненської міської ради № 4705 від 27 листопада 2014 року гуртожиток по АДРЕСА_1 передано у комунальну власність міста та надано дозвіл на приватизацію займаної житлової площі.

21 квітня 2016 року позивач звернувся до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

В листі № 515 від 29 квітня 2016 року відповідач заперечує право позивача на приватизацію нежитлових приміщень, оскільки допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян і окремо приватизації не підлягають.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Зокрема, ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі-квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно положень ч.1, 3 ст.8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що громадяни, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках і фактично проживають у них, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках. Об'єктами приватизації можуть бути гуртожитки, які перебувають у власності територіальної громади, та є об'єктами державної та комунальної власності.

Крім того, згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

З технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 15 грудня 2014 року вбачається, що до квартири № 5 належать приміщення : житлові кімнати площею 42,1 кв.м., кухня - 7,5 кв.м., ванна - 3,1 кв.м., туалет - 1,3 кв.м. та коридор - 12,3 кв.м.

Добудова тамбуру до квартири була здійснена в 1998 році за клопотанням Рівненського ремонтно-транспортного підприємства на підставі наказу № 266 від 26 травня 1998 року Департаменту архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради та погодженого проекту.

Ордер виданий позивачу на право зайняття кімнати № 5 загальною площею 66,3 кв.м., до складу якої входять всі вище вказані приміщення, а тому твердження представника відповідача про належність цих приміщень до приміщень загального користування безпідставні.

Крім того, відповідно до п.2 Положення про порядок передачі квартир ( будинків ), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, допоміжні приміщення - це приміщення, призначені для забезпечення обслуговування його мешканців ( душові, пральні, кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення, через які прокладені мережі комунікацій, приміщення теплопунктів, котелень, а також приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого гуртожиток персоналу, складські приміщення тощо ), якими користуються всі мешканці гуртожитку.

Приміщеннями квартири № 5 з 2001 року користуються лише позивач та члени його сім'ї на підставі виданого у встановленому порядку ордеру, квартира має окремий вхід, а тому суд дійшов висновку, що приміщення квартири є її складовою і не можуть вважатися допоміжними приміщеннями, якими користуються всі мешканці гуртожитку.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.47 Конституції України, ст.328 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права на приватизацію квартири - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 загальною площею 66,3 кв.м., в тому числі : жила площа 42,1 кв.м., підсобні приміщення 24,2 кв.м., з яких кухня 7,5 кв.м, вання 3,1 кв.м, туалет 1,3 кв.м., коридор 12,3 кв.м.

Зобов'язати Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради вчинити належним чином усі необхідні дії щодо вирішення у встановленому законом порядку питання про передачу ОСОБА_1 в порядку приватизації у приватну власність квартири АДРЕСА_1 загальною площею 66,3 кв.м., в тому числі : жила площа 42,1 кв.м., підсобні приміщення 24,2 кв.м., з яких кухня 7,5 кв.м, вання 3,1 кв.м, туалет 1,3 кв.м., коридор 12,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :