Провадження № 2/760/52/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Носачова А.К.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судового засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 116 000, 00 гр. боргу за договором позики.

Посилається в позові на те, що 28 квітня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він надав відповідачу в борг 58 000, 00 гр., що на дату укладання договору було еквівалентно 5 000, 00 дол. США.

За умовами договору відпровідач зобов»язаний був повернути кошти через 23 дні після укладення договору.

Пунктами 5.2, 5.3 договору вони дійшли згоди, що кошти мали бути повернуті відповідачем в готівковій формі в гривні в еквіваленті 5 000, 00 дол. США по курсу гривня/долар валюти на міжбанківській валютній біржі України або за курсом будь-якого комерційного банку за його вибором.

Виходячи з цього, просить стягнути з відповідача суму боргу за курсом продажу долара США, встановленому ПАТ »Перший Український міжнародний банк», який станом на 03.07.2015 року становить 23, 20 гр.

Таким чином, розмір неповернутої відповідачем позики становить 116 000, 00 гр./ 5 000, 00 х 23.20 = 1116 000, 00/.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували.

Відповідач зазначав, що договір позики фактично був укладений як Договір забезпечення виконання робіт за Договором №0611-13, підписаним між позивачем та ТОВ «АЛАН-Компані, Лтд», від імені якого він діяв.

Зазначив також, що ніколи не брав у позивача кошів у борг, ці кошти були передані йому, як представнику товариства, на виконання умов укладеного з ним договору.

На момент укладення договору позики позивач мав провести з товариством розрахунок за виконані роботи на суму 15000, 00 дол. США, однак пояснив, що у нього немає коштів та запропонував частково оплатити вартість виконаних робіт у сумі 120 000, 00гр., а на 58 000, 00 гр. укласти з ним договір позики.

ТОВ »Алан-Компані, Лтд» погодився на ці умови, позивачу був виставлений рахунок на 120 000, 00 гр., а на 58 000, 00 гр. він підготував договір позики, однак у договорі не було зазначено, що ці кошти призначалися для забезпечення робіт за Договором № 0611-13.

Він звернув увагу позивача на це, він обіцяв закрити це питання при нових розрахунках, однак ввів його в оману і не зробив цього.

Отримані від позивача кошти були направлені на виплату заробітної плати працівникам, які були задіяні при виконання умов договору № 0611-134 від 06 листопада 2013 року, які працюють у ТОВ »Алан-Компані, Лтд» за цивільно-правовими угодами.

Виходячи з цього, просять у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з анступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, 28 квітня 2014 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач надав відповідачу в борг 58 000, 00 гр.

За п.4.1 договору строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і закінчується через 23 календарні дні з дня підписання договору позики.

Відповідно до п 5.2 договору сторони дійшли згоди, що кошти мали бути повернуті відповідачем в готівковій формі в гривні в еквіваленті 5 000, 00 дол. США по курсу гривня/долар валюти на міжбанківській валютній біржі України.

Згідно п.5.3 договору сторони дійшли згоди, що у випадку, коли з будь-яких причин не буде встановлено такого курсу, платіж мав бути здійснений відповідачем за курсом будь-якого комерційного банку за вибором позикодавця.

Позивач просить стягнути з відповідача борг за курсом продажу долара США, встановленому ПАТ »Перший Український міжнародний банк», який станом на 03.07.2015 року становить 23, 20 гр.

/ а.с. 5 - 7 /

Представник позивача суду пояснила, що грошові кошти відповідачем не повернуті до цього часу.

З точки зору закону в разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів представник позивача у судовому засіданні надав суду оригінал розписки відповідача про отримання грошових коштів, наявність якої у нього є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що грошові кошти в борг відповідачу передавалися в гривні.

Суд зважає на те, що законом не передбачено визначення переданих у позику коштів у національній валюті в еквівалент до долара США та стягнення позики в такому випадку за курсом дол. США.

Відповідальність за невиконання умов договору позики в гривні визначена законом, про застосування якої позивач при зверненні до суду не просить.

За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі переданих коштів у розмірі 58 000, 00гр.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника в судовому засіданні. виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ч.ч.1,2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-63 цс13 від 19 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що 06 листопада 2013 року між ТОВ »Алан-Компані, Лтд», власником якого є відповідач, з однієї сторони, та фізичними особами ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з другої сторони, був укладений Договір № 0611-123 на виготовлення та поставку з установкою комплектуючих виробів для повітряного судна замовників АН-2 з/н НОМЕР_1.

Згідно п.4.1 даного договору порядок оплати за договором визначається сторонами в Додатку №2.

З п.2 Додатку №2 до Договору вбачається, що оплата за договором виконується замовником згідно рахунків постачальника у національній валюті України.

/ а.с. 38 - 47; 115 - 117 /

Такий порядок розрахунків за умовами договору між сторонами підтверджується як наданими відповідачем копіями платіжних доручень, так і письмовою перепискою між сторонами з цього приводу.

/ а.с.119 - 131 /

Так, відповідач у судовому засіданні свого підпису в Договорі позики не спростовував, як і отримання коштів у сумі 58 000, 00 гр.

У день закінчення розгляду справи відповідач надав суду копії цивільно-правових угод з ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, про існування яких протягом усього часу розгляду справи суд не повідомляв.

Крім того, в обгрунтування своєї позиції в суді надав копії клаптиків бумаги на бланках товарних чеків про виплату цим особам та собі заробітної плати 28 квітня 2014 року.

/ а.с. 142 - 146; 157 - 160 /

Міністерство праці та соціальноїх політики листом №151/06/186-11 від 16.05.2011 року трактує цивільно-правовий договір як будь-який вид договору, який укладається відповідно до вимог не трудового, а цивільного законодавства.

За таким договором оплачується не процес праці, а його результат, який визначається після закінчення роботи та оформляється актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких здійснюється їх оплата.

Для оформлення цивільно-правового договору надаються паспорт і ідентифікаційний код (індивідуальний податковий номер) фізичної особи.

При укладенні цивільно-правового договору необхідно вказувати його вид (договір підряду або надання послуг), термін, на який він укладений, і строки виконання роботи або послуги.

Як вбачається з наданих відповідачем копій договорів ідентифікаційний код (індивідуальний податковий номер) фізичних осіб не зазначався, як і вид самого договору.

Крім того, суд зважає на те, що згідно статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» роботодавці, незалежно від форми власності, які використовують працю фізичних осіб на умовах цивільно-правових договорів, є платниками Єдиного соціального внеску.

Крім того, згідно пункту 164.6 Податкового кодексу України при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами за виконання робіт (надання послуг) утримується податок на доходи фізичних осіб.

База оподаткування визначається як нарахована сума такої винагороди, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідач у судовому засіданні підтвердив, що ні єдиний соціальний внесок відповідно до ст.4 вище приведеного Закону, ні податок на виплачену винагороду даним особам, товариством сплачений та утриманий не був.

За таких обставин суд вважає безпідставними твердження відповідача щодо того, що Договір позики є оплатою за виконані роботи за іншим, укладеним між ТОВ »Алан-Компані, Лтд» та приведеними вище фізичними особами, договором.

Крім того, суд зважає на те, що позивач з іншими особами є замовниками за Договором № 0611-13 від 06 листопада 2013 року, а ТОВ »Алан-Компані, Лтд» виконавцем, робота якого мала бути оплачена за цим договором, а договір позики укладений між позивачем та відповідачем, як фізичними особами.

Таким чином, твердження відповідача в судовому засіданні з цього приводу судом не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з цього та розміру задоволених судом вимог позивача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на його користь 580, 00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 1046, 1047, ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1051 ЦК України, ст. ст. 3-4, 10-11, 57-60, ч. 1 ст. 88, 209, 212-215. 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 58 000, 00 гр. боргу та 580,00 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: