Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/68/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі; головуючого судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Виноградівський РВ ГУДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Виноградівський РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не приймає ніякої участі у вихованні і матеріальному утриманні дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на її виїзд за кордон для відпочинку під час канікул та розширення кругозору останньої. У звязку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд надати дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду дитини за межі України, без згоди батька і надати дозвіл на виїзд дочки за кордон без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявився, тому у відповідності до ст. 169 ЦПК України, справу розглянуто у його відсутності.

Дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.07.2015 року було розірвано, позивачці відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

Від даного шлюбу у сторін народилася одна дитина дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ № 181381 від 09.07.2004 року.

Згідно довідки Виноградівської міської ради від 19.01.2016 року за № 195, дитина знаходиться на утриманні позивачки.

Згідно рішення Виноградівського районного суду від 14.07.2015 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак згідно довідки ВДВС Виноградівського РУЮ від 18.01.2016 року за № 06-32/13 позивачка протягом липня-грудня 2015 року аліменти від відповідача не отримувала.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по матеріальному утриманню і вихованню своєї дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмовляється надати позивачці дозвіл на виїзд дитини за кордон для відпочинку під час канікул та розширення її кругозору.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-Х1І, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами).

Разом з тим, останній нормативний акт постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №682 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 р. № 152 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнано такою, що втратить чинність з 1 квітня 2015 року.

Згідно зі ст. 3 вищезазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Відповідно до п.3 та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Статтею 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню.

На виконання ст.7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за №231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення.

Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Відповідно до принципів 4 та 6, викладених в Декларації прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина повинна користуватися всіма благами соціального забезпечення, їй належить право на здоровій ріст і розвиток, з цією метою соціальний догляд і охорона мають бути забезпечені, як їй так і матері, неповнолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд прийшов до висновку, що виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон відповідає інтересам дитини.

Разом із тим, розглянувши вимогу позову щодо надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька до досягнення нею шістнадцятирічного віку, суд вважає, що задоволення такої вимоги може в подальшому зумовити обмеження передбачених сімейним законодавством прав батька щодо дитини. Тому у цій частині (визначення терміну дії дозвілу на виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку) позов задоволенню не підлягає.

Отже, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 у межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів, суд прийшов до переконання, що вимоги позову є в основному обґрунтованими і такі слід задовольнити частково з вищенаведених міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка сплатила 552 грн. судового збору за подачу позовної заяви до суду, а відтак, понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати дозвіл на виїзд за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, терміном на 3 (три) роки.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, дозвіл на виготовлення документа, що дає право на виїзд з України та вїзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами проїзного документа дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5, судовий збір у розмірі 552 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_5