Справа №482/1596/15-ц 30.05.2016 30.05.2016 30.05.2016
Провадження №22-ц/784/1275/16
Справа №482/1596/15-ц
Провадження №22-ц/784/1275/16 Суддя по 1 інстанції - Баранкевич В.О.
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

30 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

за участю:

- представника відповідача - ПАТ «Новоодеський райагрохім» - Тігієвої Ф.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Новоодеський райагрохім»

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Новоодеський райагрохім» (далі - Товариство) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

встановила:

31 серпня 2015 року ОСОБА_3 пред'явила зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

В 2002 році вона у простій письмовій формі уклала з ВАТ «Новоодеський райагрохім» договір оренди землі № 69, за умовами якого передала, а товариство взяло, в оренду на чотири роки належну їй на праві приватної власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 11,58 га, яка знаходиться на території Новоодеської міської ради Миколаївської області. Указаний договір був зареєстрований у Книзі записів реєстрації оренди земельних часток Новоодеської районної ради 01 березня 2002 року за №69 і перебував на виконанні сторін.

Цей договір вона не розривала і не укладала з відповідачем нового договору.

Проте, у 2014 році позивач дізналася, що 20 березня 2007 року відповідач зареєстрував у Новоодеському реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської регіональної філії ДП «ЦДКЗ при державному комітеті України по земельних ресурсах», новий договір оренди цієї ж ділянки від 01 грудня 2006 року, який начебто був переукладений нею з товариством.

Позивач зазначала, що вона не підписувала договір оренди належної їй земельної ділянки, укладений 01 грудня 2006 року з відповідачем від її імені, і її волевиявлення на його укладення не було.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила визнати недійсним вказаний договір оренди.

Заперечуючи проти позову, товариство посилалось на те, що оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог закону та виконувався його сторонами, позивач отримувала орендну плату, що свідчить про наявність її волевиявлення на підтримання договірних відносин.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі від 01 грудня 2006 року, стягнуто з ТОВ «Новоодеський райагрохім» судові витрати по справі в сумі 5 291 грн. 76 коп.

-2-

В апеляційній скарзі ТОВ «Новоодеський райагрохім», посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та нормам чинного цивільного та земельного законодавств, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 залишити без задоволення.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, в задоволенні апеляційної скарги товариства відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Вважається, що правочин вчинено у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документі та підписано сторонами (ст. 207 ЦК).

Статтями 14, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час укладення договору, передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації.

У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, згідно з вимогами ч.1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України, є недійсним.

Судом встановлено, що позивачці на підставі державного акту на право власності, виданого 29 жовтня 2001 року Новоодеською районною Радою народних депутатів, належить земельна ділянка, площею 11,58 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоодеської міської ради (а.с.8 -9).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно витребуваного судом першої інстанції договору оренди землі від 05 лютого 2002 року, який містить виправлення в п. 2.1. щодо терміну дії договору (строк оренди встановити неможливо), та дописку в п. 3.4. щодо індексації орендної плати, які належним чином не застережені, позивач передала вказану земельну ділянку в оренду ВАТ «Новоодеський райагрохім». Вказаний договір 01 березня 2002 року зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Новоодеській районній раді за № 69 (а.с. 54).

Цей договір набрав сили і був взятий сторонами до виконання.

20 березня 2007 року товариство зареєструвало у Новоодеському реєстраційному окрузі (офісі) Миколаївської регіональної філії ДП «ЦДКЗ при державному комітеті України по земельних ресурсах» за №96, новий договір оренди тієї ж земельної ділянки датований 01 грудня 2006 року, начебто укладений ним з позивачем ОСОБА_3 (а.с. 4-6,55-57).

Позивач цього договору не визнала, зазначивши, що його не підписувала, і не уповноважувала на це інших осіб, тобто її волевиявлення на укладення договору відсутнє.

Зазначене підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи №1316, проведеної Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз 11 січня 2016 року, згідно з яким підпис в договорі оренди від імені ОСОБА_3 у розділі договору «Реквізити сторін» вчинено не нею, а іншою особою ( а.с. 107-110).

Доказів, які б спростовували зазначений висновок відповідач суду не надав.

-3-

Як зазначалось, у відповідності до вимог ст. ст. 207-208 ЦК України, ст. 14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі повинен укладатися обов'язково у письмовій формі, відповідати внутрішньому волевиявленню сторін на укладення цього договору і повинен бути підписаний сторонами або уповноваженими ними на це особами.

Оскільки позивач не підписувала договір оренди землі від 01 грудня 2006 року, про що свідчать беззаперечні докази, і не уповноважувала на це інших осіб, то суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позивач не виявляла свою волю на укладення спірного договору оренди землі. Тому суд обґрунтовано визнав недійсною оспорювану угоду на підставі ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Доводи товариства в апеляційній скарзі, які зводяться до того, що отримання позивачем орендної плати свідчить про наявність її волевиявлення на укладення нових орендних відносин, є необґрунтованими, оскільки не спростовують правильність висновків суду про те, що спірний договір оренди землі, який не підписаний орендодавцем, не можна вважати таким, що вчинений у письмовій формі та відповідав волевиявленню орендодавця.

Посилання відповідача на те, що позивачем не додано до позову вказаного вище договору оренди землі, укладеного у 2002 році, не заслуговують на увагу. Як встановлено судом першої інстанції був витребуваний такий договір. Виходячи з дій сторін орендних правовідносин за договором оренди землі від 05 лютого 2002 року вбачається, що позивач вважала правомірним використання належної їй земельної ділянки відповідачем до закінчення терміну оренди за цим договором та отримувала відповідного розміру орендну плату. Тому щорічне отримання нею орендної плати не можна вважати вчиненням спірного договору у письмовій формі, схваленням спірного правочину. Саме по собі звернення позивача до товариства у червні 2015 року про небажання продовжувати договір оренди землі не свідчить про її пропозицію щодо розірвання договору оренди землі від 01 грудня 2006 року.

Обставини того, що підприємство понесло витрати на обробку землі не є підставою для відмови у позові.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Новоодеський райагрохім» відхилити, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко