Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1490/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Гайсюк О. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.07.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Гайсюка О.В.

суддів - Голованя А.М., Фомічова С.Є.

за участю секретаря - Діманової Н.І.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу,?

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Омега Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитних договорів та частково недійсними договорів факторингу.

Позивач зазначив, що між ним та ПАТ «Омега Банк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», ВАТ «Сведобанк», ПАТ «Сведобанк» були укладені кредитні договори від 13.10.2006 року та від 05.11.2007 року. На думку позивача, ці договори не відповідають чинному законодавству України, грубо порушують його права як споживача послуг.

Зокрема, банком порушено вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.2.1.? 2.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (далі - Правила), оскільки перед укладенням кредитного договору йому не було надано, як споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, зокрема, його цільове використання, форми його забезпечення, наявні форми та валюту кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, суми та періоди повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, у тому числі і з боку банку. Вказував, що його не було попереджено, що валютні ризики за договором несе споживач, не надано інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

На думку позивача, використання Банком доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом є внесення в кредитний договір умови, яка є дискримінаційною, що значно погіршує його становище, як споживача, порівняно з банком у разі настання певних подій. Крім того, положення кредитних договорів встановлюють додаткові платежі на користь банку, встановлення яких заборонено діючим законодавством.

Зазначив, що у договорі відсутні умови повернення кредиту, а саме не зазначені номери рахунків, на які споживач має повернути кредит та сплачувати проценти.

У частині позовних вимог про визнання недійсними договорів факторингу між ПАТ «Сведобанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» позивач зазначив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надали доказів переходу прав кредитора у зобов'язанні, тому на даний час відсутні правові підстави вважати їх кредитором, що зміст оскаржуваних договорів суперечить актам цивільного законодавства, що є на його думку підставою для визнання цих договорів недійсними відповідно до ст.203 ЦК України.

Посилаючись на це, позивач просив визнати недійсними кредитні договори від 13.10.2006р. та 05.11.2007 р. та частково недійсним договір факторингу № 15 від 28.11.2012р. між ПАТ «Сведобанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та частково недійсним договір факторингу від 28.11.2012р. між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами від 15.10.2006р. та від 05.11.2007 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.06.2015 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати це рішення та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права (т.1-й а.с.216-220).

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 з доводами апеляційної скарги не погодилися.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.10.2016 року між ОСОБА_2 та Акціонерним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №030/10.06/88-187 КЛ за яким банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 3600 000 грн. на умовах передбачених у цьому договорі, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит,сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Додатковою угодою № 1 від 11.07.2007р. до цього договору, кредитний договір викладено у новій редакції, відповідно до якої банк має право надати позичальнику грошові кошти з 13.10.2006р. по 10.07.2007р. включно у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 3600 000 грн., а з 11.07.2007р. по 12.10.2016р. включно банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної кредитної лінії, що не поновлюється, з лімітом окремих частин кредитної лінії: у гривні - 100,00 грн., у доларах США 809 980, 00 доларів США на умовах передбачених у цьому договорі (т.1-й., а.с.169-172).

Додатковою угодою № 2 від 09.02.2009р. до кредитного договору № 30/10.06/88-187 КЛ від 13.10.2006р. між ВАТ «Сведобанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та позивачем, договір викладено у новій редакції, зокрема банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді мультивалютної кредитної лінії, що поновлюється, з лімітом окремих частин кредитної лінії : у гривні ?100,00 грн. у доларах США? 685 931,00 доларів США (т.1-й а.с.180-184).

Також 05.11.2007 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» було укладено кредитний договір № 030/11.07/88-409 КЛ за яким банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику ОСОБА_2 1100 000 доларів СШАна строк з 05.11.2007р. по 04.11.2017р. на умовах цього договору, а позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки передбачені зазначеним договором (т.1-й, а.с.9-10).

Умови цього договору змінені додатковою угодою№1 (т.1-й а.с.185-187).

Задовольняючи вимоги позивача про визнання зазначених кредитних договорів недійсними, суд першої інстанції помилково послався на статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено заборону надання споживчих кредитів в іноземній валюті, оскільки не врахував того, що частина перша статті 11 цього Закону доповнена третім абзацем, на який послався суд Законом України № 3795- VI від 22.09.2011 року, а кредитні договори та додаткові угоди до них були укладені до внесення зазначених змін.

Не ґрунтуються на законі і протирічать закону висновки суду першої інстанції про те, що умови кредитних договорів є несправедливими, суперечать принципу добросовісності , що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача та це є підставою для визнання їх недійсними.

Адже відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст оспорюваних кредитних договорів вказує на те, що сторони узгодили предмет договору, порядок виконання договору, валюту кредитування та інші важливі умови кредитного договору (ст.ст.1054-1056 ? ЦК).

Будь-які неузгодженості, які на думку позивача мають місце в кредитних договорах, можливо усунути шляхом отримання належної інформації від Банку та шляхом укладення додаткових угод за згодою сторін.

В матеріалах справи відсутні докази того, що кредитні договори суперечать актам цивільного законодавства, які регулюють спірні правові відносини.

Отже, підстави для визнання кредитних договорів недійсними (ст.215, 203 ЦК) позивачем не доведені, а тому у задоволенні цих вимог позивача необхідно відмовити.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк») та ТОВ Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15 (т.2-й а.с.7-60).

Відповідно до п.2.1 цього договору Банк відповідно до умов даного Договору відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками,зазначених у Реєстрі заборгованості Боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває Права вимоги такої Заборгованості від Боржників та передає Банку за плату грошові кошти у розпорядження у розмірі, що становить Ціну Продажу та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому Сторони погодили, що Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, та Права Вимог по договорам Забезпечення, укладених з Боржниками відступаються Банком Фактору за цим Договором на основі «Як є» без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім того, що вказані у цьому Договорі.

Після переходу Прав Вимоги Заборгованості до Фактора, останній має право нараховувати, у якості нового кредитора проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до Боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

У розділі I «Загальні положення» цього договору факторингу № 15 термін «Права Вимоги» вживається у значенні як права грошової вимоги Банку щодо погашення (стягнення) Заборгованостей з боржників, які виникли, або ті, які можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога - у розумінні ст.1078 ЦК України) на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією.

Термін «Документація» вживається у значенні, як документи, що стосуються Заборгованостей окремих Боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог Банку до Боржників по Заборгованостям (право вимоги, яких відступається згідно умов цього Договору), а також є необхідним для пред'явлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості, а саме: оригінали кредитних договорів, оригінали додаткових договорів до кредитних договорів (при умові, що такі укладалися між Клієнтом та Боржником).

Таким чином сторони у цьому договорі факторингу визначили умову про те, що право вимоги безпосередньо пов'язане з наявністю саме оригіналів кредитних договорів (Документації), які є необхідними для пред'явлення вимоги до Боржника щодо погашення Заборгованості. Відповідно і передача права вимоги не може відбутися без передачі оригіналів кредитних договорів (Документації).

Цей висновок узгоджується із змістом п.2.1 Договору, де право вимоги пов'язується саме з «Документацією», тобто з оригіналами кредитних договорів, положеннями ч.1 ст.517 ЦК про те, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються.

Цей висновок також підтверджується і тим, що у Договорі Факторингу (п.5.6) сторони передбачили, що Банк повертає Фактору суму грошових коштів у випадку якщо після укладення даного Договору, передачі Банком Фактору Реєстру Заборгованості сторонами буде виявлено, зокрема, згідно п.5.6.1 Договору під час прийманні-передачі Документації - відсутність документів, що унеможливлюють стягнення у судовому порядку Заборгованості з Боржників (але виключно у тих кредитних справах, відсутність документів по яких не зафіксовано у Додатку №8 до цього Договору) перед укладенням даного Договору), таких як: оригіналів кредитних договорів, у тому числі додаткових договорів до них, оригіналів Договорів забезпечення.

Відповідно до Переліку кредитних договорів (з інформацією по кредиту, з якою ознайомлено Фактора), у записах під номерами 800 та 1000 (том 2-й а.с.58, 59) зазначено, що оригінали кредитних договорів № 030/10.06./88-187 КЛ від 13.10.2006р. та № 030/11.07/88-409 КЛ від 05.11.2007р. не передавалися Банком Фактору (про це у колонці № 9 зазначених записів зазначено «Ні»).

Ця обставина не свідчить про недійсність договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, але вказує на те, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»» не набуло права вимоги за кредитними договорами № 030/10.06/88-187 КЛ від 13.10.2006р. та № 030/11.07/88-409 КЛ від 05.11.2007 року.

Але ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не набувши право вимоги за цими кредитними договорами уклало з ТОВ «Кредитні ініціативи» у той же день 28.11.2012 року Договір Факторингу без номера, за яким відступило Фактору ? ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитними договорами № 030/10.06/88-187 КЛ від 13.10.2006р. та Кредитним договором № 030/11.07/88-409 КЛ від 05.11.2007р. (т.2-й а.с.74-95). При цьому ТОВ «ФК «Вектор Плюс» так і не надало фактору оригіналів зазначених кредитних договорів, про це зазначено у Переліку (додаток 7-А) - у записах № 391 та № 478 (т 2-й а.с.93-95).

За таких обставин зазначений договір Факторингу не відповідає вимогам ч.1 ст.1077 ЦК України згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) та положенням ст.1078 ЦК про те, що якщо передання права грошової вимоги обумовлено певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Оскільки відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК ТОВ «ФК «Вектор Плюс» могло передати лише своє право грошової вимоги, але такого права на момент укладення договору з ТОВ «Кредитні ініціативи» товариство так і не набуло, то договір Факторингу без номера від 28.11.2012 року слід визнати недійсним відповідно до ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України в частині відступлення грошової вимоги за зазначеними кредитними договорами.

Визначення цього договору недійсним має важливе значення для позивача, оскільки цей договір порушує його права (ст.3 ЦПК), адже ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» навіть після укладення договору факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи» продовжує вимагати від ОСОБА_2 сплати боргу за кредитним договором у квітні 2015 року (т.1-й а.с.140-141).

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення судом ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, то це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитних договорів від 13.10.2006 року та від 05.11.2007 року та про визнання частково недійсним договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року та задовольнити вимоги ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору факторингу без номера від 28.11.2012 року.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору від 13.10.2006 року та кредитного договору від 05.11.2007 року, а також відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його вимог про визнання частково недійсним договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року.

Визнати частково недійсним договір факторингу без номера від 28.11.2012 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині відступлення грошової вимоги за кредитними договорами № 030/1006/88-187 КЛ від 13.10.2006 року та № 030/11/11.07/88-409 КЛ від 05.11.2007 року, укладеними між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Омега Банк» та ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: