ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - ГриняКостянтина Андрійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № НЕСFGK00001862, укладеним 16 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Позивач зазначив, що ОСОБА_4 за даним договором отримав кредит у розмірі 54 000 дол. США на термін до 16 квітня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 16 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки.

15 серпня 2014 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки у розмірі відповідальності поручителя перед кредитором у 1 000 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору утворилася заборгованість, яку позивач з урахуванням поданих уточнень просив стягнути солідарно з відповідачів у розмірі 145 450, 37 дол. США, що становить 3 121 365,01 грн, яка складається з:

- 44 652,55 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 34 058,93 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 5 400 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 51 252,77 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором;

- 11,48 дол. США - штраф (фіксована частина);

- 6 768 дол. США - штраф (процентна складова).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року, позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № НЕСFGK00001862, укладеним 16 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, в сумі 115 220,85 дол. США, що еквівалентно 2 472 639, 44 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі банк, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить змінити рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з

ОСОБА_5, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути заборгованість з відповідачів у солідарному порядку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості змінив строк виконання основного зобов'язання і мав пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, однак звернувся до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з вимогою про стягнення заборгованості після спливу шестимісячного строку з моменту настання такої вимоги, а тому порука є припиненою, а позовні вимоги до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 безпідставними. Крім того, розмір пені підлягає стягненню з боржника в межах строку позовної давності, а саме за період з 30 липня 2014 року по 30 липня 2015 року у розмірі 20 380, 44 дол. США.

Проте повністю погодитися із такими висновками суду не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № HECFGK00001862, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 54 000 дол. США зі сплатою 12% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 16 квітня 2027 року.

На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 16 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, а також 15 серпня 2014 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки у розмірі відповідальності поручителя перед кредитором у 1 000 грн.

Також встановлено, що згідно рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 грудня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HECFGK00001862 від 16 квітня 2007 року у розмірі 50 639,37 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4

Враховуючи, що банк реалізував передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 2.3.3 кредитного договору право вимоги дострокового виконання основного зобов'язання, то строк дії поруки необхідно обчислювати зі зміненої позивачем дати виконання основного зобов'язання.

Водночас судом не було взято до уваги те, що умовами договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_5, передбачено припинення поруки після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п. 12 договору поруки).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац 2 ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

При цьому при стягненні заборгованості за кредитом необхідно враховувати, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. При цьому, до штрафних санкцій, передбачених умовами договору за його неналежне виконання, відноситься прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 з порушенням норм матеріального права, при цьому суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув, неповно встановив фактичні обставини справи, чим порушив норми ст.ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, а тому судове рішення апеляційного суду в частинівідмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - ГриняКостянтина Андрійовича задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 16 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 скасувати, справу направити в зазначеній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович