Ухвала

іменем україни

08 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 15 березня 2006 року у розмірі 7 726,83 доларів США та судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 березня 2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір без номера, згідно з яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 тис. доларів США зі сплатою 21,96 % річних на суму залишку заборгованості. У результаті невиконання позичальником належним чином умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2015 року становить 7 726,83 доларів США, що еквівалентно 162 649 грн 69 коп.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПриватБанк» 7 703,07 доларів США заборгованості за кредитним договором і 500 грн штрафу.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Наслідком спливу строку давності, про застосування якої заявлено стороною спору, є відмова у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності перериваться вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Слід зазначити, що така дія повинна бути вчинена в межах строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з цим позовом, на застосуванні якої наполягав відповідач.

На обґрунтування такого висновку суд зазначив, що строк дії кредитної картки та відповідно кредитного договору закінчився у лютому 2009 року і у встановленому порядку кредитні правовідносини не були продовжені, тому дійшов правильного висновку про закінчення строку позовної давності у лютому 2012 року.

При цьому суд надав належну оцінку тій обставині, що хоча згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості грошові кошти у сумі 0,12 доларів США від 15 березня 2006 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором зараховані 31 березня 2015 року, тобто після сплину строку позовної давності, проте позивач не надав суду обґрунтованих пояснень щодо походження цього платежу, у той час як відповідач заперечував факт внесення ним коштів у березні 2015 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи позивача, а саме: умови договору, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою у частині можливості списання банком заборгованості з інших рахунків не визнано недійсними, а будь-яке оскарження правомірності списання сум з інших рахунків позичальника має відбуватися в судовому порядку; строк дії картки до лютого 2013 року, - не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів справи, а також не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова