РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 569/10617/15-ц

25 листопада 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді Денисюка П.Д.,

при секретарі Киричок М.М.,

з участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1,

представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2,

представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання недійсною розпискита визнання будівлі в якості забезпечення повернення позики та

зустрічним позовом представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання дійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в якому просить визнати недійсною розписку від 25 вересня 2010 року щодо отримання її чоловіком - ОСОБА_5 від ОСОБА_3 позики в сумі 500 000 дол. США та визнання будівлі туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача» в якості предмету забезпечення повернення такої позики.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в якому просить визнати дійсним договір позики, укладений 25 вересня 2010 року між ним та ОСОБА_5

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначила, що жодної потреби у отриманні позики їх сімя не мала, оскільки в той час будівництво туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача» не могло розпочатися з різних причин. На той час вони мали стабільні доходи від підприємницької діяльності і не потребували позики. Про наявність розписки дізналася після відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до її чоловіка про стягнення боргу та звернення стягнення на майно. Позики в сумі 500 000 дол. США її чоловік від ОСОБА_3 не отримував, боргової розписки не підписував. На позику у великому розмірі та на розпорядження нерухомим майном, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя згоди не надавала. Просить визнати вказану розписку недійсною та визнати будівлю туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача»в якості предмету забезпечення повернення такої позики.

На обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначив, що 25 вересня 2010 року до нього звернувся ОСОБА_5 з проханням позичити йому кошти в сумі 500 000 дол. США для будівництва туристично-оздоровчого комплексу. 25 вересня 2010 року він передав ОСОБА_5 500 000 дол. США і отримав від нього розписку в якій власноручно і розписався. Просить визнати дійсним договір позики.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримала пояснила, що її чоловік ОСОБА_5 будь-яких коштів від ОСОБА_3 не отримував і розписки не писав. Зазначене в розписці майно, а саме туристично-оздоровчий комплекс «Зелена дача» є спільним майном подружжя. Будь-якої згоди чоловіку на його заставу не давала. Просить задовольнити позов.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зустрічний позов підтримав вказав, що 25 вересня 2010 року ОСОБА_5 взяв у борг від ОСОБА_3 500 000 дол. США для будівництва туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача» про що написав розписку і власноручно її підписав, про що свідчить висновок експерта. Просить визнати розписку від 25 вересня 2010 року дійсною. В задоволенні первісного позову просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухав учасників процесу, дослідив письмові докази, оцінив їх у сукупності з іншими доказами, суд прийшов до висновку, що первісний та зустрічний позови слід задовольнити частково із наступних підстав.

Як убачається зі змісту ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Судом було встановлено, що 25 вересня 2010 року ОСОБА_5 взяв у борг від ОСОБА_3 500 000 дол. США, що підтверджується розпискою від 25.09.2010р.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позикита його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначення кількості речей.

З приводу спірних правовідносин, що склалися між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати вказану розписку недійсною, оскільки її чоловік будь-яких коштів у позику не отримував і розписки він не підписував.

При таких обставинах, для зясування обставин, що мають значення у справі і потребують спеціальних знань ухвалою суду від 10 грудня 2015 року в даній справі було призначено почеркознавчу експертизу на вирішення якої були поставлені питання стосовно вищевказаної боргової розписки.

За результатами проведеної криміналістичної експертизи з дослідження підписів та матеріалів документів 12 лютого 2016 року було складено висновок про те, що розташований підпис під текстом розписки від 25 вересня 2010 року про отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 500 000 дол. США виконаний саме ОСОБА_5 Даний висновок суд визнає належним та допустимим доказом по справі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною 1 ст.57 ЦПК України регламентовано, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що 25 вересня 2010 року ОСОБА_5 не підписував розписку про отримання від ОСОБА_3 500 000 дол. США суду не надано, не добуто їх і судом. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання розписки від 25 вересня 2010 року недійсною в частині отримання коштів.

Щодо визнання будівлі туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача» в якості предмету забезпечення повернення такої позики суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Будівля туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача», що знаходиться за адресою Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, полонина «Драгобрат» належить ОСОБА_5 на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 грудня 2011 року, а тому згідно ч.1 ст.60 СК України вважається спільною сумісною власністю подружжя.

Розписка в частині повернення позики за рахунок майна, а саме будівлі туристично-оздоровчого комплексу «Зелена дача» вчинена ОСОБА_5 самостійно. Під час вчинення правочину в порушення ч.2 ст.369 ЦК України він не отримував згоду дружини на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

При таких обставинах, суд вважає, що згода другого з подружжя під час укладання розписки між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 була обовязковою, а тому розписку в частині визнання будівлі туристично-оздоровчого комплексу «Зелена Дача» в якості забезпечення повернення такої позики слід визнати недійсною.

Разом з тим, при розгляді даної справи судом також було встановлено дійсність укладеної 25 вересня 2010 року розписки про отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_3 500 000 дол. США.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження укладення договору позики від 25 вересня 2010 року ОСОБА_5 представлено розписку в якій посвідчено передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Боргова розписка незалежно від найменування документа свідчить про автентичність правової природи його укладення (позика).

За договором позикиодна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

25 вересня 2010 року ОСОБА_5 склав розписку, в якій зазначив, що він отримав від ОСОБА_3 позику в сумі, еквівалентній 500 000 дол. США в чому й розписався. Отже зі змісту вказаної розписки вбачається, що кошти були надані йому у позику.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав і належних, допустимих доказів для визнання дійсним договору позики, укладеного 25 вересня 2010 року між ОСОБА_5 від ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 59, 60, 88, 208, 212-215, 218, 223, 291, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати недійсною розписку від 25 вересня 2010 року в частині визнання будівлі туристично-оздоровчого комплексу «Зелена Дача» в якості забезпечення повернення такої позики.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати дійсним договір позики (розписку), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 25 вересня 2010 року в частині позики в сумі 500 000 (пятсот тисяч) доларів США.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий