АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8791/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Лужецька О.Р.
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Українець Л.Д.

при секретарі -Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров»я ,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала, що 08 січня 2015 року приблизно об 11 год.20 хв. по вулиці Щербакова в м. Києві, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, скоїв наїзд на неї на пішохідному переході, чим спричинив їй тілесні ушкодження середньої тяжкості - перелом ноги з роздробленням кісток.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та задоволено частково цивільний позов : стягнуто з ОСОБА_3 на її користь у відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, 95 914 грн.82 коп. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди.

Посилаючись на те, що ці вільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ВАТ НАСК «Оранта», вона 04.09.2015 року звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але останній в повідомленні про рішення щодо виплати страхового відшкодування погодився з виплатою лише у розмірі 1.321 грн. 23 коп..

ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 89 593 грн.29 коп. та моральну шкоду в розмірі 4 545 грн.74 коп.,а всього 94 139, 03 грн..

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року позов задоволено. Вирішено стягнути з ПАТ НАСК «Оранта» на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 89 593 грн.29 коп. та моральну шкоду в розмірі 4 545 грн.74 коп.,а всього 94 139,03 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що таким чином суд допустив подвійне відшкодування однієї і тієї самої шкоди,що чинним законодавством не передбачено. Також зазначено, що суд першої інстанції не зважив на безспірну законодавчо встановлену відмінність деліктних та зобов»язальних правовідносин, суть якої в тому, що не всі витрати, що відшкодовуються в межах ст. 1166 та ст. 1195 ЦК України підлягають відшкодуванню страховиком за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зокрема, цим Законом не передбачено відшкодування страховиком заробітної плати помічника ( 65.000,00 грн.), чи припущень щодо витрат на ймовірні медичні процедури в майбутньому, які можуть і не бути проведені взагалі ( 13.000,00 грн.).

Вислухавши доповідь судді, пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що 08 січня 2015 року приблизно об 11 год. 20 хв. по вулиці Щербакова в м. Києві, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, скоїв наїзд на неї на пішохідному переході, чим спричинив їй тілесні ушкодження середньої тяжкості - перелом ноги з роздробленням кісток.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та на підставі ст.ст.1166,1187,1195,1202 ЦК України задоволено частково цивільний позов : стягнуто з ОСОБА_3 на її користь у відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, 95 914 грн.82 коп. матеріальної шкоди та 25 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою цього ж суду від 16.09.2015 року виправлено описку у зазначеному вироку, вказавши дату вчинення ДТП «08 січня 2015 року», а не «08 січня 2014 року».

17.02.2014 року , між ПАТ НАСК «Оранта» ( на той час ВАТ НАСК «Оранта») та ОСОБА_4, був укладений Договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Поліс АС №7714425, яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_1 з визначенням страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого у розмірі 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю та 50 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну.

04.09.2015 року представник потерпілої ОСОБА_2 звернувся до ПАТ НАС «Оранта» з заявою про страхове відшкодування, в якій просив виплатити ОСОБА_2 страхову виплату у сумі 100 000 ,00 грн., посилаючись на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, яким встановлено вину ОСОБА_3 у заподіянні позивачу тілесних ушкоджень під час керування автомобілем НОМЕР_1, також встановлено розмір шкоди, заподіяної потерпілій, а саме : шкода, пов»язана з лікуванням потерпілої - 90 914,82 грн., моральна шкода, що спричинена ушкодженням здоров»я - 25 000 грн.. При цьому до заяви додано копії страхового полісу № 7714425 та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року

18.09.2015 року листом за № 09-02-09/13549, ПАТ НАСК «Оранта» повідомило ОСОБА_2 про необхідність надання копії виправленого вироку Шевченківського районного суду м. Києва ; виписки з історії хвороби; документи ( оригінали або належним чином завірені їх копії) щодо витрат на лікування з зазначенням розміру відшкодування, сплаченого винним у ДТП.

На вказаний лист відповідача позивачем 03.11.2015 року надано копії ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року про виправлення описки у вироку, виписки з історії хвороби,а також повідомлено про те, що винна особа у ДТП збитків потерпілій не відшкодувала.

Листом за № 09-02-12/84 від 05.01.2016 року ПАТ НАСК «Оранта» повідомило ОСОБА_2 про те, що компанією було прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 1 321,53 грн. згідно страхового акту № ОЦВЗ-15-154/1.

Пред»явивши даний позов, ОСОБА_2, зазначала, що розмір шкоди, спричиненої її здоров»ю, встановлений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, внаслідок чого на підставі ст. 61 ЦПК України, обставини щодо розміру шкоди доказуванню не підлягають, а тому відповідач повинен сплатити недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 94 139,03 грн..

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що всупереч вимогам ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем не надано доказів щодо заявленого розміру страхового відшкодування, в зв»язку з чим ОСОБА_2 розраховано страхове відшкодування на підставі п. 24.3. ст. 24 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав , що , сплативши 1 321,53 грн. страхового відшкодування, відповідач не в повній мірі виплатив страхове відшкодування , в зв»язку з чим вимоги позивача щодо виплати матеріальної шкоди в розмірі 89 593, 29 грн. є обґрунтованими, визначивши при цьому розмір моральної шкоди на підставі ст. 26-1 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров»ю, що склало 4 545,74 грн..

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами .

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно із ст.23 вказаного Закону , шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

- шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

- шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатностіпотерпілим;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого.

Так, згідно із п. 24.1. зазначеної статті Закону, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та

реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я,

медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням

лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений

відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів ( п. 24.2. ст. 24 Закону) .

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті ( п. 24.3. ст. 24 Закону) .

Встановлено , що ОСОБА_2 за вказаних вище обставин є потерпілою внаслідок експлуатації забезпеченого за Полісом АС №7714425 від 17.02.2014 року транспортного засобу «Peugeot 206» д.н.з. НОМЕР_1 , яким на момент скоєння ДТП правомірно володів ОСОБА_3, внаслідок чого вона має право на страхове відшкодування на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів, перевіривши законність дій відповідача щодо розрахування розміру страхового відшкодування у сукупності з вимогами Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема його статтей 23,24,26, вважає ,що останнім дотримано норми вказаного Закону, який в даному випадку регулює правовідносини, що виникли між сторонами.

Так, подавши разом з заявою про виплату страхового відшкодування в підтвердження заявленого нею розміру лише виписку з історії хвороби, будь-яких інших доказів , які є підставою для визначення розміру страхового відшкодування в межах страхового ліміту відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_2 подано не було.

Проте на зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого прийшов до неправильного висновку про законність вимог позивача.

При цьому слід зазначити, що ухваливши дане рішення, суд першої інстанції розмір страхового матеріального відшкодування взагалі не обґрунтовував, хоча статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пред»явивши позов про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров»я до ПАТ НАСК «Оранта» у розмірі 94 139, 03 грн., ОСОБА_2 будь-яких доказів відповідних п. 24.1. ст. 24Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надала .

Не містять таких доказів і матеріали кримінальної справи № 761/6441/15-к за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яка була досліджена судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи.

Доводи представника позивача про те, що відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини встановлені вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, зокрема і розмір шкоди, завданої ушкодженням здоров»я ОСОБА_2, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, на увагу не заслуговують, оскільки в даному випадку правовідносини сторін регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено поняття шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригодита встановлено порядок її відшкодування.

За вказаних підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідача про подвійне відшкодування однієї і тієї самої шкоди , оскільки задовольнивши цивільний позов ОСОБА_2 при розгляді кримінальної справи, суд виходив із деліктних правовідносин, які виникли між позивачем та ОСОБА_3, проте як в даному випадку правовідносини позивача та ПАТ НАСК «Оранта» регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому слід зазначити, що позивач не позбавлена права на звернення за виплатою страхового відшкодування до відповідача у разі належного, відповідно до вказаних вище норм законодавства підтвердження розміру шкоди, про що вказано і представником ПАТ НАСК «Оранта» при розгляді даної справи у суді апеляційної інстанції.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313 , 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» задовольнити .

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров»я .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -