Справа № 369/3133/16-ц
Провадження № 4-с/369/118/16
УХВАЛА

Іменем України

28.12.2016 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Євпатова Тетяни Григорівни, заінтересовані особи головний державний виконавець Євпатова Тетяна Григорівна, Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2 скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 в порядку ст. 383 ЦПК України звернувсь до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м.Києві ОСОБА_3 Свої вимоги мотивував тим, що постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м.Києві ОСОБА_3 від 19 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження 350241904 з примусового виконання виконавчого листа №369/11515/14-ц, виданого 17 грудня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2І, боргу в сумі 320 835,87 грн., виконавчого збору у розмірі 32 083,59 грн, витрат ВП у розмірі 100 грн. Вважає таку постанову неправомірною та винесеною з порушенням вимог чинного законодавства. Так, стягувачем пропущено строк на предявлення виконавчого документа до виконання. З постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист набрав законної сили 17 лютого 2015 року, документ про примусове виконання поданий 18 лютого 2016 року, тобто з пропущенням річного строку для предявлення виконавчого документа до виконання. Окрім того, його зареєстрованим місцем проживання є Київська область, Києво-Святошинський район, с.ПП Борщагівка, АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Києво-Святошинського району Київської області. Тому виконавче провадження мало бути відкрите відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, а не ДВС Святошинського РУЮ у м.Києві. Окрім того, постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена головним державним виконавцем на адресу його місця роботи і отримана Українським державним центром радіочастот. Йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження № 50241904. Тому вважає причину пропуску строку оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження поважною.

Тому просив суд поновити строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 лютого 2016 року №50241904; визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 лютого 2016 року №50241904.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Вимоги скарги підтримує у повному обсязі.

У судове засідання представник Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції м. Києва не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.

Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що вимоги скарги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень ст. ст. 383, 384, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

При розгляді скарги судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м.Києві ОСОБА_3 від 19 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження 350241904 з примусового виконання виконавчого листа №369/11515/14-ц, виданого 17 грудня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2І, боргу в сумі 320 835,87 грн, виконавчого збору у розмірі 32 083,59 грн, витрат ВП у розмірі 100 грн.

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання відповідних органів держави виконати рішення суду (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюються гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час відкриття виконавчого провадження), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення (п. 4) ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 значиться зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_1, що територіально не відноситься до Святошинського району м.Києва, що свідчить про порушення правил підвідомчості під час проведення виконавчих дій по виконанню виконавчого листа № 369/11515/14-ц, виданого 17 грудня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області. Будь-яких доказів на підтвердження проживання, знаходження майна в Святошинському районі м. Києва, копію виконавчого листа, суду не надано на час розгляду даної скарги.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки - посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців, а інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом; строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

З постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що виконавчий лист набрав законної сили 17 лютого 2015 року, документ про примусове виконання поданий 18 лютого 2016 року.

При цьому, судом встановлено, що оскаржувана постанова за змістом не містить обґрунтування щодо дотримання положень ст.22, п.1) ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» - щодо врахування річного строку предявлення виконавчого документу до виконання.

Ухвалою суду було витребувано копію виконавчого провадження, копія якої Святошинський ВДВС м. Києва отримало 12 грудня 2016 року. Разом з тим, ухвала суду станом на дату розгляду справи залишилась без виконання, державним виконавцем також не повідомлено суду про причини неможливості надання копії.

Враховуючи викладене, відсутність доказів щодо перебування вказаного виконавчого провадження у ОСОБА_3 саме на даний час (щодо належної уніфікації цього судового рішення, враховуючи вказаний зміст правової природи спірних правовідносин), суд вважає, що на підставі ст.387 ЦПК України скаргу належить задовольнити в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Інші доводи скарги, суд вважає необґрунтованими, тому в цій частині скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права та свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва про відкриття виконавчого провадження підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні решти вимог скарги належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 57, 58-60, 208-209, 213-215, 386-387 ЦПК України, ст.ст. 1, 11, 22 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Євпатова Тетяни Григорівни, заінтересовані особи головний державний виконавець Євпатова Тетяна Григорівна, Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_2 скасування постанови задоволити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Євпатова Т.Г. від 19 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №50241904.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя