Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування Кур'яти В.Ц.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.03.2013 року шлюб між сторонами був розірваний. За час перебування у шлюбі народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач вказує на те, що після розірвання шлюбу відповідач жодного разу не спілкувався з донькою, не цікавиться її життям, здоров'ям та розвитком, аліменти фактично сплачують його батьки, веде аморальний спосіб життя, двічі був засуджений та на час звернення з позовом знаходився в розшуку за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, вказала, що не бажає щоб в її доньки був такий батько.

Відповідач, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечив щодо задоволення позову. Вказав, що на даний час перебуває в слідчому ізоляторі, однак бажає піклуватися про доньку, аліменти сплачує, відвідував доньку, приходив на день народження, дарував дарунки, гуляв з нею та позивачем на вулиці. Останній раз бачив доньку рік назад. Однак, після розірвання шлюбу дружина стала перешкоджати в зустрічах з донькою, не відчиняла двері, коли він приходив до них.

На вказані доводи відповідача позивач вказала, що донька не впізнає його, а коли йому не відчиняли двері то відповідач їх вибив та влаштував сварку. Заперечила щодо перешкоджання у побаченні з донькою.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вказав на обґрунтованість позовних вимог та на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав зважаючи на висновок органу опіки та піклування.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 08.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис № 2177 (а.с. 4).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12.03.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с. 5).

Відповідно до довідки №1-333/05 від 20.03.2014р. Корольовського районного суду м.Житомира та довідки № 343 від 04.12.2015 року виданої старшим слідчим СВ Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області Осадчук К.В, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше неодноразово судимий, зокрема вироком суду від 25.07.2005р. був засуджений до чотирьох років позбавлення волі, на даний час є обвинуваченим за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України. З 18.09.2015 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід - тримання під вартою, тому він перебуває у СІЗО УПВ № 8 м. Житомира (а.с. 5, 23).

Згідно ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до положень ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в ухвалі від 17.10.2007 року за результатами розгляду справи про позбавлення батьківських прав вказано, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайньою мірою впливу на особу, яка не виконує батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування треба вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема відношення батьків до дітей. Про ухилення від обов'язку виховувати дитину, передбаченого пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише при умові винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками.

Встановлення таких обставин здійснюється судом шляхом ретельної перевірки доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з обов'язковим витребовуванням від органу опіки та піклування письмового висновку відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, а також шляхом допиту представника цього органу в судовому засіданні.

Так, згідно ч. 4 та ч.5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З наявного в матеріалах справи висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 24.12.2015 року №931 вбачається, що виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки - ОСОБА_4 (а.с. 31). При цьому у висновку вказується, що батько дитини самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дочки, не займається вихованням та утриманням дитини, відповідно до довідки Житомирського МВ УМВС України від 21.08.2015р. перебуває у розшуку за скоєння кримінального правопорушення, мати дитини звернулася до органу опіки та піклування про надання дозволу на зміну прізвища дочки з ОСОБА_4 на ОСОБА_1, яке було задоволено рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 07.10.2015р. Також, у висновку згадується про розірвання шлюбу між сторонами та про розгляд питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради 18.12.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що позов обґрунтовується лише довідками про судимість відповідача, про перебування відповідача у розшуку та висновком органом опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Будь-яких інших доказів позивачем не надавалося та не заявлялось про їх витребування.

Проте, виходячи зі змісту статті 164 СК України, наявність судимості, перебування у розшуку чи в слідчому ізоляторі не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав. З наданих довідок та з пояснень відповідача вбачається, що він був засуджений за вчинення злочину не по відношенню до дитини та відбув покарання ще до одруження з позивачем. Відповідач сплачує аліменти, бажає спілкуватися з дитиною, вказав на вчинення перешкод у побаченнях з дитиною з боку позивача.

Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що він складений з порушенням вимог ч.5 ст. 19 СК України, а саме без обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають брати участь у її вихованні. Не було отримано пояснень батька дитини з причин перебування в розшуку, хоча останній на момент засідання комісії з питань захисту прав динити та прийняття рішення виконавчим комітетом перебував під вартою, згідно ухвали суду від 18.09.2015р. та міг надати відповідні пояснення у разі звернення органу опіки та піклування. Безпідставним є висновок органу опіки та піклування щодо ухилення відповідача від утримання дитини, оскільки в своїх поясненнях позивач вказала, що заборгованість по аліментах відсутня, а твердження про фактичну сплату аліментів батьками відповідача не підтверджені належними доказами та заперечується відповідачем.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування вказав, що висновок було складено на підставі пояснень матері дитини та згідно наданих нею довідок.

Таким чином, суд вважає що органом опіки та піклування при складанні висновку не було дотримано вимог Сімейного кодексу України та не було враховано загальних положень щодо вирішення спору між батьками з приводу дитини викладених в Постанові КМУ України "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини" №866 від 24.09.2008р., якою було затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини.

Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Виходячи з наведених вище обставин, суд вважає висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав необґрунтованим, а тому не бере його до уваги.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не спростовано доводів відповідача, які він навів в заперечення позову, а також не доведено належними та допустими доказами факт умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, неналежного ставлення батька до дитини, небажання брати участь в житті дитини, а також наявність підстав для застосування до нього такої крайньою міри впливу, як позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович