АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6090/16 р. Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів -Овсяннікової А.І., Бездітка В.М.

при секретарі - Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє також в якості законного представника малолітньої доньки ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова про визнання договору іпотеки недійсним.

В червні 2016 року позивачі уточнили свої вимоги і зазначили позивачами ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1, та ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх вимог посилались на те, що 07.02.2008 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» уклали Кредитний договір № НАD0GK01270081. Відповідно до п.8.1 цього договору відповідач видав позивачу кредит у сумі 97200,00 доларів США на строк до 04.02.2024 на придбання нерухомості. В цей же день ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_4 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та уклала з відповідачем Договір іпотеки зазначеної квартири.

30.04.2010 року позивач ОСОБА_3 зверталась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до відповідача про визнання Кредитного та іпотечного договорів недійсними. У свою чергу відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою з вимогою стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитом та водночас звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням від 23.11.2012 року у позові ОСОБА_3 було відмовлено. Зустрічну заяву суд задовольнив частково, з ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість за Кредитним договором у сумі 667193,73 грн. (86676,76 доларів США).

19.10.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів із зняттям їх з реєстрації у зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_3 обов'язків по сплаті кредиту. Рішенням від 26.09.2013 року позов був задоволений повністю. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10.02.2014 року рішення суду першої інстанції було змінено в частині зняття відповідачів з реєстрації .

Позивачі вважають, що Договір іпотеки від 07.08.2008 був укладений з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки необхідною умовою для його вчинення було обов'язкове попереднє отримання згоди від Служби у справах дітей Дзержинського району м. Харкова, якої отримано не було. Тому з огляду на вищевикладене просили визнати договір іпотеки, укладений 07.02.2008 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК» недійсним з моменту його вчинення.

В судове засідання представник позивачів з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився та заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просила слухати справу за їх відсутності та додала до неї письмові пояснення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харковавід 28 липня 2016 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова про визнання договору іпотеки недійсним - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє також в якості законного представника малолітньої доньки ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи та з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із сплину строку позовної давності.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 07 лютого 2008 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2. (а.с.13).

В цей же дань, тобто, 07 лютого 2008 року, між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» був укладений кредитний договір та договір іпотеки квартири. (а.с.10-12, 14-16).

Згідно п.33.3 договору іпотеки квартири, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець - ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно, а сама: 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, яка належить іпотекодавцю на підстав договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.02.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. за реєстровим № 893, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 07 лютого 2008 року.

У справі, яка переглядається, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання іпотечного договору недійсними в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому згідно копії свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2, її батьки: батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_1 (а.с.18).

Отже, малолітня дитина ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4, який продав квартиру ОСОБА_3 і жодного відношення до іпотекодавця ОСОБА_3 не має.

Ці обставини в судовому засіданні апеляційної інстанції підтвердив і представник позивачів.

Відповідно до довідки ЖК «Хризантема» від 29.01.2008 року, яка надавалась ОСОБА_3 при укладанні договору іпотеки квартири, зареєстрованим у спірній квартирі значився ОСОБА_4

Посилання позивачів на довідку ЖК «Хризантема» від 07.10.2015 року, виданої ОСОБА_6, згідно якої в спірній квартирі зареєстровані: чоловік - ОСОБА_7, дочка - ОСОБА_8, онука - ОСОБА_2, батько онуки - ОСОБА_4, колегією суддів не приймаються, оскільки усі ці особи не є родичами іпотекодавця. (а.с.17).

Крім того, згідно п.10 договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2008 року, продавець зобов'язується знятися з реєстраційного обліку з усіма зареєстрованими особами у відчужуваній квартирі до 21 лютого 2008 року, звільнити квартиру від речей домашнього вжитку, виселитися з усіма проживаючими особами, передати ключі від квартири і кватиру до 29 лютого 2008 року, на що покупець дає свою згоду.

Отже, на час укладання договору іпотеки, власником квартири була ОСОБА_3, а ОСОБА_2 є дочкою колишнього власника спірної квартири ОСОБА_4

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями ч.ч. 4,5 ст. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом ч.6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

У справі, яка переглядається, малолітня ОСОБА_2 не мала і не має права власності на спірну квартиру.

Вона набула права користування житлом, - зазначеною квартирою, як член сім'ї колишнього власника, а саме ОСОБА_4

Як вказує Верховний Суд України у Постанові від 10.02.2016 у справі № 6-3005цс15 та Постанові від 22.06.2016 у справі № 6-1024цс16 при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21.12.2010), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків, є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивачі зазначали факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору немає.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до виниклих правовідносин вимог ст. 267 ЦК України.

Відповідно до Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного чи оспорюваного цивільного права та інтересу.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.

Тобто строки позовної давності можуть бути застосовані лише до порушених прав, які підлягають захисту.

Колегією суддів встановлено, що права позивачів відповідачем не порушено, то застосування до виниклих правовідносин вимог ч.4 ст. 267 ЦК України є помилковим, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у позові з інших підстав.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє також в якості законного представника малолітньої доньки ОСОБА_2 - задовольнити частково

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 липня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова про визнання договору іпотеки недійсним відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -