АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2465/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 49 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що сторони 25 червня 2004 року зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Звенигородського РУЮ Черкаської області, актовий запис № 45.

Після реєстрації шлюбу вони разом з відповідачем проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюбно-сімейні стосунки з відповідачем не склалися в звязку з несумісністю характерів. Між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, що негативно впливало на стан дитини. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного. На даний час сторони проживають окремо та не підтримують подружніх стосунків близько року. Вважає, що сімю зберегти неможливо. На примирення не згідна. Спору про розподіл майна на даний час немає. Дитина на даний час проживає разом з нею.

А тому, позивачка просила розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_6, зареєстрований 25 червня 2004 року відділом РАЦС Звенигородського РУЮ Черкаської області, актовий запис № 45., після розірвання шлюбу просила залишити прізвище ОСОБА_6.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зареєстрований 25 червня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 45, після розірвання шлюбу залишено позивачу шлюбне прізвище «Рудоман», стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесені нею судові витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та правову допомогу в сумі 730 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить змінити рішення в цій частині, ухваливши нове рішення, яким відмовити в стягненні із відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат на оплату правової допомоги та стягнути із позивачки на його користь понесені ним судові витрати, оскільки вважає його ухваленим в цій частині із порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до зміни в частині стягнення судових витрат з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції відносно розгляду спору по суті сторонами не оскаржене, а тому перевіряється тільки в частині розподілу судових витрат по справі, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, зареєстрований 25 червня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 45, після розірвання шлюбу залишено позивачу шлюбне прізвище «Рудоман», а також , стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесені нею судові витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. та правову допомогу в сумі 730 грн. (а. с.30 ).

Роблячи такий висновок в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції керувався тим, що судові витрати слід розподілити між сторонами згідно ст. 88 ЦПК України.

Переглядаючи законність рішення суду в частині вирішення питання щодо судових витрат, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині рішення суду не повністю грунтується на нормах чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги в цій частині є частково обгрунтованими та доведеними належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Так, відповідно до п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року N 10, роз'яснено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 88 ЦПК України визначено правила розподілу судових витрат між сторонами. Зокрема, у частині першій цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, то районним судом, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, вірно стягнуто судові витрати із відповідача на користь позивачки по оплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Як зазначалось вище, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Згідно ст. 1 зазначеного Закону, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Так, в матеріалах справи є договір про надання правових послуг від 18 серпня 2016 року ( а. с. 20) та документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_9, як фахівця у галузі права ( а. с. 21 24), а також і довіреність на представництво інтересів позивачки (а.с.24), однак у справі відсутній розрахунок розміру витрат на правову допомогу.

Відповідно до квитанції до прибуткового ордеру №38 від 6.10.2016 року позивачка оплатила послуги представника ОСОБА_9 в сумі 600 гривень (а.с.19) та 250 гривень за квитанцією до прибуткового ордера №24 від 19.08.2016 року (а.с.7).

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

В той же час, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки 730 грн. витрат на правову допомогу, суд, у порушення ст. ст. 212, 214 ЦПК України, не звернув уваги на граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою, передбачені ст. 84 ЦПК України, та не врахував, що ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи.

Відомості про те, що особа, яка представляла інтереси позивачки у суді на підставі угоди, була допущена до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, яка надає правову допомогу, відсутні.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав стягувати з відповідача на користь позивачки 730 грн. витрат на правову допомогу, оскільки належний розрахунок таких витрат у справі відсутній і не був наданий суду представником позивачки.

Доводи апелянта ОСОБА_6 про стягнення з позивачки понесених ним судових витрат є не обґрунтованими і такими, що не узгоджуються з положеннями ст.88 ЦПК України.

А тому, з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційної скарги, положень норм матеріального та процесуального права, та відсутність розрахунку сплати відповідачем витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до зміни тільки в частині стягнення судових витрат, а саме стягнення суми на надання правової допомоги в розмірі 730 грн. , а в іншій частині до залишення без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на законність ухваленого рішення, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу - в частині стягнення судових витрат змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення витрат за надання правової допомоги в сумі 730 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :