АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30.08.2016 року та постановити нову ухвалу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи тимчасового обмеження у виїзді за межі України відповідача ОСОБА_2 та малолітніх дітей - ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Зазначала, що 27.07.2016 року відповідач ОСОБА_2 за допомогою організованої групи, застосувавши силу забрав у неї двох малолітніх дітей увіз їх у невідомому напрямку.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем вид забезпечення не відповідає чинному законодавству та Конституції України, у зв'язку з чим не може бути вжитий судом у якості заходу забезпечення позову, а тому суд вважав, що у задоволенні заяві слід відмовити, оскільки відсутні на це законні підстави.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України суд застосовує види забезпечення позову, визначені ч.1 цієї статті, а у разі необхідності може застосувати інші види забезпечення позову.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання,право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Здійснення громадянами України права на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження правагромадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері правовідносин визначенні Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Однак обмеження малолітніх дітей у праві виїзду за межі України не передбачене ст. 152 ЦПК України як вид забезпечення позову, тому не може бути застосоване судом першої інстанції.

Крім того, даним законом та іншими законами України не передбачено тимчасового обмеження ухвалою суду виїзду за кордон громадянина України до закінчення розгляду в суді справи щодо його цивільно-правових зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Отже обраний позивачем вид забезпечення не відповідає чинному законодавству та Конституції України, у зв'язку з чим не може бути вжитий судом у якості заходу забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: