Провадження № 2/761/4966/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

при секретарі Сівоха І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в залі судових засідань цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач-1) та ОСОБА_2 (надалі - відповідач-2), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №005-2008-513, відповідно до умов якого відповідач-1 отримав у позивача кредит в сумі 238000,00 швейцарських франків строком користування до 10 березня 2028 року зі сплатою 11,45 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 11 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №005-2008-513-Р. Згідно п.1.1 договору поруки Поручитель, тобто ОСОБА_2, зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань перед Банком, що випливають з кредитного договору №005-2008-513 від 11 березня 2008 року в повному обсязі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 260679,75 швейцарських франків, що еквівалентно 1948607,20 грн. за курсом НБУ на день подачі позову до суду. Звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором в розмірі 260 679,75 швейцарських франків, що еквівалентно 1 948 607,20 грн. за курсом НБУ на день подачі позову до суду, шляхом передачі квартири №33, загальною площею 83,60 кв.м., житловою площею 49,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 ПАТ «Універсал Банк» для подальшої його реалізації.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2013 року, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2011 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №005-2008-513 від 11 березня 2008 року в розмірі 260679,75 швейцарських франків, що еквівалентно 1948607,20 грн. за курсом НБУ на день подачі позову до суду, звернувши стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №005-2008-513 від 11 березня 2008 року в розмірі 260679,75 швейцарських франків, що еквівалентно 1948607,20 грн. за курсом НБУ на день подачі позову до суду, шляхом передачі квартири №33, загальною площею 83,60 кв.м., житловою площею 49,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською райдержадміністрацією м. Києва від 22.05.1997 року, згідно з розпорядженням (наказом) 22.05.1997 р. №15768, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 23 травня 1997 року за номером 128; та Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Фастівської ДНК Шевченко Г.І. за реєстровим номером 4530 від 07.12.2006 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14 грудня 2006 року в реєстрову книгу №д.191-36 за № 128, Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» для подальшої її реалізації. Визначити початкову ціну предмету іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 1700963,22 грн., проте не нижче звичайної ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В решті позовних вимог відмовлено.

Оскільки на даний час Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2013 року залишається не виконаним, тому позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 1461455,40 грн. у вигляді інфляційних витрат, 118998,51 грн. 3% річних, 191480,91 доларів США нарахованих відсотків та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд про його задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача-1 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення з підстав,зазначених в запереченнях на позовну заяву. При цьому зазначала, що позивач безпідставно просить суд стягнути інфляційні втрати за невиконання зобов'язання в іноземній валюті, а також три проценти річних, оскільки інший розмір процентів був визначений договором. Окрім того позивач необґрунтовано змінив валюту зобов'язання та просив суд стягнути 191480,91 доларів США нарахованих відсотків, не дивлячись, що укладений між сторонами договір передбачав зобов'язання в швейцарських франках. Окрім того просила суд застосувати до позовних вимог про стягнення коштів позовну давність.

Відповідач-2 в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків.

Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 11 березня 2008 між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №005-2008-513, відповідно до п.1.1 якого Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування у сумі 238000,00 швейцарських франків, на термін 240 місяців з кінцевим строком користування кредитом 10 березня 2028 року та сплатою 11,45 % річних за користування кредитом. Відповідно до п. 5.3.1 Договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим Договором, використовувати Кредит на цілі, визначені п.1.3. цього Договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 11 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №005-2008-513-Р. Згідно п.1.1 договорів поруки Поручитель, тобто ОСОБА_2, зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов'язань перед Банком, що випливають з кредитного договору №005-2008-513 від 11 березня 2008 року в повному обсязі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 260679,75 швейцарських франків, що еквівалентно 1948607,20 грн. за курсом НБУ на день подачі позову до суду. Звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором в розмірі 260 679,75 швейцарських франків, що еквівалентно 1 948 607,20 грн. за курсом НБУ на день подачі позову до суду, шляхом передачі квартири №33, загальною площею 83,60 кв.м., житловою площею 49,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 ПАТ «Універсал Банк» для подальшої його реалізації.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 01.08.2013 року, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2011 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №005-2008-513 від 11 березня 2008 року в розмірі 260679,75 швейцарських франків, що еквівалентно 1948607,20 грн. за курсом НБУ на день подачі позову до суду, звернувши стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №005-2008-513 від 11 березня 2008 року в розмірі 260679,75 швейцарських франків, що еквівалентно 1948607,20 грн. за курсом НБУ на день подачі позову до суду, шляхом передачі квартири №33, загальною площею 83,60 кв.м., житловою площею 49,80 кв.м., в будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Радянською райдержадміністрацією м. Києва від 22.05.1997 року, згідно з розпорядженням (наказом) 22.05.1997 р. №15768, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 23 травня 1997 року за номером 128; та Свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Фастівської ДНК Шевченко Г.І. за реєстровим номером 4530 від 07.12.2006 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14 грудня 2006 року в реєстрову книгу №д.191-36 за № 128, Публічному акціонерному товариству «Універсал Банк» для подальшої її реалізації.

Визначити початкову ціну предмету іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 1700963,22 грн., проте не нижче звичайної ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В решті позовних вимог відмовлено.

На даний час Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2013 року не виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-157цс16: виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З наведеного слід дійти висновку про те, що положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Вказаний висновок підтверджується висновками Верховного Суду України, висловленими в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2168цс15.

Разом із тим, щодо позовних вимог в частині стягнення 1461455,40 грн. у вигляді інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні.

Таким чином, норма ч. 2 ст. 625 ЦК стосовно сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється тільки на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природи грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів 1461455,40 грн. у вигляді інфляційних витрат є необґрунтованими, оскільки основне зобов'язання між сторонами виникло в іноземній валюті - швейцарських франках.

В частині стягнення з відповідачів 118998,51 грн. 3% річних слід звернути увагу на наступне.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Із укладеного між сторонами договору вбачається, що згідно з положеннями п. 1.1. договору відповідач-1 зобов'язана сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 11,45 % річних (базова ставка).

Разом із тим, п. 1.1.1. кредитного договору передбачає нарахування процентів за користування грошовими коштами понад встановлений строк в розмірі 34,35 % річних (підвищена процентна ставка), що є іншим розміром процентів, що встановлений договором.

З огляду на зазначене, оскільки договором було встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, вказане слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню, оскільки прийняття судового рішення про стягнення боргу не змінює природу грошового зобов'язання.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів 191480,91 доларів США нарахованих відсотків за договором суд також не знаходить підстав для ї задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із укладеного між сторонами договору вбачається, що кредитний договір було укладено в іноземній валюті - швейцарських франках, в яких, відповідно і стягуються проценти за користування кредитом (п.п. 1.1., 2.5., 2.6., 2.7. договору).

Враховуючи наведене, позивач в односторонньому порядку змінив предмет зобов'язання та розрахував розмір процентів за договором в доларах США.

Пояснюючи дану обставину в судовому засіданні представник посилався на описку в прохальній частині позовної заяви, разом із тим, заяв про зміну предмету позову або про уточнення позовних вимог Банк суду не подавав.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на зазначене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача 191480,91 доларів США нарахованих відсотків за договором є необґрунтованими та недоведеними та не підлягають до задоволення судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Окрім того, суд також приймає до уваги ту обставину, що рішенням Оболонського районного суду від 14.04.2014 року у справі № 756/13009/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.06.2014 року, було визнано припиненим договір поруки № 005-2008-513-Р, укладений 11.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 з 15.07.2008 року, що унеможливлює стягнення коштів з відповідача-2, як солідарного боржника по зобов'язанням відповідача-1.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо заяви представника відповідача-1 про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку із недоведеністю позовних вимог, що є самостійною підставою, то заява про застосування позовної давності не приймається судом до уваги.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 11, 15, 16, 256, 257, 267, 509, 510, 526, 527, 530, 625, 1054 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 10, 60,88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК