У Х В А Л А

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року в справі за заявою публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Юнона», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, ОСОБА_1, про заміну сторони виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, заяву ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено, замінено сторону виконавчого провадження з первісного стягувача ПАТ «Кредитпромбанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року касаційну скаргу ТОВ «Юнона» задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасовано, провадження у справі закрито.

У жовтні 2016 року до Верховного Суду України звернулося ПАТ «Дельта Банк» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 512, 514, 515 ЦК України, статті 378 ЦПК України та частини п'ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року.

Водночас заявник просить поновити строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року, посилаючись на поважність причин його пропуску. Зокрема, вказує, що зазначену ухвалу ним отримано лише 14 вересня 2016 року і у зв'язку з цим пропущено строк звернення до Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені ПАТ «Дельта Банк» причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи ПАТ «Дельта Банк», колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Закриваючи провадження у справі, суд касаційної інстанції виходив з того, що оскільки виконавче провадження відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а не виконавчого листа, виданого судом на підставі судового рішення, ухваленого у порядку цивільного судочинства, то заміна сторони у такому виконавчому провадженні здійснюється в порядку адміністративного судочинства. Крім того, сторонам роз'яснено, що зазначена заява повинна розглядатись за правилами КАС України.

У наданій для порівняння ухвалі від 29 липня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з судовими рішеннями судів попередніх інстанцій про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні. При цьому суд зазначив про те, що укладення договорів відступлення права вимоги є підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого напису нотаріуса.

Отже існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 378 ЦПК України.

Однак, Верховний Суд України вже неодноразово вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію, зокрема в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року (справа № 6-2391цс15) міститься правовий висновок про те, що виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України суд може замінювати сторону виконавчого провадження при примусовому виконанні за виконавчим написом нотаріуса у порядку адміністративного судочинства. Згідно з положеннями ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» суд може замінювати сторону виконавчого провадження при примусовому виконанні за виконавчим документом, виданим судом при розгляді цивільної справи у порядку цивільного судочинства.

Цьому правовому висновку відповідає судове рішення, про перегляд якого подано заяву.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «Дельта Банк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Юнона», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, ОСОБА_1, про заміну сторони виконавчого провадження за заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк