ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2194/16-ц
провадження № 2/753/2931/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі секретаря Косолап Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з батьком.

Позов обґрунтований такими обставинами. З 17 лютого 2002 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі, але їх спільне життя не склалося і з 2015 р. шлюбні відносини між ними припинилися. Подружжя має малолітню дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наразі син проживає з батьком, але мати проти цього заперечує, влаштовує скандали і вимагає, щоб син проживав з нею. Позивач посилається на те, що він має роботу, самостійний дохід, постійне місце проживання, працює лише три дні на тиждень і отримує заробітну плату, яка набагато перевищує дохід відповідача. Спиртними напоями він не зловживає, позитивно характеризується у побуті та за місцем роботи, добре відноситься до сина і на відміну від ОСОБА_3, яка рідко буває вдома і вихованням дитини майже не займається, може приділяти сину набагато більше часу. За таких умов сину буде краще з ним, і хлопчик сам хоче проживати з батьком, а не з матір'ю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала пославшись на те, що заяви сина про бажання проживати з батьком є наслідком примусу, залякувань, погроз та підкупу. Пояснила, що у грудні 2015 р. вона захворіла, після чого позивач забрав сина до своїх батьків, щоб він не заразився. Потім вона одужала, але батько сина не повернув. У січні 2016 р. син захворів, і вона поїхала його навідати, але позивач не допустив її до дитини, погрожував скинути з 13 поверху і повідомив, що подав на розлучення та відбере у неї дитину. З проханням допомогти повернути дитину вона зверталася до міліції, прокуратури, служби у справах дітей та депутата, але сина їй не повернули. Вона працює медсестрою у школі, яку відвідує син, і кожен день бачиться з ним, спілкується з сином по телефону, цікавиться його успіхами у навчанні, шкільним життям, відвідує батьківські збори. Сашко хворіє на бронхіальну астму, і вона займається його лікуванням, щоліта вивозить на оздоровлення на море. Вона не має шкідливих звичок, її доходу цілком достатньо для себе і дитини, у неї створені гарні умови проживання для сина, а школа знаходиться поруч з будинком. За міркуванням ОСОБА_3 сину буде краще з нею, оскільки позивач хворіє на інсулінозалежний діабет, незважаючи на який вживає алкогольні напої і палить, часто перебуває на лікуванні, а тому не зможе належним чином піклуватися про дитину. У квартирі батьків позивача для сина немає місця, і вони з батьком сплять в одному ліжку, а до школи дитина змушена їхати на автобусі 30 хвилин. Останнім часом навчання та поведінка сина у школі погіршились, син приходить до школи неохайним, з нею спілкуватися відмовляється посилаючись на заборону батька, за подарунком, який вона приготувала на його день народження, не прийшов.

Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган та піклування надала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю та просила розглядати справу у відсутність її представника.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, заслухавши думку малолітньої дитини та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

З 17 липня 2002 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). 28 серпня 2003 р. у подружжя народився син ОСОБА_4 (а.с. 7).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з дитиною мешкали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, але в кінці 2015 р. їх шлюбні відносини припинилися.

З 18 грудня 2015 р. сторони проживають роздільно: ОСОБА_3 залишилась мешкати у вищевказаній квартирі, а ОСОБА_2 разом з сином переїхав на постійне проживання до квартири своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 лютого 2016 р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 42).

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не дійшли згоди, з ким буде проживати їх малолітній син, відповідно до положень статті 161 Сімейного кодексу України спір підлягає вирішенню в судовому порядку.

При вирішенні вимог ОСОБА_2 суд керується положеннями сімейного законодавства України, які визначають умови реалізації особистих немайнових прав і обов'язків батьків та дітей, та нормами міжнародного законодавства, які закріплюють основні права і свободи дітей.

Так, відповідно до положень частини 2 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За приписами статті 161 Сімейного кодексу України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В суді встановлено, що як батько, так і мати дитини, належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, позитивно характеризуються в побуті та на роботі, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами.

Заслуговуючих на увагу компроментуючих відомостей про сторін суду не надано, а їх взаємні обвинувачення є наслідком глибокого конфлікту між колишнім подружжям.

Кожна із сторін має самостійний дохід, який може забезпечити дитині належні умови проживання, виховання та навчання.

Матеріально-побутові умови та рівень комфорту, які може забезпечити дитині мати, істотно не відрізняються від умов, які на даний час надає дитині батько.

Суд враховує, що позивач хворіє на цукровий діабет, проте зазначена обставина не свідчить про неможливість виконання ним батьківських обов'язків. Окрім того допомогу у догляді за дитиною відповідачу надають його батьки.

Судом встановлено, що дитина хворіє на бронхіальну астму, у зв'язку з чим потребує постійного медичного нагляду і лікування, які можуть бути забезпечені як батьком, так і матір'ю.

Дослідивши довідку психолога, складену за результатами спілкування з відповідачем та малолітнім сином сторін (а.с. 31-32), та заслухавши в судовому засіданні самого ОСОБА_2, суд дійшов до переконання, що він любить обох батьків і глибоко переживає їх розлучення.

За таких обставин визначальне значення при вирішенні спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини.

Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування надала висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір'ю пославшись на їх тісний емоційний зв'язок (а.с. 51-52).

Водночас сам малолітній ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке проводилось з участю представника органу опіки та у відсутність сторін з метою виключення будь-якого їх впливу на дитину, категорично заявив, що бажає проживати з батьком, а матір буде лише відвідувати. Хлопчик не погодився з пропозицією матері щодо спільної опіки (5 днів в тиждень - з матір'ю і 2 - з батьком) пояснивши, що почергове проживання з батьками спричинить йому суттєві побутові незручності.

Згідно з даними висновку психологічної експертизи (а.с. 85-92) рекомендоване органом опіки та піклування місце проживання хлопчика з матір'ю не відповідає його бажанню, і психологічно доцільним є його проживання з батьком. Як встановив експерт, ОСОБА_2 відчуває в своєму батькові захист, підтримку, комфорт і благополуччя, а у його взаємовідносинах з матір'ю проглядається емоційна напруга через те, що мати намагається авторитарно впливати на сина, використовуючи для цього неконструктивні методи впливу. Всупереч доводам відповідача експертом не встановлено впливу з боку батька на дитину з метою визначення її місця проживання з ним.

У суду немає жодних підстав сумніватися в достовірності вказаного висновку, наданого кваліфікованим і не зацікавленим у справі експертом.

Отже з огляду на встановлені обставини та підлітковий вік ОСОБА_2 суд покладає в обґрунтування свого рішення його бажання проживати з батьком, вважаючи, що в умовах, які склались, таке рішення буде відповідати найкращому забезпеченню його інтересів.

При цьому суд враховує, що проживання дитини з батьком не призведе до істотного порушення прав матері, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 88 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з проведенням експертизи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 12467 гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: