АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 644/9514/15-ц Головуючий І інстанції: Саркісян О.А.
Провадження № 22-ц-/790/1625/16 Доповідач: Івах А.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орджонікідзевський відділ ДВС ХМУЮ, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним та визнання права власності на автомобіль,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_2, треті особи: Орджонікідзевський відділ ДВС ХМУЮ, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» про визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним та визнання права власності на автомобіль.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 27 листопада 2009 року між нею та ОСОБА_3 укладено письмовий договір купівлі-продажу автомобілю ВАЗ 21099 1997 року випуску, шасі (кузов, рама) №ХТА210990V2085303, тип ТЗ легковий, державний номер 87324ХА.,зареєстрований у МРЕВ м. Харків 18 грудня 1998 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХАС №36605 року, виданого тим же МРЕВ 18 грудня 1998 року.

За умовами вказаного договору вона передала грошові кошти за автомобіль, а ОСОБА_3 передала їй спірний автомобіль та видала нотаріально посвідчену довіреність на право управління та розпорядження автомобілем.

В серпні 2015 року вона звернулася до УДАЇ ГУМВСУ в Харківській області з питанням щодо переоформлення автомобіля на своє імя, надавши довіреність та документи на автомобіль, однак виявилося, що на автомобіль накладено арешт постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ за виконавчим провадженням №42461279 про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «Харківські теплові мережі» суми заборгованості у розмірі 10230 грн..

Оскільки автомобіль належить їй, відповідач ніколи ніяких претензій до неї не предявляла, гроші були нею отриманні у повному обсязі, її права власності остання не оспорювала, тому ОСОБА_1 просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд повно і всебічно зясував та встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з правовою природою правовідносин, що виникли між сторонами і законом, що ці правовідносини регулює.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів на підтвердження переходу права власності на спірний автомобіль від відповідача до нього, оскільки належним чином договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований дотепер за ОСОБА_2, а укладення між фізичними особами письмового договору про купівлю-продаж транспортного засобу, без врахування спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Розглядом справи достеменно встановлено, що автомобіль ВАЗ 21099 1997 року випуску, шасі (кузов, рама) №ХТА210990V2085303, тип ТЗ легковий, державний номер 87324ХА.,зареєстрований у МРЕВ м. Харків 18 грудня 1998 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХАС №36605 року, виданого тим же МРЕВ 18 грудня 1998 року належить ОСОБА_2.

Згідно довіреності від 28 листопада 2009 року, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 керувати та розпоряджатися належним їй автомобілем ( а.с. 6 ).

Згідно зі ст. ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» від 20 червня 1993 року №3353 передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі-Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі-власники) зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

З урахуванням особливості та характеру правовідносин, що виникли між сторонами, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля укладеним та визнання права власності на нього за відповідачем.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно в всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -