Справа № 495/9431/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

08 листопада 2016 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючої одноособово судді Гайда-Герасименко О.Д.,

при секретарі Завацькій І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом.

Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 січня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_5, до дня смерті чоловіка вони проживали однією сімєю та вели спільне господарство. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді гаражу, квартири, автомобіля та земельної ділянки, але за своє життя чоловік позивачки заповідального розпорядження не склав. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, відповідачка по справі є донькою її покійного чоловіка від першого шлюбу, яка також входить до спадкоємців за законом першої черги. Оскільки відповідачка не приймала участі в матеріальному утриманні свого батька в період часу коли він був майже непрацездатний, який потребував матеріального забезпечення в звязку з тяжким захворюванням та його ускладненням, яке супроводжувалось постійним перебуванням на лікарняному як в лікарні та і на амбулаторному лікуванні вдома, не приймала участі в догляді, не цікавилась його станом здоровя, не відвідувала, зволікала своїми обовязками та не надала матеріальної підтримки під час проведення організації поховання та не приймала участі в них, вказане є підставами для усунення відповідачки як спадкоємця від права на спадкування спадщини спадкодавця ОСОБА_5 за законом.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_2 на позовних вимогах наполягав, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення, вказавши, що позивачка приховує правдиві обставини взаємовідносини відповідачки ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_1 переслідує мету про позбавлення відповідачки спадкового майна, надані письмі пояснення підтримує в повному обсязі.

Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку, пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідачки, викладені ними в судовому засіданні, свідчення свідків сторін по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Судом встановлено.

06 січня 2015 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД 3396983 від 09.01.2015 року (а.с.16), який є чоловіком позивачки по справі ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №092289 від 10.02.2009 року (а.с.22) та батьком відповідачки ОСОБА_4 від першого шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО №299770 від 22.08.2002 року (а.с.54).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді гаражу №5, який розташований по вул.Шкільній 1б, м.Білгород-Дністровський, Одеської області; квартири №42, яка розташована в житловому будинку №113А по вул.Ізмаїльській, м.Білгород-Дністровський, Одеської області; автомобіля «FIAT NUOVA DOBLO», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та земельної ділянки №38, яка розташована в с.Прибережне, Білгород-Дністровський район, Одеської області.

За своє життя померлий ОСОБА_5 заповідального розпорядження не склав, а тому відповідно до ст.1233 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до положень статті 1261 ЦК України являються позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_4 своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, тому згідно ст.ст.1261, 1268 ЦК України сторони вважаються такими що прийняли спадщину.

Вказані факти сторонами не заперечувались та підтверджено матеріалами спадкової справи№10/2015 до майна померлого спадкодавця ОСОБА_5, який помер 06.01.2015 року (а.с. 46-69).

Обґрунтовуючи вимоги про усунення відповідачки ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачка не приймала участі в матеріальному утриманні свого батька в період часу коли він був майже непрацездатний, який потребував матеріального забезпечення в звязку з тяжким захворюванням та його ускладнення, яке супроводжувалось постійним перебуванням на лікарняному як в лікарні та і на амбулаторному лікуванні вдома. У звязку з постійною необхідністю у лікуванні позивачка змушена була нести витрати на утримання свого чоловіка ОСОБА_6, доглядала за ним, вчиняла всі необхідні дії щодо його догляду, а відповідачка не приймала участі в догляді, не цікавилась його станом здоровя, не відвідувала, зволікала своїми обовязками та не надала матеріальної підтримки під час проведення організації поховання та не приймала участі в них, вказане є підставами для усунення відповідачки як спадкоємця для усунення від права на спадкування спадщини спадкодавця за законом.

Відповідно до положень частини 5 статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи із змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно із вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Отже, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Померлий ОСОБА_5 був особою похилого віку, хворів, отримував солідну пенсію, оскільки він колишній військовослужбовець, вказаний факт не заперечувався позивачкою в судовому засіданні.

Вимоги позивачки про усунення відповідачки від права на спадкування, на думку суду, є безпідставними та й такими, що не грунтуються на законі.

Не ґрунтуються на законі також посилання позивачки на обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги щодо усунення відповідачки від права на спадкування.

Що стосується усунення від право на спадкування, то слід зазначити, що за правилами ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомогу та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Як пояснила позивачка та свідки позивачки - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, допитаних в судовому засіданні, які являються родичами позивачки та сусідами, спадкодавець ОСОБА_5 був похилого віку, хворів, з ним мешкала його дружина позивачка по справі та доглядала його, а відповідачка станом здоровя свого батька не цікавилась та матеріально не забезпечувала.

Крім цього, позивачка в судовому засіданні пояснила, що її чоловік ОСОБА_5 ніколи не звертався до відповідачки за допомогою, оскільки вона завжди була поруч, проживала з ним та допомагала.

В свою чергу представник відповідачки, свідки відповідачки - ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 пояснили, що відповідачка спілкувалась з батьком, перебувала в добрих та теплих взаємовідносинах, але не могла частіше приходити до батька, оскільки з ним проживала позивачка, яка була законною дружиною, з якою відповідачка знаходилася в неприємних відносинах. Проживаючи в місті Одеса відповідачка доглядала свою хвору матір, яка перенесла два інсульти, хворіла сахарним діабетом, тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні в звязку з важким захворюванням (а.с.122-135), відповідачка завжди підтримувала зв'язок з батьком, завжди запитувала його про те, що йому необхідно та допомагала йому в міру необхідності. Крім того, судові рішення про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відсутні.

З вищевказаного судом встановлений факт безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_5 через похилий вік та хворобу, однак, разом з тим, в судовому засіданні не доведений факт ухилення відповідачки ОСОБА_4 від надання допомоги спадкодавцю, а саме винну поведінку, яка б свідчила, що відповідачка мала можливість виконувати обов'язок щодо допомоги спадкодавцю, але не вчиняла необхідних дій для цього.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 в судовому засіданні не доведено факт звернення спадкодавця до відповідачки про допомогу і відмову спадкоємця ОСОБА_4 від надання такої допомоги.

Не може бути підставою для усунення відповідачки ОСОБА_4, яка є спадкоємцем за законом першої черги, від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, лише твердження позивачки про те, що відповідачка за життя не відвідувала чи відвідувала дуже рідко спадкодавця та не надавала йому допомоги, без доведення факту звернення за такою допомогою та ухилення відповідачки від її надання.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у ОСОБА_11 від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Важливе значення має обґрунтованість позовних вимог та наявність належних доказів на їх підтвердження, оскільки практика розгляду справ про усунення від права на спадкування свідчить про те, що позови, як правило, є необґрунтованими, тому в їх задоволенні суди відмовляють.

Статтею 1232 ЦК України передбачено обов'язок спадкоємців відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Таким чином, позивачка вправі вимагати від відповідачки відшкодування понесених нею витрат на лікування, догляд та поховання померлого, рівно як і навпаки.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві та в судовому засідання посилалась на те, що з листопада 2001 року та до дня смерті ОСОБА_5 постійно проживали однією сімєю з померлим, вели спільне господарство та постійно проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний факт підтверджувала довідкою ОСББ «Прометей» №4 від 23.02.2015 року (а.с.25) та рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.04.2015 року, яким було встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сімєю з листопада 2001 року по лютий 2009 року (а.с.110-111).

Але, ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.04.2015 року скасовано. Заява ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю залишена без розгляду (а.с.107-109).

Також в судовому засіданні позивачка зазначила, що вона пропонувала відповідачці укласти мирову угоду стосовно спадкового майна, але відповідачка з умовами мирової угоди не погодилась.

На теперішній час в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа №495/4787/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Білгород-Дністровська державна нотаріальна контора про виділення долі померлого із загальної власності подружжя, встановлення фактів визнання спадковим майном, прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та розподіл спадкового майна (а.с.138).

За таких обставин, позовні вимоги позивачки нічим об'єктивно не підтверджені, не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві, у зв`язку з чим підстав для усунення від спадкування відповідачки немає.

Таким чином, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст.1244, 1258, 1261 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-61, 214, 212, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя