Справа № 361/5519/15-ц
Провадження № 2/361/123/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях: Сахнюк А.С., Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, скасування права власності на автомобіль, визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя і поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позивач зазначала, що з 28 вересня 2002 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БК №199600, виданим Требухівською сільською радою Броварського району Київської області 28 вересня 2002 року, актовий запис №26.

За час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, право власності на який було оформлено на неї.

За спільною домовленістю з відповідачем, вказаний автомобіль перебував у користуванні останнього.

Спільне подружнє життя у них не склалося, тому із лютого 2014 року сторони проживають окремо.

На даний час спірний автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_2 На неодноразові вимоги позивача поділити вказаний автомобіль відповідач відповідав відмовою, мотивуючи тим, що автомобіль є його особистою власністю.

Таким чином, право власності на вказане спірне майно було набуте у власність відповідачем у період перебування у зареєстрованому шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя і належить позивачу та відповідачу у рівних частках, але домовитися із відповідачем про порядок поділу спірного майна не вдається, позивач змушена звернутись до суду із даним позовом з метою захисту своїх прав.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину транспортного засобу марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8.

У своїх запереченнях на позов, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що дійсно, за час шлюбу з позивачем, ними спільно придбано транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, який спочатку було оформлено на позивача, але потім позивач ОСОБА_1 продала автомобіль йому. 29 серпня 2015 року він продав цей автомобіль ОСОБА_3.

У травні 2016 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказала, що під час розгляду даної справи було зясовано, що відповідач ОСОБА_2 неправомірно, без будь-якої її згоди та підпису будь-яких документів, шляхом підробки документів, набув право власності на спірний транспортний засіб, а у подальшому в порушення ст.ст. 60, 65 СК України та ст.ст. 203, 369 ЦК України, без будь-якої її згоди (чи то письмової, чи то усної) уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу автомобіля, чим порушили її права як власника майна та право на спільне сумісне майно подружжя. Враховуючи викладене, просила суд:

- визнати правочин купівлі-продажу автомобіля марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, вчинений на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 249739, виданої 19 серпня 2015 року ТОВ «Прогрес Автотрейд», між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним;

- визнати правочин купівлі-продажу автомобіля марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, вчинений на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 365166, виданої 29 серпня 2015 року ТОВ «БМ-Групп», між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним;

- скасувати право власності ОСОБА_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на автомобіль марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8;

- визнати автомобіль марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- визнати за нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину автомобіля марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8;

- усунути перешкоди у користуванні нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ? частиною автомобіля марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, шляхом його витребування з незаконного користування від ОСОБА_3, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1;

- стягнути солідарно з відповідачів на її користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, просив суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В своїх поясненнях по суті позовних вимог наголошував на тому, що всі угоди із спірним автомобілем вчинялися відповідачами без письмової згоди позивача.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, мотивуючи тим, що правочини стосовно вказаного автомобіля вчинялися під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, а тому обовязкова письмова згода позивача на відчуження автомобіля була не потрібна.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Про розгляд справи за його відсутності сторони не заперечували.

Судом встановлено, що з 28 вересня 2002 року позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БК №199600, виданим Требухівською сільською радою Броварського району Київської області 28 вересня 2002 року, про що зроблено актовий запис № 26 (а.с.9).

06 січня 2015 року право власності на транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, було зареєстровано на ОСОБА_1, що підтверджується реєстраційною карткою на даний транспортний засіб. (а.с.57,137). Підставами реєстрації є заява ОСОБА_1 № 55792357 від 06 січня 2015 року та довідка-рахунок № 632453 від 06 січня 2015 року, видана ТОВ «Авто-Ком» ОСОБА_1 про те, що їй продано вантажний автомобіль марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8 (а.с.62,63).

19 серпня 2015 року право власності на транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, було зареєстровано на ОСОБА_2, що підтверджується реєстраційною карткою на даний транспортний засіб. (а.с.56,138). Підставами реєстрації є заява ОСОБА_1 № 70598185 від 19 серпня 2015 року та довідка-рахунок № 249739 від 19 серпня 2015 року, видана ТОВ «Прогрес автотрейд» ОСОБА_2 про те, що йому продано вантажний автомобіль марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8 (а.с.58,59).

29 серпня 2015 року право власності на транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, було зареєстровано на ОСОБА_3 що підтверджується реєстраційною карткою на даний транспортний засіб. (а.с.55,139). Підставами реєстрації є заява ОСОБА_3 № 71280584 від 29 серпня 2015 року та довідка-рахунок № 365166 від 29 серпня 2015 року, видана ТОВ «БМ-Групп» ОСОБА_3 про те, що йому продано вантажний автомобіль марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8 (а.с.70,71).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Верховний Суд України у постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15 висловив правову позицію та вказав на те, що законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один із подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що відповідач ОСОБА_2, укладав правочини щодо розпорядження автомобілем марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, без її згоди та те, що ОСОБА_2 діяв не в інтересах їхньої сімї.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що у задоволені позову ОСОБА_1 щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобіля марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, укладених між: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 слід відмовити в повному обсязі.

За таких обставин, не підлягають задоволенню, також, позовні вимоги про скасування права власності ОСОБА_3, на автомобіль марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8; визнання автомобіля марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину автомобіля марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8; усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 ? частиною автомобіля марки «КАМАЗ-5511», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (рама) 8, шляхом його витребування з незаконного користування від ОСОБА_3

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, позовні вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів судових витрат у справі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 60, 69-72 СК України, ст.ст. 57, 60, 88, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, скасування права власності на автомобіль, визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський