Провадження № 4-с/760/3/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області Бунича Вадима Петровича,

в с т а н о в и в:

22.12.2015 заявник звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області Бунича В. П.

Обґрунтовуючи скаргу, заявник зазначив, що на виконанні у ВДВС Чечельницького РУЮ знаходиться виконавчий лист у цивільній справі № 2-5050/14 (провадження № 760/15733/14-ц) від 23.12.2014, виданий Солом'янським районним судом м. Києва, який добровільно боржником не виконується.

04.12.2015 державний виконавець виніс постанову про зупинення виконавчого провадження, яку заявник отримав 14.12.2015.

ОСОБА_1 стверджувала, що розшук божника не є підставою для обов'язкового зупинення виконавчого провадження, оскільки під час розшуку боржника державний виконавець може здійснювати інші виконавчі дії, однак державний виконавець всупереч вимогам Закону «Про виконавче провадження» жодних інших дій щодо виконання рішення суду не вживав.

Заявник у судове засідання не з'явилась, однак подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що вимоги зазначені у скарзі підтримує у повному обсязі та просила визнати незаконною і скасувати постанову про зупинення виконавчого провадження від 04.12.2015 (а.с. 12).

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заперечення, у яких просив суд відмовити у задоволенні скарги з таких підстав.

25.11.2015 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за № 4947199.

04.12.2015 вказане виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження.

Державний виконавець зазначив, що на час пред'явлення заявником виконавчого листа до виконання, у ВДВС Чечельницького районного управління юстиції вже перебувало зведене виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_3, в якому було здійснено всі необхідні примусові заходи щодо розшуку майна боржника. Зокрема, направлялися запити до компетентних органів та здійснювався вихід за місцем проживання боржника, однак здійснені заходи виявились безрезультатними.

У зв'язку з цим, 09.09.2015 державний виконавець звернувся з поданням про оголошення розшуку боржника до Чечельницького районного суду у Вінницькій області.

18.09.2015 ухвалою Чечельницького районного суду у Вінницькій області боржника ОСОБА_3 було оголошено у розшук, у зв'язку з цим виконавче провадження було зупинено.

15.01.2016 державний виконавець виніс постанову про поновлення виконавчого провадження та вивів його зі складу зведеного виконавчого провадження, оскільки від Чечельницького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення, відповідно до якого в результаті проведених оперативно-розшукових дій поліції було з'ясовано, що боржник ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1.

15.01.2016 матеріали зведеного виконавчого провадження та виконавчі документи, що входили до його складу, зокрема виконавчий лист № 760/15733/14-ц від 23.12.2014, виданий Солом'янським районним судом м. Києва, спрямовано до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві для виконання за місцем фактичного проживання боржника.

З'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги належить відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд встановив, що на виконанні у ВДВС Чечельницького РУЮ знаходився виконавчий лист у цивільній справі № 2-5050/14, виданий Солом'янським районним судом м. Києва 23.12.2014, про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми сплачених коштів за договором № 1321 у розмірі 46 886 грн. та неустойки за затримку виконання договору № 1321 в період з 27.01.2014 по 28.11.2014 в розмірі 4 304,13 грн.

06.01.2015 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 4 зворот)

04.12.2015 державний виконавець виніс постанову про зупинення виконавчого провадження, оскільки відповідно до ухвали Чечельницького районного суду у справі № 151/1221/14 від 18.09.2015 боржника ОСОБА_3 було оголошено в розшук (а.с. 5 зворот).

15.01.2016 державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону «Про виконавче провадження» та виконавчий документ спрямований до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві для виконання, оскільки відповідно до повідомлення Чечельницького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 05.01.2016 боржник ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 своєї постанови № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» наголошує, що «при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12)».

З аналізу статті 11 Закону «Про виконавче провадження» випливає, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 49 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

З матеріалів справи випливає, що відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.01.2016 виконавчий лист цивільній справі № 2-5050/14 (провадження № 760/15733/14-ц), який виданий Солом'янським районним судом м. Києва 23.12.2014, було направлено до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві для виконання за місцем проживання боржника.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, визнання судом дій державного виконавця протиправними не призведе до ефективного поновлення порушеного права заявника.

Суд констатує, що на момент розгляду справи право ОСОБА_1 на забезпечення виконання рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист № 2-5050/14 (провадження № 760/15733/14-ц), не порушено, оскільки його було спрямовано до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.

Крім цього, суд звертає увагу, що в контексті вимог встановлених статтею 387 ЦПК, суд у разі обґрунтованості скарги має право визначити оскаржувані рішення державного виконавця неправомірними та зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення його прав та свобод.

У зв'язку з цим, вимога заявника щодо скасування постанови про зупинення виконавчого провадження від 04.12.2015 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки не призведе до поновлення його прав.

Відповідно до частини третьої статті 387 ЦПК «якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги».

Дослідивши матеріали справи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявника, а тому в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 385, 386, 387 ЦПК, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області Бунича Вадима Петровича - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л. В. Шевченко