Провадження №2/200/3188/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/З А О Ч Н Е/
"22" січня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Кравченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про поновлення на роботі, стягненню середнього заробітку і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
15 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування позову зазначила, що вона працювала в ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» на посаді начальника відділу управління персоналом. Наказом без номера від 30.06.2015 року їй було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що проявилось у неправомірній відсутності на робочому місці протягом робочого часу тривалістю більше трьох годин. Наказом від 07.07.2015 року № 21-А їй було оголошено догану за неналежне виконання службових обов`язків в частині надання недостовірної інформації в табелі обліку робочого часу по адміністративно-управлінському підрозділу за червень 2015 року. Вказані накази вона вважає незаконними, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни з її боку не було, оголошення їй доган стало наслідком неприязних стосунків, що склалися між нею та виконуючим обов`язки директора ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» Сотовим М.В. Описова частина наказу від 30.06.2015 року не містить жодної інформації про дату і час, протягом якого позивачка нібито неправомірно була відсутня на робочому місці, однак вона вважає, що цей наказ стосується подій, що відбулись 23 червня 2015 року. В цей день на нараді у виконуючого обов`язки директора ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» ОСОБА_2 останній силою відібрав у позивачки мобільний телефон, мотивуючи свої дії тим, що «вона нас записує», а також ключі від її робочого кабінету, завдавши при цьому їй легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки. Вона не мала змоги повернутись до свого кабінету та виконувати службові обов`язки, а також була позбавлена можливості викликати по телефону міліцію для відновлення своїх порушених прав. Через це позивачка змушена була піти пішки до чергової частини Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, щоб звернутися з відповідною заявою про вчинення щодо неї правопорушення з боку директора підприємства. Працівники міліції прийняли заяву та опитали її з приводу того, що трапилось. Після цього вона повернулась на своє робоче місце, але до кабінету в цей день потрапити не змогла. Жодних пояснень з приводу відсутності на робочому місці вона не писала, та ніхто з такою вимогою до неї не звертався. Наказ від 30.06.2015 року не був належним чином зареєстрований та не містить обов`язковий у таких випадках номер. Описова частина наказу від 07.07.2015 року також не містить інформації про дату і час вчинення нею дисциплінарного проступку, а також в чому саме полягало надання недостовірної інформації в табелі обліку робочого часу по адміністративно-управлінському підрозділу за червень 2015 року. В порушення вимог ч.1 ст.149 КЗпП України відповідач до винесення наказу від 07.07.2015 року не зажадав від неї жодних письмових пояснень. Незаконне притягнення двічі на протязі одного тижня до дисциплінарної відповідальності завдало їй значних моральних страждань, призвело до побоювань щодо незаконного звільнення, до прикладання додаткових зусиль щодо організації нею свого життя, в зв`язку з чим вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» від 30.06.2015 року без номера «Про оголошення догани ОСОБА_1 », визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» № 21-А від 07.07.2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 », стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2015 року у справі № 200/14798/15-ц відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та призначено попереднє судове засідання.

08 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що наказом ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» від 25.08.2015 року № 45-К її було звільнено від займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї посадовою інструкцією, трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст. 40 КЗпП України. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки не допускала невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї посадовою інструкцією, трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. З першого дня призначення ОСОБА_2 виконуючим обов`язки директора ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» він запропонував їй звільнитися з займаної посади, на що вона не погодилась. ОСОБА_2 затримував їй виплату заробітної плати, що спонукало її в червні 2014 року подати заяву про вчинення кримінального правопорушення. Через це у неї з ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки. 23 червня 2015 року під час наради ОСОБА_2 вчинив щодо неї насильницькі дії, заволодівши її мобільним телефоном та ключами від робочого кабінету, завдавши їй при цьому легких тілесних ушкоджень. За її заявою з цього приводу було порушено кримінальне провадження. 30 червня 2015 року та 07 липня 2015 року ОСОБА_2 видав накази, якими їй безпідставно оголошено догани. В наказі про її звільнення не наведено жодного конкретного випадку порушення з її боку трудової дисципліни. Стосовно наказів від 30.06.2015 року та 07.07.2015 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2015 року відкрито провадження у справі про визнання їх незаконними та скасування. Виходячи зі змісту описової частини наказу від 25.08.2015 року, вона також нібито 07.05.2015 року не маючи на те повноважень, письмової чи усної вказівки в.о. директора інституту, надала для перевірки комісії кадрові документи підприємства (особові справи працівників), проявивши некомпетентність та самоуправство та перевищивши свої службові обов`язки. Разом з тим, вона не передавала жодній комісії для ознайомлення особові справи працівників інституту, від неї ніхто не вимагав надати пояснення з цього приводу і їй не відомо про складання акту про відмову від надання письмових пояснень. Крім того, збіг встановлений законом місячний строк для застосування дисциплінарного стягнення. Також, наказ від 25.08.2015 року не містить інформації про час і дату її нібито неодноразових спізнень на роботу. З цього приводу також ніхто не вимагав від неї пояснень. Не було також претензій з боку керівництва та не вимагалось від неї пояснень з приводу неналежної якості вихідних документів, що подавались на підпис керівникові. ОСОБА_3 скарги на її нібито дестабілізуючу поведінку не є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Звільнення її з роботи із зазначених в наказі підстав перешкоджає їй влаштуватись на аналогічну посаду, вимагає додаткових пояснень обставин звільнення потенційним роботодавцям. Через підстави звільнення погіршилось ставлення до неї колишніх колег. Втративши роботу, вона втратила право на отримання заробітної плати та не може забезпечити нормальне матеріальне існування своєї сім`ї, післяопераційне лікування батька, оплату комунальних послуг. Через раптове звільнення різко погіршився стан її здоров`я. Порушення її прав привело до значних моральних страждань, в зв`язку з чим вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» від 25.08.2015 року № 45-К «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити її на роботі на посаді начальника відділу управління персоналом, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2015 року у справі № 200/18983/15-ц відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2015 року задоволено клопотання представника позивача, об`єднано в одне провадження цивільну справу № 200/14798/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності з цивільною справою № 200/18983/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, надано об`єднаній справі № 200/14798/15-ц.

В подальшому, 03.12.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог. Посилаючись на те, що відповідно до наказу від 30.06.2015 року без номера «Про оголошення догани ОСОБА_1 » був присвоєний номер 20-А, просила замість визнання незаконним та скасування наказу від 30.06.2015 року без номера «Про оголошення догани ОСОБА_1 » визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» від 30.06.2015 року № 20-А «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Представник відповідача надав до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що наказ від 30.06.2015 року № 20-А «Про оголошення догани ОСОБА_1 » видано на підставі актів про відсутність на роботі від 23.06.2015 року, складених працівниками інституту, які несуть відповідальність за свої підписи. Для вивчення факту відсутності на роботі ОСОБА_1 більше трьох годин було створено комісію для проведення службового розслідування, яка вислухала думку ОСОБА_1 , проаналізувала інформацію та склала протокол. Причини відсутності поважними визнані не були. Згідно ч.3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стосовно попередньої роботи позивачка вже мала раніше неодноразові усні нарікання з боку керівника, які зафіксовані протоколами оперативних нарад, протоколами загальних зборів колективу. Вона допускала неякісне виконання своїх посадових обов`язків, спізнення на роботу та передчасний ухід з роботи без поважних причин. Вже маючи догану за відсутність на робочому місці більше трьох годин 23.06.2015 року, ОСОБА_1 при заповненні нею табеля обліку свого робочого часу за червень 2015 року все ж вказала в ньому, що відпрацювала робочий день 23.06.2015 повністю. Про невідповідність у табелі провідний бухгалтер підприємства ОСОБА_4 написала доповідну записку на ім`я керівника. З приводу наказів № 20-А та № 21-А позивачка зверталась до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, яке залишило скаргу ОСОБА_1 без розгляду, накази не скасувало, вважаючи їх законними. Стосовно наказу № 45-К від 25.08.2015 року відповідач пояснив, що підставою для прийняття такого рішення керівником слугувало те, що ОСОБА_1 систематично не виконувала належним чином покладених на неї посадовою інструкцією обов`язків, систематично порушувала правила внутрішнього трудового розпорядку, затверджені колективною угодою та іншими внутрішніми нормативними документами. Догани ОСОБА_1 винесено на підставі конкретних документів. Крім того, не відповідає дійсності твердження позивачки, що вона не надавала жодній комісії для ознайомлення особові справи працівників інституту. 07.05.2015 року на ДП «Дніпроцивільпроект» працювала комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 укладі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 для проведення перевірки стану військового обліку і бронювання військовозобов`язаних. За результатами перевірки складено акт, в якому вказано, що під час перевірки була присутня начальник відділу управління персоналом ОСОБА_1 . Факт перевірки також було розглянуто адміністративним апаратом ДП «Дніпроцивільпроект» і за результатами розгляду складено акт. Після перевірки, керівником було видано наказ № 30-А, яким призначено відповідального за ведення військового обліку в ДП «Дніпроцивільпроект» - ОСОБА_1 . Позивачка у зв`язку з цим повинна була до 30.08.2015 року привести у відповідність до вимог чинного законодавства стан військового обліку на підприємстві. Позивачка всіляко затягувала виконання цієї роботи і врешті написала доповідну записку на ім`я керівника, що вона не може виконати покладеного на неї завдання по усуненню недоліків у військовому обліку на підприємстві, з абсолютно надуманих причин. Станом на 25.08.2015 року робота фактично виконана не була, про що заявила ОСОБА_1 на оперативній нараді. Також позивачка не згодна з тим, що вона подала на підпис керівникові документ, в якому викладено неправдиву інформацію. Разом з тим, до ДП «Дніпроцивільпроект» надійшов запит Кіровсько-Красногвардійського об`єднаного військкомату з вимогою надати дані щодо чоловіків віком до 60 років, які працюють на підприємстві та проживають на території Кіровсько-Красногвардійського об`єднаного військкомату. Лист було розписано керівником на ОСОБА_1 , яка підготувала відповідь, що таких працівників немає, і ця відповідь була подана керівникові на підпис. Ця інформація не відповідає дійсності, оскільки два працівника ДП «Дніпроцивільпроект» мешкають згідно запиту. Відповідну довідку було надано за вимогою, але готував її інший працівник. Крім того, позивачка завжди категорично відмовлялась від надання будь-яких письмових пояснень щодо своїх дій, чим примушувала до складання відповідних актів. Не відповідають дійсності твердження ОСОБА_1 що ОСОБА_2 звільнив її з особистих причин. Зараз приступив до виконання обов`язків новий керівник ДП «Дніпроцивільпроект», який, проаналізувавши стан справ, не вважає звільнення ОСОБА_1 протиправним. Також, згідно акту приймання-передачі документів та матеріальних цінностей ВК трудова книжка, особова справа та картка П-2 працівника ОСОБА_1 на зберіганні у ВК відсутні. Також встановлено відсутність ще чотирьох трудових книжок працівників інституту, про що складено акт, який підписано ОСОБА_1 . За даним фактом 26.08.2015 року до прокуратури було направлено заяву про вчинення злочину. Відсутність трудової книжки позивачки не дала змогу зробити у ній відповідний запис про звільнення. Відсутність запису про звільнення не перешкоджає їй влаштуватись на аналогічну посаду.

В судовому засіданні, яке відбулось 22 січня 2016 року, представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовних заявах.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2016 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що наказом № 20-А від 30.06.2015 року в.о. директора ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» Сотова М.В. начальнику відділу управління персоналом ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що проявилось у неправомірній відсутності на робочому місці протягом робочого часу тривалістю більше трьох годин. Підставами для винесення наказу є акт про відсутність на роботі від 23.06.2015 року, протокол засідання комісії від 25.06.2015 року, пояснення ОСОБА_1 (том 1, а.с.54).

Згідно акту відсутності на роботі від 23.06.2015 року о 16-10 год. представники трудового колективу ОСОБА_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 склали цей акт про те, що 23 червня 2015 року протягом робочого дня з 11-30 (вівторок) ОСОБА_1 була відсутня на роботі з невідомих причин. Вхідні двері були опечатані начальником господарського відділу Бондаренко В.Г. о 12-00.

Розпорядженням № 01 від 25.06.2015 року в.о. директора ОСОБА_2 створено комісію для проведення службового розслідування з метою розгляду та прийняття рішення по факту відсутності на робочому місці 23 червня 2015 року начальника відділу управління персоналом Худик М.П.

Як вбачається з протоколу засідання комісії від 25.06.2015 року, свою відсутність на роботі ОСОБА_1 пояснила тим, що під час наради, яку проводив в.о. директора інституту ОСОБА_2 23.06.2015 року о 10-30, він запропонував їй відключити запис на диктофон на її телефоні. Потім, після її відмови, відібрав у неї телефон і ключі від кабінету. Вона покинула засідання і направилась до Бабушкінського РВВС для подачі заяви на діяльність в.о. директора інституту. Свою відсутність на роботі протягом 5 годин пояснила тим, що їй потрібен був час, щоб дістатися від інституту до Бабушкінського РВ пішки, тому що в неї не було коштів, дочекатися прийому та подати заяву. Комісія вирішила причину відсутності на роботі протягом 5 годин 23 червня 2015 року вважати неповажною.

З талону повідомлення № 59 вбачається, що черговим Бабушкінського РВ капітаном міліції Беліченко 23.06.2015 року прийнято заяву за реєстраційним № 9402 (том 1, а.с. 9).

Крім того, згідно висновку судово-медичного експерта № 2937 від 27.06.2015, проведено судово-медичне обстеження ОСОБА_1 , яка повідомила, що 23.06.2015 року у робочий час під час наради директор інституту з силою забрав у неї ключі від кабінету та мобільний телефон. У ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців лівої верхньої кінцівки, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо у термін, на який вказує обстежена. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки (том 1, а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до п.24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року № 213, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України прогулом в тому числі вважається відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Суд дійшов до висновку, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 дійсно вилучив у ОСОБА_1 телефон та ключі від кабінету під час наради об 11-30 год. 23.06.2015 року (том. 1, а.с. 60, 61). Отже, позивачка не мала можливості потрапити у свій кабінет починаючи з 11-30 год. 23 червня 2015 року.

Таким чином, на думку суду, посилання представника відповідача на законність дій щодо складення акту про відсутність позивачки 23 червня 2015 року на робочому місці начальника відділу управління персоналом Худик М.П. спростовуються матеріалами справи, адже її відсутність на робочому місці була викликана поважним причинами.

Враховуючи викладене, наказ № 20-А від 30.06.2015 року підлягає скасуванню як незаконний.

Стосовно законності наказу відповідача від 07.07.2015 року № 21-А «Про оголошення догани ОСОБА_1 » суд вважає за необхідне зазначити таке.

Наказом від 07.07.2015 року № 21-А начальнику відділу управління персоналом ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обов`язків, в частині надання недостовірної інформації в табелі обліку робочого часу по адміністративно-управлінському підрозділу за червень 2015 року. Підстава службова записка провідного бухгалтера 1 категорії (том. 1, а с. 62).

Відповідно до Посадової інструкції начальника відділу управління персоналом, затвердженої 15.10.2012 року директором ДП «Дніпроцивільпроект» Біжко, до посадових обов`язків начальника відділу управління персоналом належить, зокрема, організація табельного обліку робочого часу (п.2.3). Згідно з п.4.2. Посадової інструкції начальник відділу управління персоналом несе відповідальність за достовірність наданих довідок та звітів (том 1, а.с. 40-41).

Як вбачається з доповідної записки провідного бухгалтера 1 категорії ОСОБА_4 від 02.07.2015 року, в табелі обліку робочого часу АУП за червень 2015 року по співробітнику ОСОБА_1 дані обліку відпрацьованого робочого часу не співпадають з наданими до бухгалтерії копіями документів (акт про відсутність на роботі від 23 червня 2015 року).

Оскільки суд не визнав відсутність ОСОБА_1 23 червня 2015 року на роботі прогулом, тобто відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, табель обліку робочого часу надано ОСОБА_1 з вірно облікованими даними. Отже, факт надання позивачем недостовірної інформації в табелі обліку робочого часу по адміністративно-управлінському підрозділу за червень 2015 року свого підтвердження в судовому засіданні не знайшов. Інших фактів неналежного виконання службових обов`язків ОСОБА_1 в наказі від 07.07.2015 року № 21-А не наведено.

Крім того, відповідач не надав до суду доказів, що ОСОБА_1 було запропоновано відповідно до приписів ч.1 ст. 149 КЗпП України дати пояснення з приводу вчиненого нею, на думку відповідача, дисциплінарного порушення.

Враховуючи викладене, наказ № 21-А від 07.07.2015 року підлягає скасуванню як незаконний.

Стосовно законності наказу відповідача від 25.08.2015 року № 45-А «Про звільнення ОСОБА_1 » суд вважає за необхідне зазначити таке.

Наказом ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» від 25.08.2015 року № 45-К ОСОБА_1 було звільнено від займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї посадовою інструкцією, трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст. 40 КЗпП України.

Обгрунтовуючи цей наказ, відповідач посилався на те, що начальник відділу управління персоналом Худик М.П. 07.05.2015 року, не маючи на те повноважень, письмової чи усної вказівки в.о. директора інституту Сотова М.В., надала для перевірки комісії кадрові документи підприємства (особові справи працівників), проявивши некомпетентність та самоуправство та перевищивши свої службові обов`язки. Від надання письмово пояснення відмовилась, про що складено акт. Відповідач також послався на наказ № 20-А від 30.06.2015 року, яким ОСОБА_1 оголошено догану за відсутність на робочому місці більше трьох годин без поважної причини, а також на наказ № 21-А від 07.07.2015 року, яким їй оголошено догану за неналежне виконання службових обов`язків. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 допускала неодноразові спізнення на роботу, які зафіксовано камерами спостереження; дестабілізує своєю поведінкою роботу колективу інституту, що спонукає до написання колективних скарг працівників до Мінрегіону; проявляючи некомпетентність та абсолютну не фаховість, готувала вихідні документи, які подавались на підпис керівникові, допускаючи викладення в них неправдивої інформації стосовно працівників інституту (відповідь на запит Кіровсько-Красногвардійського об`єднаного військкомату); питання стосовно незадовільної роботи ОСОБА_1 неодноразово розглядались на загальних зборах колективу інституту «Дніпроцивільпроект» і їй було висловлено недовіру та протокольно виставлено вимогу керівнику про усунення від займаної посади в рамках діючого законодавства (том 2, а.с. 7).

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до припису військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 за 2015 рік.та на підставі плану перевірки підприємств, установ та організацій Бабушкінським РВК на 2015 рік ст. лейтенанту ОСОБА_14 доручено 07.05.2015 року здійснити у ДП «ДДПІ Дніпроцивільпроект» перевірку стану військового обліку і бронювання військовозобов`язаних (том 2, а.с. 55).

Згідно з актом від 07.05.2015 року «Про результати перевірки підприємства з військового обліку і бронювання військовозобов`язаних», військовий облік і бронювання військовозобов`язаних не ведеться згідно вимог керівних документів. Немає наказу про призначення відповідального працівника за ведення військового обліку і бронювання (п.1). Якість заповнення карток Ф-П-2 не відповідає вимогам керівних документів. Журнали, книги, справи з військового обліку військовозобов`язаних і призовників не оформлені належним чином, в номенклатуру за 2015 рік не включені (п.4). Під час перевірки були присутні: начальник відділу управління персоналом Худик М.П. (том 2, а.с.56).

Надання ОСОБА_1 для перевірки комісії кадрових документів підприємства (особові справи працівників) без повноважень, письмової чи усної вказівки в.о. директора інституту ОСОБА_2 , розцінено відповідачем як перевищення нею своїх службових обов`язків. Разом з тим, в порушення приписів ч.1 ст. 149 КЗпП України відповідач не запропонував ОСОБА_1 дати пояснення з приводу вчиненого нею, на думку відповідача, дисциплінарного порушення. Не надано суду також і належним чином складений акт про відмову позивача від надання пояснень.

Стосовно неодноразових спізнень на роботі, які, як вбачається з наказу № 45-К від 25.08.2015 року, стали однієї з підстав звільнення ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з наказом № 45-К від 25.08.2015 року «начальник ВУП ОСОБА_1 допускала неодноразові спізнення на роботу, які фіксувались камерами спостереження. Витяги з камер з указанням дати та часу є невід`ємною частиною даного наказу. Від надання будь-яких пояснень ОСОБА_1 відмовилась». В якості підстав, серед іншого в додатках до наказу № 45-К від 25.08.2015 року зазначено:

-матеріал відео спостереження від 07.08.2015 року на 1 арк. у 1 прим.

-матеріал відео спостереження від 11.08.2015 року на 1 арк. у 1 прим.

-матеріал відео спостереження від 1.08.2015 року на 1 арк. у 1 прим.

-матеріал відео спостереження від 14.08.2015 року на 1 арк. у 1 прим. (том 2, а.с. 7).

Отже, підставою для звільнення позивачки стали її запізнення на роботу 1 (субота), 07 (п`ятниця), 11 (вівторок), 14 серпня (п`ятниця) 2015 року.

Як вбачається з наказу в.о. директора ДП «ДДПІ Дніпроцивільпроект» Сотова М.В. № 106-К, наданих відповідачем в підтвердження своїх заперечень, в ДП «ДДПІ Дніпроцивільпроект» з 01 жовтня 2013 року встановлено для всіх працівників, крім директора, головного бухгалтера, охоронців, прибиральниць приміщень та прибиральників території неповний робочий час з роботою три години (з 9.00 до 12.00) один робочий день в тиждень вівторок (том 2, а.с. 36).

Позивачем надано фотокопію наказу № 95-К від 01.12.2014 року, згідно якого начальнику відділу управління персоналом ОСОБА_1 з 02 лютого 2014 року встановлено неповний робочий тиждень, а саме два дні в неділю (вівторок, четвер) (том 2, а.с.107).

Жодних інших оформлених належним чином організаційно-розпорядчих документів, щодо зміни робочого часу позивача суду сторонами не надано.

Вивчивши надані документи, суд прийшов висновку, що фактично позивач допустила одне спізнення на роботу 11 серпня 201 5 року, яке є її робочим днем.

Згідно з ч.1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Однак, в порушення вимог закону відповідач не вимагав від ОСОБА_1 відповідного пояснення. Не надано суду також акта, складеного комісією за участю не менше трьох осіб, про відмову від дачі пояснень, із зазначенням обставин, за яких працівник відмовився дати пояснення.

Аналогічним чином не відбиралося відповідачем пояснення у ОСОБА_1 та не складався акт про її відмову від дачі пояснень щодо обставин проявлених нею не фаховості та некомпетентності при підготовці вихідних документів, які також стали підставою для звільнення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Аналізуючи обставини спору, суд приходить до висновку, що відповідачем не додержані правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень при звільненні ОСОБА_1 , в зв`язку з чим наказ № 45-К від 25.08.2015 року підлягає скасуванню як незаконний, а позивачка підлягає поновленню за своїм місцем роботи на посаді начальника відділу управління персоналом ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект».

Що стосується доводів позивачки стосовно стягнення середнього заробітку, то суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповідно до абз. 6 п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: «Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення»
Виходячи з того, що відповідно до наказу Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» № 45-А від 25.08.2015 року позивачка ОСОБА_1 була звільнена а згідно довідки від 26.10.2015року середньоденна заробітна плата(по робочим дням) складає 310грн. 29коп., суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Стаття 73 КЗпП України встановлені святкові і неробочі дні: 1 січня - Новий рік ; 7 січня - Різдво Христове ;8 березня - Міжнародний жіночий день ; 1 і 2 травня День міжнародної солідарності трудящих ; 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги) ; 28 червня - День Конституції України; 24 серпня - День незалежності України; 14 жовтня - День захисника України. Робота також не провадиться в дні релігійних свят: 7 січня - Різдво Христове ; один день (неділя) - Пасха (Великдень) ;один день (неділя) - Трійця.

Число робочих днів за час вимушеного прогулу (з 26.08.2015 р. по 22.01.2016 р.) складає- 106 днів, у тому числі: серпень 2015 р. - 4 дн.; вересень 2015 р. - 22 дн.; жовтень 2015 р. - 21 дн. (святковий день - 14 жовтня - День захисника України); листопад 2015 р. - 22 дн.; грудень 2015 р. - 23 дн.; січень 2016 р. - 14 дн. (святкові дні: 1 січня - Новий рік; 7 січня - Різдво Христове).
Згідно пункту 6.1. Колективного договору ДП «ДДПІ «Дніпроцивільпроект»: Тривалість робочого дня для працівників інституту встановлюється 40 годин на тиждень із двома вихідними днями - субота, неділя (т. 1, а. с. 42).
Таким чином, розрахунок середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу складає: 310,29 грн. * 106 дн. (кількість робочих днів з 26.08.2015 р. по 22.01.2016 р.) = 32 890,74 грн.
Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на загальну суму 18 000,00 грн., суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" від 24 грудня 1999 р. ст. 173-1 виключено, а КЗпП доповнено новою ст. 237-1, яка закріплює загальний обов`язок власника відшкодувати моральну шкоду працівнику в трудових відносинах. Згідно із зазначеною статтею, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України своєю постановою від 25 травня 2001 р. № 5 вніс зміни і доповнення до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Викладено пункт 13 в новій редакції: "Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок з відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними.

Таким чином, Пленум Верховного Суду роз`яснив і конкретизував, які саме порушення прав працівників у сфері трудових відносин можуть слугувати підставою для позову про відшкодування моральної шкоди і як розуміти зміст моральної шкоди.

Згідно зі ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків ж оточуючими людьми, настанні інших негативних наслідків.

Звертаючись до суду із позовом, позивачка посилалася на те, що незаконне звільнення її з посади начальнику відділу управління персоналом ДП «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» призвело до розладу її життя, адже вона, маючи сім`ю, яка фактично знаходилась на її утриманні (донька та батьки, які є людьми похилого віку, батько переніс складну операцію та потребує подальшого лікування) залишилася без роботи і заробітної плати, яка була єдиним джерелом її існування, звільнення її з посади з підстав, зазначених у наказі № 45-К від 25.08.2015 року, перешкоджає їй влаштуватись на аналогічну посаду і вимагає додаткових пояснень обставин звільнення потенційним роботодавцям, погіршилося ставлення до неї з боку колишніх колег, вона втратила нормальний сон. У неї через раптове звільнення різко погіршився стан здоров`я, та вона була змушена звернутися до лікарів, які встановили їй діагноз виражений неврастенічний синдром (том 2, а.с.10). Порушення її прав як працівника призвело до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні, побоюваннях взагалі не знайти роботу через обставини звільнення, що призводить до необхідності прикладання додаткових зусиль по організації життя.

Суд вважає, що з урахуванням обставин справи, розмір заявлених позивачкою вимог про відшкодування завданої моральної шкоди є обґрунтованим, та позовні вимоги підлягають задоволенню в частині відшкодування завданої моральної шкоди, стягнувши з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 - 18 000 грн.00 коп.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Згідно статті 3 Закону України «Про Судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством .

Статтею 4 цього ж закону визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч 2 ст. 4 Закону України «Про Судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно п.1 частини 1 статті 5 Закону України «Про Судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку щодо стягнення з відповідача судовий збір у розмірі 1461 гривень 60 коп.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню./ч..7 ст235 КЗпП України/

Відповідно до п.4 ч.1 ст.. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60,88, 169, 209, 212-215, 224, 367 ЦПК України, ст.23 ЦК України, ст.ст.40,73,147,149,235237-1 КЗпП України, Закону України «Про Судовий збір», Постановою Пленуму ВС України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд,

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» про визнання незаконним та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» № 20-А від 30.06.2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» № 21-А від 07.07.2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 ».

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» № 45-А від 25.08.2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу управління персоналом Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект».

Стягнути з Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу 32 890грн. 00коп. /тридцять дві тисячі вісімсот дев`яносто гривень 74 коп /

Стягнути з Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 18 000 грн.00коп./вісімнадцять тисяч гривень 00коп./

Стягнути з Державного підприємства «Дніпропетровський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Дніпроцивільпроект» судовий збір у розмірі 1461 гривень 60 коп. /одна тисяча чотириста шістдесят одна грн. 60 коп./

Допустити негайне виконання рішення в частини поновлення на роботі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддя: Е.В. Женеску