У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

МазурЛ.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною вище заявою, посилаючись на те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 29 жовтня 2012 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 350 940 грн 34 коп.

18 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магдою С.Г. винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні, предметом якої є 1/2 частини катера Chappal 276 Signature, на загальну суму 350 940 грн 34 коп., що належить боржнику ОСОБА_6

Державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу від 18 березня 2015 року. ОСОБА_3 вважає, що дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магди С.Г. при передачі майна стягувачу у виконавчому провадженні є неправомірними, а постанова про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу 18 березня 2015 року та акт про передачу майна стягувачеві у рахунок погашення боргу від 18 березня 2015 року у виконавчому провадженні незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Зокрема, вважає, що на час передачі майна стягувачу звіт про оцінку майна втратив чинність, а тому дії державного виконавця щодо передачі арештованого майна за ціною, визначеною на підставі вказаного звіту, є неправомірними, оскільки вчинені з порушенням вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», тому просив задовольнити скаргу. Також зазначав, що державний виконавець вирішив питання щодо майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності, без попереднього визначення частки боржника та виділення її в натурі і не залучив понятих при одночасному вилученні та переданні майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року, у задоволенні скарги відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові ухвали, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Закон України «Про виконавче провадження» не зобов'язує державного виконавця проводити додаткову оцінку при передачі майна стягувачу, тому державний виконавець правомірно здійснив передачу майна стягувачу без проведення повторної оцінки. Частка ОСОБА_3 у праві власності на судно моделі Chappal 276 Signature визначена рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визначення частки із майна, що перебуває у спільній власності подружжя, а тому у державного виконавця відсутні правові підстави для додаткового звернення до суду з поданням у порядку ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, при складенні державним виконавцем постанови та акта про передачу майна стягувачу вилучення катеру не відбулося, а тому державний виконавець не зобов'язаний залучати понятих до вчинення вказаної виконавчої дії у порядку ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Судами установлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 35032968 з примусового виконання виконавчого листа № 2-367/2012, виданого 29 жовтня 2012 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу у загальному розмірі 3 306 004 грн 92 коп.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

ОСОБА_3 є боржником у зазначеному вище виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-367/2012.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визначення частки із майна, що перебуває у спільній власності подружжя, встановлено, що частка ОСОБА_7 у спільній частковій власності подружжя у майні, яким є прогулянковий катер Chappal 276 Signature, становить Ѕ частини. Таким чином, інша Ѕ частини катера належить ОСОБА_3

Слід звернути увагу, що ОСОБА_7 не зверталася з відповідним позовом про звільнення майна з-під арешту, у матеріалах справи такі відомості відсутні, а тому посилання ОСОБА_3 на те, що державним виконавцем не було вирішено питання про виділ частки із майна, що є спільним сумісним майном подружжя, є необґрунтованим.

За таких обставин правильним є висновок судів про те, що у державного виконавця відсутні підстави для додаткового звернення до суду з поданням у порядку ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки судовими рішенням визначена частка ОСОБА_3 у спільному майні подружжя, що становить Ѕ частини катера Chappal 276 Signature.

У процесі виконавчого провадження державним виконавцем було підготовлено та передано на реалізацію належну ОСОБА_3 1/2 частини судна моделі Chappal 276 Signature.

Згідно із звітом ТОВ «Українська експертна група» станом на 8 травня 2014 року вартість даного майна становила 350 940 грн 34 коп.

Відповідно до повідомлення ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України від 28 жовтня 2014 року № 01-03/7603 електронні торги по лоту № 7376 не відбулися, про що складено протокол від 27 жовтня 2014 року № 8334, у зв'язку із чим проведено уцінку майна, вартість якого після уцінки склала 280 752 грн 27 коп.

Відповідно до повідомлення ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України електронні торги по лоту № 17977 не відбулися, про що складено відповідний протокол та проведено уцінку майна, вартість якого після уцінки склала 210 564 грн 20 коп.

Торги також проводилися 15 грудня 2014 року та 23 лютого 2015 року з уцінкою майна, однак у зв'язку з відсутністю покупців чергові прилюдні торги з реалізації арештованого майна не відбулися.

18 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Магдою С.Г. винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № 35032968.

За результатами передачі державним виконавцем складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 18 березня 2015 року на суму 350 940 грн 34 коп.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Частиною 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Частинами 2, 3 та 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме: частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 745/4038, та підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

ОСОБА_3 не доведено порушення його прав і законних інтересів державним виконавцем під час складання постанови та акта, крім того, передача майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 18 березня 2015 року відбулася на суму 350 940 грн 34 коп., оцінка якої проведена ТОВ «Українська експертна група».

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» присутність понятих обов'язкова під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Проте при складанні державним виконавцем постанови та акта про передачу майна стягувачу вилучення катера не відбулося, у зв'язку з чим державний виконавець не був зобов'язаний залучати понятих до вчинення вказаної виконавчої дії.

За таких обставин правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні скарги, оскільки під час проведення виконавчих дій державним виконавцем не були порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані ухвали залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана