Провадження № 2/521/1593/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 листопада 2016 року

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

за секретаря - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до Одеської міської ради із вимогою про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а саме: 197/1000 частин квартири АДРЕСА_1 що складається однієї житлової кімнати, житловою площею 12,4 кв. м., а також 197/1000 частин коридору, туалету, душової, кухні, вбудованої шафи; визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на 197/1000 частин квартири АДРЕСА_1, що складається однієї житлової кімнати, житловою площею 12,4 кв. м., а також 197/1000 частин коридору, туалету, душової, кухні, вбудованої шафи. Згодом в якості співвідповідача по справі була залучена ОСОБА_3.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, батько позивача. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з 197/1000 частин квартири АДРЕСА_1, яка складається з однієї кімнати житловою площею 12,4 кв. м., а також: 197/1000 - коридору - 1, 197/1000 - туалету - 2, 197/1000 душової - 3, 197/1000 кухні - 4, вбудованої шафи - 7, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-0132 від 16 травня 1999 року. Право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 в КП «ОМБТІ та РОН» від 25 червня 1999 рок за №422 стор. 174 кн. 328 пр.

Відразу ж після смерті батька вона фактично прийняла спадщину, з того часу і дотепер упродовж більш ніж 10 років володіє та користується зазначеним майном, підтримує його в належному стані, проводить ремонти, несе всі витрати по його утриманню, зокрема сплачує комунальні послуги - квартплату, електроенергію, газ, опалення, водовідведення. Також нею сплачені борги за комунальні послуги, які утворилися за життя батька. Спадкоємцем за законом є позивач та у встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було зазначено, що від імені ОСОБА_4 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 26 травня 2004 року за реєстровим №3-2249 було посвідчено заповіт по якому він все своє майно заповідав не на користь ОСОБА_1. За викладених обставин позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив застосувати положення ч. 1 ст. 344 ЦК України, відповідно до приписів якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, батько ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року і з цього часу і дотепер упродовж більш ніж 10 років позивачка відкрито володіє та користується зазначеним майном, підтримує його в належному стані, проводить ремонти, несе всі витрати по його утриманню, зокрема сплачує комунальні послуги - квартплату, електроенергію, газ, опалення, водовідведення. Також ОСОБА_1 сплачені борги за комунальні послуги, які утворилися за життя її батька.

Відповідач Одеська міська рада надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання викликалася, спочатку надала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, потім в судове засідання не з'явилася.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року народилась ОСОБА_5, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 січня 1978 року, актовий запис № 46, де батьками зазначені: мати - ОСОБА_6, батько - ОСОБА_4.

26 грудня 2003 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на «ОСОБА_5», згідно із свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2003 року, запис № 459, який був розірваний 01 лютого 2006 року, згідно із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 01 лютого 2006 року, актовий запис № 68.

Від цього шлюбу народилась дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 08 квітня 2004 року, запис №194.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 29 червня 2005 року, запис № 6051, лікарським свідоцтвом про смерть № 1832 від 29 червня 2005 року, у зв'язку із чим відкрилась спадщина.

26 травня 1999 року ОСОБА_4 придбав 197/1000 частин квартири АДРЕСА_1 яка складається з однієї кімнати житловою площею 12,4 кв. м., а також: 197/1000 - коридору - 1, 197/1000 - туалету - 2, 197/1000 душової - 3, 197/1000 кухні - 4, вбудованої шафи - 7, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-0132 від 16 травня 1999 року. Право власності було зареєстровано за ОСОБА_4 в КП «ОМБТІ та РОН» від 25 червня 1999 рок за № 422 стор. 174 кн. 328 пр.

08 грудня 2005 року ОСОБА_1 звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Була заведена спадкова справа № 1202/05 до майна ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Згідно листа Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 14 грудня 2005 року за № 4582, вбачається, що від імені ОСОБА_4 державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 26 травня 2004 року за реєстровим №3-2249 було посвідчено заповіт, за яким він все своє майно заповідав не на користь ОСОБА_1.

26 травня 2004 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, та на що він за законом матиме право заповідав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить заповіт від 26 травня 2004 року посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим №3-2249.

Згідно спадкової справи №1202/05 до майна ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 року, вбачається, що до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звертались ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Відповідно до листа Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 22 листопада 2005 року за №4905, вбачається, що видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину нотаріальна контора не має можливості, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову квартиру.

Щодо встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно позиції позивача вона після смерті батька фактично прийняла спадщину, а саме квартиру АДРЕСА_1 оскільки проживала на час смерті з батьком.

На час смерті ОСОБА_4 його дочка - ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, тобто не в квартирі АДРЕСА_1 яка є об'єктом спадщини.

Відповідно до п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

За п. 2 Узагальнення якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав.

Судом встановлено, що від імені ОСОБА_4 державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори 26.05.2004 року за реєстровим № 3-2249 було посвідчено заповіт, за яким він все своє майно заповідав не на користь ОСОБА_1, а на користь ОСОБА_3. ОСОБА_3 В установлені строки звернулася до нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

ОСОБА_1 зверталася до суду із позовом про визнання заповіту на ім'я ОСОБА_3 недійсним. Ухвалою суду від 28 лютого 2006 року позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою сторін в судове засідання.

Судом не встановлено право ОСОБА_1 на обов'язкову частину спадщині згідно ст. 1241 ЦК України (неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, інваліди 1 або 2 груп).

Щодо застосування положень ст. 344 ЦК України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК).

За викладених обставин у задоволенні позиву має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 344, 1233, 1234, 1235, 1261, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 61, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_3, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Гуревський В.К.