У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування шкоди за позовом Київської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_3, Одеська міська рада, про приведення об'єкту в попередній стан за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року і касаційною скаргою Київської районної адміністрації Одеської міської ради на рішення апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2005 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, вимоги якого уточнювались під час розгляду справ, та просила зобов'язати відповідачів усунути їй перешкоди у користуванні будинком, який перебуває в їх спільній частковій власності, шляхом приведення будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 у стан, який існував до самочинних дій відповідачів щодо зведення прибудови, стягнути на її користь з відповідачів у рівних частках майнову шкоду у розмірі 15 961,40 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником Ѕ частки будинку АДРЕСА_2 іншу Ѕ частку якого у березні 2005 року придбала ОСОБА_4 та почала самовільно зводити прибудову, що призвело до пошкодження її частки будинку і завдало майнову та моральну шкоду.

У квітні 2009 року Київська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов'язати ОСОБА_4 і ОСОБА_5 власними силами і за рахунок власних коштів привести у попередній стан житловий будинок АДРЕСА_3, посилаючись на порушення відповідачами при самочинному будівництві вимог Законів України «Про архітектурну діяльність», «Про планування та забудову територій», «Про основи містобудування».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у рівних частках 24 066,95 грн.

Позов Київської районної адміністрації Одеської міської ради задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 власними силами і за рахунок власних коштів привести у попередній стан, який існував станом на грудень 2004 року, Ѕ частку будинку АДРЕСА_4 шляхом знесення прибудови літ. «а3» і надбудованого другого поверху літ. «А».

Справа в апеляційному порядку розглядалась неодноразово і останнім рішенням апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 15 961,40 грн на відшкодування майнової шкоди і 5 000 грн у відшкодування моральної.

У іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні позову Київської районної адміністрації Одеської міської ради відмовлено.

ОСОБА_3 у касаційній скарзі та Київська районна державна адміністрація Одеської міської ради у поданій нею касаційній скарзі просять скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5

ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 14 серпня 1998 року належить Ѕ частка вказаного житлового будинку, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у рівних частках належить інша Ѕ частка житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2004 року.

Станом на 2004 рік домоволодіння складалося з житлового будинку літ. «А» загальною площею 81,9 кв.м, житловою 45,1 кв.м і надвірних будівель, а саме: літньої кухні літ. «Е», сараю літ. «Б», гаражу літ. «Л», вбиральні літ. «В, Ж», душу літ. «К», підвалу літ. «Д», шахти, мостіння, огорож.

Житловий будинок з надвірними будівлями за вказаною адресою розташований на земельній ділянці площею 516 кв.м, яка в 1954 році була надана первісному забудовнику ОСОБА_6

У власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вказаний час перебували приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4 будинку, а також сарай літ. «Б», частина мостіння та огорожі; у ОСОБА_3 у власності перебували приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-7, 2-8, 2-9, гараж літ. «Л», літня кухня «Е», вбиральня, душ, підвал, шахта, частина мостіння і огорожі.

У 2005 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самочинно добудували прибудову літ. «а3» і над своєю часткою будинку побудували другий поверх, сарай літ. «Б» знесли.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 і задовольняючи позов Київської районної адміністрації Одеської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачів щодо будівництва прибудови неправомірні, так як вчинені без згоди співвласника ОСОБА_3 Крім того, порушення будівельних норм і правил при будівництві прибудови призвели до пошкоджень належної ОСОБА_3 частки будинку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову ОСОБА_3, апеляційний суд, встановивши згідно висновку повторної будівельно-технічної експертизи від 14 квітня 2012 року, що самовільно проведена реконструкція Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_4 співвласниками ОСОБА_7 та ОСОБА_4 мала негативний вплив на технічний стан частки житлового будинку ОСОБА_3 і завдала їй у зв'язку з цим майнової шкоди на суму 15 961,40 грн та моральних страждань, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів завданої майнової і моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову Київській районній державній адміністрації Одеської області, апеляційний суд виходив з того, що через відсутність відповідної дозвільної документації здійснена ОСОБА_5 та ОСОБА_4 реконструкція своєї частки будинку має ознаки самочинного будівництва, визначені ст. 376 ЦК України. Однак земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, відведена у встановленому законом порядку попередньому власнику земельної ділянки, істотних порушень будівельних норм і правил судовими експертизами не встановлено, судовим експертом пропонувались шляхи усунення негативних наслідків проведеної реконструкції, не пов'язані із знесенням проведеної прибудови. Проте позовні вимоги у зв'язку з цим не уточнювались, тому апеляційним судом не встановлено підстав, передбачених ч. 7 ст. 376 ЦК України, для знесення самочинного будівництва.

Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам, що ним встановлені, і ґрунтуються на законі.

Частиною першої статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (ч. 4 ст. 357 ЦК України).

Встановивши, що видана ОСОБА_4 та ОСОБА_5 декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 20 серпня 2013 року № ОД 62 скасована постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2014 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що здійснена ними реконструкція своєї частини будинку має ознаки самочинного будівництва.

Частиною сьомою ст. 376 ЦК України наслідком здійснення самочинного будівництва у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, є звернення державної влади або органу місцевого самоврядування до суду з позовом про проведення відповідної перебудови, а якщо така є неможливою або особа відмовляється від її проведення, нерухоме майно підлягає знесенню.

Оскільки земельна ділянка, на якій розташований будинок, відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, істотних порушень будівельних норм і правил при здійсненні реконструкції не доведено, апеляційний суд підставно відмови Київській районній адміністрації Одеської міської ради у приведенні відповідачами їх частки будинку до попереднього стану.

Згідно висновків повторної будівельно-технічної експертизи №17е/Ч/12 від 11 квітня 2012 року, самовільно проведена реконструкція Ѕ частки житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_8 і ОСОБА_4, є причиною пошкоджень та дефектів частки будинку, яка належить ОСОБА_3

З висновків будівельно-технічних експертиз № 13449/13500 від 14 лютого 2006 року, № 10218/10219 від 9 лютого 2011 року і № 17е/Ч/12 від 11 квітня 2012 року апеляційна інстанція встановила, що зазначені прибудова і надбудова не відповідають деяким будівельним нормам, а саме: відсутні належно обладнані водовідводи з двоповерхової надбудови, конструкції на горищі в надбудові виконані без належного горизонтального та вертикального зв'язування з дахом над частиною будинку ОСОБА_3, що негативно вплинуло на її частку житлового будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановивши із висновків судових експертиз негативний вплив самовільно здійсненої ОСОБА_4 реконструкції на технічний стан частки ОСОБА_3, суд апеляційної інстанції обґрунтовано стягнув на користь останньої 15 961,40 грн і 5 000 грн як компенсацію завданої шкоди.

Вирішуючи справу, апеляційний суд правильно встановив правовідносини сторін і визначив норми матеріального права, що їх регулюють, та дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційних скарг не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 і касаційну скаргу Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова