Справа № 450/274/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/976/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я. Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третьої особи Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ложовської Йоанни Євгенівни про визнання недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги - визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, що посвідчений 04.11.2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й.Є., який зареєстрований в реєстрі за №1079. Вважає рішення незаконним, оскільки таке постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не застосовані норми матеріального права, які суд мав застосувати, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону. Зазначає, що судом не надано оцінки тій обставині, що позивач з дня свого народження по даний час проживає в будинку АДРЕСА_1 та на момент укладення оскаржуваного договору іпотеки була неповнолітньою. Також, судом не взято до уваги те, що відсутність або наявність факту реєстрації за місцем поживання не впливає на свободу вибору місця проживання. Крім цього, зазначає, що за місяць до укладення оскаржуваного договору іпотеки, без згоди позивача, її батьків та органу опіки та піклування, позивача незаконно знято з реєстрації з місця проживання в будинку АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2, де вона ніколи не проживала і не мала можливості там проживати. Зазначає, що судом не здобуто жодних доказів про те, що від імені позивача чи її батьків були звернення про зміну адреси реєстрації позивача та отримання дозволу не реєстрацію в іншій квартирі. Крім цього, судом відмовлено в задоволенні клопотання про допит дідуся позивача, який би міг підтвердити чи спростувати факт проживання позивача у його квартирі та наявності надання згоди на її реєстрацію у його квартирі. Твердження суду про те, що оригінал звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки із земельними покращеннями суду не надавався не відповідає дійсності, адже судом оглядались всі матеріали справи в тому числі і даний звіт. Також, необґрунтованим є висновок суду про те, що судом не може бути взятий до уваги технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 датований 1.10.2014 року з тих підстав, що копії такого немає в інвентаризаційній справі, адже це не спростовує відображені в технічному паспорті дані про те, що час здійснення житлової добудови відповідає 2011 року. Не відповідає дійсності і твердження суду про те, що будівництво велось без згоди нового власника ОСОБА_6, з тих підстав, що власником спірного житлового будинку ОСОБА_6 стала лише в 2011 році в час коли будинок вже був реконструйований.

В судове засідання сторони та третя особа не з'явилися, причин неявки не повідомили, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі особи належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що інтереси сторін у судовому засіданні захищали їх представники.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 13, 15, 29, 405 ЦК України, Закон України «Про іпотеку», Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», виходив з того, що спірний договір іпотеки містить детальний опис предмету іпотеки, його кількісний склад, характеристики, що співпадає з даними, які викладені у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Докази, на які посилався позивач як на такі, що вказують про обґрунтованість позову в частині підстави щодо невідповідності спірного договору іпотеки вимогам закону щодо необхідності ідентифікації об'єкту іпотеки суд вважав суперечливими та такими, що спростовуються іншими доказами. Тобто судом не було враховано докази, на які посилався позивач як на такі, що підтверджують передачу в іпотеку фактично іншого об'єкту ніж був вказаний у договорі іпотеки, а навпаки більшого із здійсненими добудовами та відповідно встановлено безпідставність позову в частині вказаної його підстави. Що стосується другої із підстав позову, а саме вчинення договору без згоди органу опіки та піклування, необхідність якої, на думку позивача, є очевидною, зважаючи на її проживання у будинку, що переданий в іпотеку, на час укладення якого вона була неповнолітньою, - то судом вказано про те, що позивач, яка на час укладення спірного договору дійсно була неповнолітньою, станом на день укладення договору іпотеки мала закріплене у встановленому законом порядку у вигляді реєстрації та гарантоване Конституцією України право користування квартирою АДРЕСА_2, відтак житлове право (право користування) у житловому будинку АДРЕСА_1 порушено не було. Крім цього, відсутність попередження ОСОБА_4 до укладення договору іпотеки про права неповнолітньої доньки (позивача) додатково свідчить про відсутність таких прав станом на день укладення договору.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції 4.11.2010 року між відповідачами було укладено договір іпотеки нерухомого майна, а саме будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1768 га за цією ж адресою, в забезпечення вимог іпотекодержателя ОСОБА_6 за договором позики грошових коштів, що був укладений того ж числа між тими ж відповідачами на суму 720000 грн.

Згідно вказаного договору, в іпотеку передано згаданий житловий будинок загальною площею 63,1 кв.м. та згадану земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Відповідно до змісту ст.ст. 316, 319, ч.2 ст. 583 ЦК України, ст.ст. 3, 5 Закону України «Про іпотеку» в редакціях чинних на час спірних правовідносин, - власник майна має право самостійно вирішити питання про передачу належного йому майна в іпотеку. Предметом іпотеки може бути нерухоме майно, зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено згаданим Законом. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Вказане вбачається із змісту Постанови Верховного Суду України у справі №6-37цс12 від 23.05.2012 року, винесеній у відповідності до п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, що є обов'язковою до застосування.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, зокрема, пояснень ряду свідків, наявного у матеріалах справи технічного паспорту на житловий будинок, що є одним із предметів договору іпотеки, звіту про експертну грошову оцінку будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1, інвентаризаційної справи на вказане будинковолодіння, - на земельній ділянці відповідача ОСОБА_4 за згаданою адресою мало місце проведення ряду будівельних та оздоблювальних робіт, які стосувались як самого будинку так і інших будівель. Вказані докази взаємосуперечливі, що стосується періоду проведення робіт, їх обсягу, осіб, якими такі проводились та остаточного результату проведення таких. Однак, що стосується того факту, що такі проводились господарським способом, без дотримання встановленого законом порядку щодо такого роду робіт, тобто самовільно, то такого ніким із осіб, що беруть участь у справі не оспорено.

Зважаючи на вказане, проведення певного виду робіт на згаданій земельній ділянці, жодним чином не впливає на вчинення спірного договору іпотеки в частині його предмету житлового будинку, що на час укладення договору у вказаному в договорі стані існував, право власності на який було зареєстровано за іпотекодавцем у встановленому законом порядку та могло бути передано в іпотеку.

Крім цього, що стосується позивача, то їй право власності на вказаний предмет іпотеки чи його частину не належало, зареєстровано у встановленому законом порядку не було, а тому заявлення нею позову із згаданої підстави не слід вважати захистом будь-якого її майнового права чи інтересу на предмет іпотеки чи його частину.

Що стосується права позивача на проживання у будинку, що був переданий в іпотеку, про порушення якого вона вказує як на другу підставу свого позову, то такого у неї, на момент укладення договору іпотеки, не існувало та порушено бути не могло.

Щодо проведення будівельних робіт та створення внаслідок проведення таких певних об'єктів, які позивач вважала місцем свого проживання, то по перше до створення майна, та реєстрації права власності на таке такі не можна вважати житловими приміщеннями та відповідно місцем проживання позивача, а крім цього окрім вказаних в договорі іпотеки будь-яких інших об'єктів за таким в іпотеку не передавалось та відповідно прав на проживання у таких позивача порушено бути не могло.

Що стосується права позивача на проживання у житловому будинку, що був переданий в іпотеку, то таке дійсно у неї існувало, однак до 8.10.2010 року, тобто до укладення договору іпотеки, коли позивач та її батько ОСОБА_9 вибули на інше постійне місце проживання, а саме АДРЕСА_2, яке зареєстроване як постійне місце проживання позивача з 9.10.2010 року по даний час.

З часу зміни місця проживання (9.10.2010 року, коли позивач була неповнолітньою); отримання нею паспорта (12.01.2012 року), де таке вказане як її місце проживання; її повноліття (21.09.2013 року), - ні нею, ані її батьками (законними представниками до повноліття) до суду чи органу, яким було здійснено реєстрацію місця проживання позивача жодних звернень з приводу незаконності здійснення такої реєстрації, фактичне проживання за адресою будинку, що вказаний у договорі іпотеки, тощо не мало місця. Немає таких звернень з приводу здійснення незаконної реєстрації за згаданим місцем проживання і на даний час.

Крім цього, від ОСОБА_4 (сторони договору іпотеки та законного представника позивача на час його укладення), під час укладення договору іпотеки до нотаріуса жодних заяв з приводу прав на такий у інших осіб, зокрема і права на проживання у такому позивача не надходило, навпаки було представлено довідку про те, що у будинку зареєстровано як такі, що проживають троє осіб: вона (ОСОБА_4.), ОСОБА_13 (бабуся) та квартиронаймач ОСОБА_11 (Т.1 а.с. 113).

Зважаючи на вказане підстав вважати, що позивач, будучи зареєстрованою за іншою адресою, мала право на проживання у будинку, що за оспорюваним договором іпотеки був переданий відповідачу ОСОБА_6 та там проживала - немає, що відповідно свідчить про те, що такий договір вірно був укладений без порушення її житлових прав, без згоди органу опіки та піклування.

Вказані висновки відповідають також постановам Верховного Суду України у справі №6-214цс15 від 16.12.2015 року, 6-384цс15 від 30.09.2015 року, 6-2940цс15 від 20.01.2016 року, 6-1055цс15 від 27.01.2016 року, винесеним у відповідності до п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України, що є обов'язковими до застосування.

Зважаючи на наведене, рішення суду як таке, що відповідає обставинам справи та вимогам закону слід залишити без змін, апеляційну скаргу ж відхилити, як необгруновану та таку, що вірних висновків суду першої інстанції не спростовує.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник