Номер провадження 2/754/293/16
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживача, розірвання кредитного та іпотечного договорів,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», в якому просила суд розірвати кредитний договір № К3R0GK15006505 від 08.08.2007 року, що укладався між нею та відповідачем та іпотечний договір.

Під час розгляду справи представником позивачки в судовому засіданні, що відбулося 03.12.2015 року судом було уточнено позовні вимоги.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 08.08.2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та нею був укладений кредитний договір № К3R0GK15006505, відповідно до умов якого мав бути наданий кредит у сумі 170328,80 дол. США. Однак банк не повідомив її про валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором, не надав усієї іншої інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту та умови кредитування. Позивач з боку банку не було надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США відносно до гривні, не надано інформації про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції, яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Також позивака як споживач банківських послуг отримала кредит, не отримавши інформацію про усі недоліки отримання такого кредиту в долара США. Також позивачка понесла витрати за вчинення нотаріальних дій, а саме посвідчення договору іпотеки та накладення заборони на відчуження. Ці витрати входять до сукупної вартості кредиту, про що позичальника до укладення кредитного договору повідомлено не було. Крім того, перед укладенням кредитного договору, позивачку як споживача не було проінформовано про те, яку загальну суму відсотків в кінцевому підсумку має сплатити позичальник, що також входить до сукупної вартості кредиту, сум комісії. Не видано навіть графік погашення кредиту.

Представник позивачки у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що кредитний договір укладений позичальником добровільно, більше трьох років тому, за ним проходили платежі. Також вказував на те, що у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором позивачка має заборгованість у розмірі 79352,69 доларів США. Зауважив, що у кредитному договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов'язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх з положенням договору, позивачка отримала повну інформацію про умови кредитування та власноручно підписала кредитний договір. Отже при укладені кредитного договору із позивачкою було дотримано усі передбачені законодавством вимоги, в тому числі і Закону України «Про захист прав споживачів», за умовами договору було визначено сукупну вартість кредиту та опис його погашення згідно наданого позивачці графіку.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду показав, що позивачка по справі є його дружиною. Він був присутній в момент укладення кредитного договору. Перед укладенням кредитного договору йому показували графік погашення кредиту і все. Працівники банку не пояснювали, що будуть існувати ще якісь додаткові витрати на нотаріуса. Також в банку не повідомили, що курс долара може змінюватись відносно гривні. Пам'ятає, що перед укладенням кредитного договору йому надавали чорновик кредитного договору. Також суду пояснив, що не розумів куди йдуть проплати за кредитом. Одного разу за його підрахунками він не дорахувався суми в розмірі 12000,00 доларів США. Також виявилось, що працівники банку один раз на рік відраховували певну суму на страховку.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В судовому засіданні встановлено, що 08.08.2007 року між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К3R0GK15006505.

Згідно вказаного договору відповідач зобов'язався надати позивачці кредит у розмірі 131000,00 доларів США на термін до 08.08.2037 року, а позивачка зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом.

Так, згідно п. 7.1 кредитного договору Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 08.08.2007 року по 08.08.2037 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 131000,00 доларів на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 39328,80 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу,згідно п. 6.2 даного договору.

У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) передбаченого графіком погашення заборгованості на 120 календарних днів, - позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залищок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

02.07.2007 року в забезпечення виконання вказаного вище кредитного договору між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено іпотечний договір, за умовами якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.84-88).

15.05.2013 року між сторонами було укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору від 08.08.2007 року згідно якого п. 7.1 кредитного договору виклали в наступній редакції: банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 08.08.2007 року по 08.08.2037 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 131000,00 доларів на наступні цілі: купівля квартири, а також у розмірі 39328,80 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу,згідно п. 6.2 даного договору.

Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (Додаток № 1). Додаток № 1 викладено в новій редакції, який є невід'ємною частиною цієї Додаткової угоди.

Згідно п. 7.6 кредитного договору погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється графіку погашення кредиту (Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня; іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні; сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Тобто, законодавець визначив, що у випадках, прямо передбачених законом, резиденти мають право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу.

Статтею 651 ЦК України передбачені підстави для зміни або розірвання договору. У судовому порядку ці питання вирішуються, якщо сторони договору не досягли згоди і одна із заінтересованих сторін звернулась з вимогами до суду з двох підстав: має місце істотне порушення договору другою стороною; наявні інші випадки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які він неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

В п. 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України на позивача покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до статті 36 Закону України Про Національний банк України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Позивачкою в позові не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Покладення ризиків щодо валютних коливань виключно на позичальника також є необґрунтованими, оскільки банк не може володіти достовірною інформацією щодо майбутніх валютних коливань на фінансовому ринку, однак фактично враховує можливі ризики встановлюючи відсоткову ставку по валютним кредитам меншою порівняно з кредитами за національною валютою. Тому такі доводи є безпідставними.

Також суд критично оцінює доводи представника позивача щодо ненадання інформації про сукупну вартість кредиту, оскільки остання міститься в кредитному договорі та у графіку погашення заборгованості, які позивачка підписала, чим фактично прийняла умови кредитного договору, ніяких зауважень та заперечень не мала. Враховується судом і те, що протягом тривалого часу позивачкою виконувалися умови вказаного кредитного договору, що вказує на їх визнання та розуміння з боку позичальника.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Отже, як вбачається з матеріалів справи перед укладенням кредитного договору, відповідач на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» надав повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, та позивачка засвідчила особистим підписом те, що вона ознайомлена з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених банком. Визнання недійсним окремих положень договору не спричиняє (не породжує) визнання недійсним всього договору.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачкою не надано доказів порушення чинного законодавства при укладенні кредитного договору, тому її вимога пророзірвання кредитного договору є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання.

Оскільки зобов'язання за кредитним договором не припинилися, відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку» не припинилися і зобов'язання за іпотечним договором між сторонами.

На підставі наведеного суду приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позивачем вимогу повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст.192, 524, 533, 546, 625, 651, 652, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживача, розірвання кредитного та іпотечного договорів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 11.02.2016 року.

Суддя: Н.Г.Таран