АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/59/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: відповідача ОСОБА_6,

представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

23 липня 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № CSZ0GK00000003 від 13 березня 2006 року, згідно з умовами якого ОСОБА_6 отримав кредит в сумі 156 000 грн. під 12 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 13 березня 2026 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 13 березня 2006 року між сторонами укладено договір іпотеки № CSZ0GK00000003, згідно з умовами якого ОСОБА_6 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 172,4 кв.м., з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: пров. Радонівський, 5, м. Звенигородка, Черкаської області.

Позивач вказує, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по кредитному договору, заборгованість ОСОБА_6 станом на 23 травня 2012 року складає 165 957,39 грн., з яких: 139 282,25 грн. - заборгованість за кредитом; 33 687,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 716,20 грн. -заборгованість по комісії за користування кредитом; 1 271,73 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Під час розгляду справи представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просив суд:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSZ0GK00000003 від 13 березня 2006 року в розмірі 172 707,79 грн.:

1. Звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 172,4 кв. м., який розташований за адресою пров. Радонівський, 5, м. Звенигородка, Черкаської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

2.Виселити ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з вказаного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу предмета іпотеки.

3. Стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 жовтня 2012 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача дружину відповідача - ОСОБА_8 та законного представника дітей - ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та в якості третьої особи орган опіки та піклування Звенигородської міської ради Черкаської області.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2012 року залучено до участі в справі в якості третьої особи нотаріуса ОСОБА_13

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2013 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах від 29 травня

2013 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 січня 2013

року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2013 року скасовано,

справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року уточнені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8,

ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про стягнення

заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та

виселення - задоволено повністю.

Вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSZ0GK00000003 від 13 березня 2006 року в розмірі 172 707,79 грн. звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 172,4 кв. м., який розташований за адресою Черкаська область, м. Звенигородка, пров. Радонівський, 5, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 13 березня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_6 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Виселено ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, що зареєстровані та проживають у будинку, загальною площею 172,4 кв.м, що знаходиться за адресою: Черкаська область, м. Звенигородка, пров. Радонівський, 5, зі зняттям з

реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Звенигородка.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказав, що судом першої інстанції під час розгляду справи неповно досліджено всі обставини справи, невірно оцінено раніше встановлені факти, які стосуються предмету виникнення позову, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача прострочену фактичну суму заборгованості, яка складається з простроченого тіла кредиту, пені та комісії, що утворилася на момент звернення позивача до суду з позовною заявою. В задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити та стягнути з позивача на його користь судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЩІК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з посиланням на норми Закону України «Про іпотеку», прийшов до висновку, що позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання, допустив заборгованість, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення та виселення мешканців будинку.Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Частиною ч. З ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Встановлено, що 13 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошті в розмірі 156 000 грн. (а.с. 6-9, т. 1).

На забезпечення кредитного договору 13 березня 2006 року між вищевказаними сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавцем надано в іпотеку нерухоме майно, яким є житловий будинок з надвірними спорудами та земельною ділянкою площею 165,8 кв.м по пров. Радонівському, 5 у м. Звенигородка, Черкаської області (а.с. 10-15, т. 1).

Укладаючи з банком договір іпотеки, ОСОБА_6 зазначив у ньому (п.13.7 договору іпотеки), що відносно до предмету іпотеки відсутні вимоги третіх осіб, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку в будинку.

Як вбачається з договору іпотеки, на момент його укладення ОСОБА_6 згідно із даними, що містяться в його паспорті серії НС №323222, який виданий 31.07.1997 року Звенигородським РВ УМВС, був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_6, а не в будинку по пров. Радонівському, 5 в м. Звенигородка, Черкаської області (а.с. 38-39, Т. 1).

Пунктом 17.8.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі.

Відповідно до ч. ч. 2,5 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконане у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач ОСОБА_6 взяті зобов'язання щодо сплати кредиту та виконання умов договору не виконує, заборгованість ні по кредиту, ні по відсотках за його користування не сплачує і станом на 18.09.2012 року має загальну суму заборгованості перед позивачем по сплаті кредиту в розмірі 172 707 грн. 79 коп. (а.с. 91-98, Т.1).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ІДК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Отже, оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, то кредитор правомірно просив про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення достроково всієї суми заборгованості, а не лише простроченої. Тому посилання апелянта на ту обставину, що строк повернення всієї суми боргу по кредитному договору спливає через 12 років суд відхилив правомірно, зазначивши про наявність підстав у позивача для дострокового повернення всієї суми боргу.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Згідно з ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, спів ставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України).

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки за звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав та вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Саме на вказані вище обставини звернув увагу і суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду Черкаської області від 27 лютого 2015 року про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи зазначені вище роз'яснення та норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що посилання відповідача ОСОБА_6 на ту обставину, що вартість предмета іпотеки перевищує суму боргу, у зв'язку зі зверненням на нього стягнення буде порушено його права - суперечить як вимогам закону, так і встановленим обставинам справи.

Також не знайшли підтвердження й посилання відповідача на ту обставину, що неповнолітні діти були зареєстровані у спірному будинку на момент укладення договору іпотеки, у зв'язку з чим звернення стягнення на будинок порушить їх права, оскільки відповідно до документів, що були надані іпотекодержателем при укладенні договору іпотеки, ОСОБА_6 особисто зазначив, що предмет іпотеки не знаходиться у третіх осіб, вимоги третіх осіб на нього відсутні.

Крім того, дана обставина була доведена в ході розгляду апеляційним судом цивільної справи № 22ц-793/766/2014 за позовом Звенигородської міжрайонної прокуратури в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки недійсним, де судом встановлено, що на час укладення договору іпотеки 13 березня 2006 року між банком та ОСОБА_6, його неповнолітні діти не набули самостійного права на проживання в будинку по пров. Радонівському, 5 в м.Звенигородка, Черкаської області, права власності на цей будинок вони не мають, тому вказаним договором іпотеки не були порушені права неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на проживання в будинку а.с. 247-248, т. 1).

Слід зауважити, що заперечуючи розмір заборгованості ОСОБА_6 розрахунок суми заборгованості за кредитом не надав та не спростував належними доказами вимог позивача в цій частині.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції вірно врахував положення ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку", де зазначено, що виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Аналогічні положення містяться і у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від ЗО березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, були предметом розгляду в суді першої інстанції, носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна судового рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :