Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо», третя особа - генеральний директор Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо» Пікалов Денис Олександрович, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати неправомірним і скасувати наказ Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду в м. Києві «Плесо» (далі - КП «Плесо») від 15 червня 2015 року № 117-к/тр про його звільнення з посади начальника відділу головного інженера служби технічного забезпечення; поновити його на роботі на вказаній посаді із 15 червня 2015 року; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу із 15 червня 2015 року у зв'язку з незаконним звільненням, а також 4 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що у попередженні про наступне вивільнення із займаної посади з 29 травня 2015 року, яке він отримав у березні 2015 року у відділі кадрів КП «Плесо», у зв'язку із зміною структури та штатного розпису КП «Плесо» відповідно до наказу від 10 березня 2015 року № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та наказу від 13 березня 2015 року № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису», відсутня пропозиція про надання іншої підходящої роботи. Позивачу, як і іншим кандидатам на звільнення з роботи, відповідач не надав йому для ознайомлення копій двох наказів від 10 березня 2015 року № 20 і від 13 березня 2015 року № 25. Таким чином, вважає, що накази відповідача прийнято з порушенням встановленого порядку і процедури вивільнення працівників, передбачених трудовим законодавством і умовами колективного договору.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, у задоволенні вказаного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП Українитрудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП Українипро наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно зі ст. 49-4 КЗпП Українизайнятість суспільно корисною працею осіб, які припинили трудові відносини з підстав, передбачених цим Кодексом, при неможливості їх самостійного працевлаштування, забезпечується відповідно до Закону України «Про зайнятість населення». Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП Українирозірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

Судами установлено, що 29 січня 2015 року на адресу голови профспілкового комітету КП «Плесо» направлено лист про те, що відповідно до протоколу від 10 березня 2015 року № 23/01-02 щодо необхідності скорочення штату КП «Плесо» будуть внесені зміни до організаційної структури та проведено скорочення штатної чисельності працівників підприємства.

Згідно з наказом генерального директора КП «Плесо» від 10 березня 2015 року № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» з метою оптимізації організаційної структури, враховуючи потреби підприємства та недостатні ліміти бюджетного фінансування на заробітну плату на 2015 рік змінено організаційну структуру підприємства.

10 березня 2015 року на адресу голови профспілкового комітету КП «Плесо» направлено лист про те, що відповідно до протоколу від 10 березня 2015 року № 23/01-02 щодо необхідності скорочення штату КП «Плесо» будуть внесені зміни до організаційної структури та проведено скорочення штатної чисельності працівників підприємства.

Наказом генерального директора КП «Плесо» від 13 березня 2015 року № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису» на виконання п. 5 наказу від 10 березня 2015 року № 20 було внесено зміни до штатного розпису.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову про визнання неправомірними наказів КП «Плесо» від 10 березня 2015 року № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та від 13 березня 2015 року № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису». Вказане рішення суду набрало законної сили.

Також установлено, що 13 березня 2015 року ОСОБА_4 отримав попередження про наступне вивільнення у зв'язку із зміною структури і штатного розпису КП «Плесо» та ознайомився із ним під підпис.

Відповідно до акта від 06 травня 2015 року № 33 ОСОБА_4 запропоновано переведення на посаду, яка звільнилася, а саме робітника з благоустрою мобільної бригади служби утримання водних об'єктів, проте ОСОБА_4 відмовився підписати вказану пропозицію.

Згідно з наказом КП «Плесо» від 29 травня 2015 року № 97-к/тр ОСОБА_4 разом із іншими працівниками звільнено із займаних посад.

За актом від 29 травня 2015 року № 42 ОСОБА_4 був відсутній на роботі 29 травня 2015 року.

Наказом від 15 червня 2015 року № 117-к/тр ОСОБА_4 звільнено з посади.

Згідно з актом від 15 червня 2015 року № 48 позивач був відсутній на роботі 15 червня 2015 року.

Під час розгляду справи судом установлено, що 19 червня 2015 року при видачі трудової книжки ОСОБА_4 було вдруге запропоновано 15 вакантних посад, а саме: головного механіка САРВС, водія автотранспорту 3кл., машиніста автовишки 5 р., прибиральника службових приміщень, робітника з благоустрою мобільної бригади, робітника благоустрою з-в Венеція, робітника благоустрою з-в Редьчине, робітника благоустрою з-в Чорторий, робітника благоустрою з-в Совська балка, робітника благоустрою мобільної бригади-спеціалізованої, фельдшера рятувальної станції № 12, прибиральника службових приміщень, водолаза 1 кл., матроса-рятівника рятувальної водолазної станції № 3, кесонника-апаратника 5 р. рятувальної водолазної станції № 2.

Згідно з актом від 19 червня 2015 року № 51 ОСОБА_4 відмовився від запропонованих посад та від підпису.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів суд установив, що у КП «Плесо» дійсно було запроваджено зміни до організаційної структури підприємства та скорочення штату КП «Плесо» і позивача було попереджено про наступне вивільнення 13 березня 2015 року, а звільнено з посади 15 червня 2015 року, тобто із дотриманням установленого трудовим законодавством двомісячного строку попередження про можливе звільнення.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що під час його звільнення КП «Плесо» дотримано передбачених чинним законодавством вимог про попередження про майбутнє звільнення за два місяці згідно з ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України, двічі було запропоновано іншу роботу на вибір із 15 вакантних посад на тому ж підприємстві, проте, як установив суд, позивач від них відмовився.

При цьому суд правильно урахував, що у справі відсутні належні та допустимі докази відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження того, що позивач є членом профспілкової організації КП «Плесо», натомість суд надав належну оцінку тій обставині, що позивач значиться у списку працівників, які не вступили до профспілкової організації, у зв'язку із чим обґрунтовано вважав, що позивач не є членом профспілкової організації КП «Плесо».

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 58-60, 212, 303 ЦПК України, достатньо повно установив обставини справи, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі позивача доводи про те, що суд: неправомірно застосував ст. 43-1 КЗпП України; не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: ч. 2 ст. 40, ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України; не дослідив наказу від 13 березня 2015 року № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису»; не звернув достатньої уваги на те, що попередження про наступне звільнення від 13 березня 2015 року не містить одночасної пропозиції про надання іншої роботи; не дослідив у хронологічній послідовності весь розвиток подій та не врахував, що список про наявність вільних вакантних посад у кількості 15 найменувань був наданий відповідачем за 4 дні до звільнення позивача, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак