У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень прав власників і користувача житловим будинком, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що 17 березня 1999 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого вони мають двох доньок.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 14 серпня 2013 року шлюб між ними розірвано.

На підставі договору дарування від 12 листопада 1991 року ОСОБА_2 належить 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1, і з 1997 року він фактично мешкав за цією адресою і був у ньому зареєстрованим.

У період шлюбу за договором дарування від 25 квітня 2002 року до ОСОБА_2 перейшло право власності на 7/30 частин вказаного житлового будинку, а за договором купівлі - продажу від 18 вересня 2002 року ОСОБА_3 придбала 4/15 частин цього ж будинку.

Після придбання будинку домоволодіння складалося з житлового будинку «А», житлового будинку «Б», крильця, гаражу «Д», альтанки над «Д» «Р», навісу «О», альтанки «П», літньої кухні «Т», воріт № 1 і № 2, водопроводу «М», замощення І, паркану № 3, замощення II, водопроводу «У».

Після вересня 2002 року ними сумісно було демонтовано житловий будинок «А», у 2003 році демонтовано житловий будинок «Б», літню кухню «Н», замість них за спільні кошти побудовано новий двоповерховий житловий будинок площею приблизно 225 кв. м, а у 2008 році над гаражем «Т» надбудовано другий поверх.

Право власності на житловий будинок визнано за ОСОБА_2 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 21 грудня 2009 року, згідно якого новостворене домоволодіння стало складатися з житлового будинку «В- II пов.», відкритої веранди «в-ІІ пов.», надбудови «Ф», що розташовані на земельній ділянці загальною площею 590 кв. м по АДРЕСА_1.

В січні 2014 року відповідач стала психологічно тиснути на нього, щоб він залишив будинок, створювати перешкоди для користування ним, і він вимушений був виїхати з будинку і тимчасово зняти інше жиле приміщення, після чого ОСОБА_2 замінила замки вхідної брами і дверей жилого будинку

На тій підставі, що він як власник частини спільного сумісного майна подружжя, має право вільно користуватися ним, просить усунути порушення прав власника та користувача житлового будинку, вселити його в будинок, зобов'язавши відповідача надати йому ключі від замків вхідної брами і вхідних дверей житлового будинку по АДРЕСА_1, і не створювати йому перешкод у користуванні будинком.

ОСОБА_2 звернулася до суду із самостійним позовом, який ухвалою суду об'єднаний в одне провадження з позовом ОСОБА_1, і вказала, що відповідач за час спільного життя з нею неодноразово вчиняв сварки та бійки, наносив їй тілесні ушкодження, у зв'язку з чим психічно травмував неповнолітніх дочок.

У січні 2014 року ОСОБА_1 забрав свої особисті речі і добровільно покинув будинок, який зареєстрований за нею, створив нову сім'ю, де у 2014 році народилася дитина, участі в утриманні будинку по АДРЕСА_1 не приймає, комунальні послуги не сплачує. Таким чином, не мешкає більше, ніж 1 рік без поважних причин.

На підставі ст. ст. 107, 156 ЖК України, 405 ЦК України просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у належному їй на праві власності будинку № 9 по вул. Чкалова в м. Бердянську.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 Запорізької області.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент вирішення даної справи ОСОБА_2 є одноосібним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Запорізької області, спір щодо права власності ОСОБА_1 на даний будинок на момент розгляду справи не вирішено, а відповідно до ст. 391 ЦК України лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, судами вірно встановлено, що ОСОБА_1 добровільно покинув житловий будинок, створив нову сім'ю та не мешкає в будинку з січня 2014 року.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та про задоволення позову ОСОБА_2з указаних підстав.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова