_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1584/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Гудові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд визнати дії ОСОБА_2 таким, що порушили її права та спричинили матеріальну і моральну шкоду. Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в сумі 2 567,93 грн. та моральну шкоду в сумі 12 839,65 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги аргументовані тим, що ОСОБА_1 є власницею ? квартири за адресою: АДРЕСА_1. На підставі договору дарування від 17.07.2004 року співвласником зазначеної квартири став ОСОБА_2 З моменту, коли власником став ОСОБА_2, він шляхом психологічного тиску, залякування фізичною розправою, псуванням майна спричиняв значний дискомфорт, перешкоджав нормальному користуванню позивачем своєю частиною квартири. Його неправомірні дії змушували неодноразово викликати наряд міліції з метою вирішення конфлікту.

В 2004-2007 роках судами розглядались позовні вимоги ОСОБА_2 щодо вселення в однокімнатну квартиру. 20.08.2008 року апеляційний суд Харківської області, який діяв як суд касаційної інстанції ухвалив рішення по справі №931-кс-07, яким відмовив ОСОБА_2 у вселенні в однокімнатну квартиру. Не маючи можливості проживати в квартирі, ОСОБА_2 передарував частину квартири ОСОБА_3, але після цього фактично продовжує реалізувати свій намір набути право володіння та користування квартирою.

Позивач стверджує, що на ґрунті особистої неприязні, ОСОБА_2 постійно ображає позивача, створює дискомфорт у перебуванні та користуванні квартирою, яка йому не належить. ОСОБА_1 часто була змушена покидати приміщення, коли відповідач проходив в гості до співмешканки позивача - ОСОБА_3

Спроби позивача мирним шляхом врегулювати конфлікт не принесли результату та квартирне питання так і не вдалось вирішити.

Своїми діями ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_1 матеріальну шкоду, яка виражається у численних витратах на придбання ліків, у зв'язку зі значним погіршенням здоров'я. Загальна сума страчених коштів с становить 2567,93 грн.

Крім того, відповідачем завдано ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає у значних душевних стражданнях. Дані страждання викликані безпідставними звинуваченнями, направленими на адресу позивача, погрозах фізичною розправою, виселення з власної ? частини квартири, пошкодженням майна позивача та погіршенням стану квартири. Факт протиправної поведінки ОСОБА_2 підтверджується заявами ОСОБА_1 в міліцію для захисту порушених прав.

Позивач стверджує, що відповідач створив у квартирі таку атмосферу, що ОСОБА_1 була змушена змінити місце проживання. На даний час ОСОБА_1 проживає у своїх знайомих. Іншого житла позивач не має. Крім того, ОСОБА_2 без відома та згоди позивача заселив квартиранта ОСОБА_4 у квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Через перенесений стрес, пов'язаний з неможливістю нормально проживати у власній квартирі, ОСОБА_1 втратила сон, у неї погіршилось здоров'я, самопочуття, в результаті чого вона змушена була звернутися до лікаря. Крім того, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи.

Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в розмірі 12 839,65 грн. Розрахунок проводився наступним чином: 2 567,93 * 5 = 12 839,65 грн.

26.01.2016 року на адресу Київського районного суду м. Одеси надійшло заперечення проти позовної заяви від ОСОБА_2, яким він просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позову в повному обсязі.

В своєму заперечені відповідач зазначив, що 02.08.2008 року згідно Договору дарування ? частини квартири, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який було посвідчено 02.08.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нефедовою Т.О. за реєстром № 1835, ОСОБА_3 стала власником ? частини квартири АДРЕСА_1.

Після реєстрації в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості Договору дарування, ОСОБА_3 запропонувала другому співвласнику квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 котрій також належить ? частина даної квартири, купить її ? частину квартири або продати її свою ? частину квартири або по взаємної домовленості домовитись про розділ та порядок користування даною квартирою. Мирним шляхом врегулювати питання не вдалось, в зв'язку з чим ОСОБА_3 була змушена звернутись до Київського районного суду м. Одеси для захисту своїх законних прав.

18.06.2013 року Київський районний суд м. Одеси постановив рішення, яким було визнано дії ОСОБА_1 незаконними та були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 та вселення її в належну їй ? частину квартири АДРЕСА_1.

12.12.2013 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено (залишено без задоволення) та рішення Київського районного суду м. Одеси 18.06.2013 року залишено без змін.

ОСОБА_1 рішення вказаних судів виконати відмовилась, про що старшим державним виконавцем Поляковим О.Г. 24.02.2014 року було складено відповідний акт.

04.03.2014 року ОСОБА_3 під час примусового виконання рішень вище вказаного суду було вселено до квартири АДРЕСА_1, про що старшим державним виконавцем Поляковим О.Г. було складено відповідні акти.

Під час вказаного вселення ОСОБА_3 а також в інші рази ОСОБА_2 був присутній в квартирі АДРЕСА_1, в зв'язку з тим, що ОСОБА_3 попросила його бути її представником про що надала відповідну довіреність.

Також неодноразово в своїх заявах, скаргах та інших зверненнях ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 а також її колишній чоловік ОСОБА_6 та його сестра ОСОБА_7 шахрайським шляхом намагаємось заволодіти її квартирою, намагаємось її вбити та інше. Зазначені заяви ОСОБА_1 неодноразово перевірялися співробітниками міліції та їй ОСОБА_1 були наданні відповідні відповіді в яких зазначалось, що противоправних дій в діях ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших осіб не має, та що вирішувати спор щодо зазначеної квартири необхідно мірним шляхом через взаємні домовленості співвласників - тобто між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Відповідач звертає увагу суду на те, що він своїми діями та взагалі ніяким чином не порушував права ОСОБА_1, ніяких незаконних вимог не висовував, перешкод в користуванні зазначеною квартирою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не чинів та не чинить, квартиру та її майно не пошкоджував, з зазначеної квартири ОСОБА_1 та інших осіб він не виселяв, спілкувався з ОСОБА_1 постійно ввічливо навіть тоді коли вона вела себе агресивно та провокувала його на конфлікти.

Таким чином, відповідач стверджує, що інформація, яку поширила ОСОБА_1, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом.

Стосовно того, що відповідач вселив квартиранта ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_8 у спільну квартиру ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який нібито в пояснені 22.03.2015 року повідомив, що знімає зазначену квартиру АДРЕСА_1 через родичів - ОСОБА_2 повідомив наступне: я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не маємо таких родичів, зазначені особи нам невідомі, яким чином вони потрапили до вказаної квартири ми не знаємо.

Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що співробітникам міліції та іншим особам жодних письмових та усних пояснені з приводу нібито проживання квартиранта(ів) ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в зазначеної квартирі він не надавав, на даний час обставини щодо проживання цих осіб в квартирі йому не відомі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власницею ? квартири за адресою: АДРЕСА_1. Згідно Договору дарування ? частини квартири, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_3 стала власником ? частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України).

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не довела суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог.

Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження у суді, а отже в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Рева С. В.