АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/172/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа №640/5860/15-ц Якуша Н.В.
Категорія: договірні. Доповідач - Міненкова Н.О
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Міненкової Н.О.

Суддів - Зазулинської Т.П.,

Кругової С.С.

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3, за участю третьої особи: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 червня 2015 року позовні вимоги позивача задоволені. Суд звернув стягнення на нерухоме майно - квартиру в АДРЕСА_1, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Не погодилася з рішенням ОСОБА_3 й у апеляційній скарзі просить рішення скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що про день та час розгляду справи її не повідомляли, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості приймати участь у її розгляди, подавати свої заперечення.. Крім того, вважає, що судом не були досліджені питання співмірності вартості предмету іпотеки сумі заборгованості за кредитним договором. За Звітом про оцінку майна від 09 березня 2015 року вартість квартири АДРЕСА_1 складає 1 124 833,00 грн., а сума заборгованості за розрахунком позивача на час звернення до суду складала 256 972,97 грн. Апелянт також не погоджується з розрахунком заборгованості і вважає, що неповідомлення її про розгляд справи позбавило її права заявити клопотання про застосування строків позовної давності. Погодилася, що між сторонами була укладена угода про збільшення строку позовної давності за вимогами щодо нарахування пені, повернення кредиту, процентів, комісійних винагород та штрафів.

З апеляційною скаргою апелянтом надані свої розрахунки заборгованості.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір було укладено між позивачем та ОСОБА_4 (а.с.11-13). Відповідно до додаткового договору №-1 від 17 вересня 2008 року боржник зобов'язався здійснювати погашення Кредиту та сплату процентів щомісячно ауітентними платежами в сумі 5935,00 грн. не пізніше останнього робочого дня кожного місяця шляхом внесення готівки або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з дня підписання додаткового договору. Погашення кредиту здійснювати не пізніше 20 липня 2017 року. (а.с. 183).

В забезпечення зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3( майновий поручитель) було укладено договір іпотеки. (а.с.14) Предметом договору іпотеки була квартира АДРЕСА_1 . Вартість якої за договором визначена 550450 грн. (а.с.15). Відповідно до Звіту про оцінку майна від 09.03.2015 року вартість іпотечної квартири склала на час її оцінки 1 124 833,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що згідно із розрахунком позивача, станом на 24.03.2015 року заборгованість за кредитним договором становить 256 972,97 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом - 164192,91 грн., нарахованої пені за прострочення терміну повернення кредиту 45 911,71 грн., нарахованої суми 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту 4821,75 грн. суми інфляційних витрат 38917,99, 3% річних за несвоєчасне повернення відсотків 1036,58 та суми інфляційних витрат від несвоєчасного повернення відсотків 2092,03.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред'явлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позов пред'явлено 30 березня 2015 року. Провадження по справі відкрито 27 квітня 2015 року (а.с.30). На підставі ухвали суду від 08.06.2015 року справа розглянута у заочному провадженні. В матеріалах справи відсутні хоча б якісь докази про належне повідомлення відповідача та третьої особи.

Згідно з листом - вимогою, датованою 31 січня 2014 року №-11/2-07-25 на адресу ОСОБА_3 направлялася вимога, в якій повідомлялося, що у разі не сплати протягом 30 днів простроченої заборгованості за кредитом буде розпочата процедура звернення стягнення на майно( а.с.23), але з доданого до справи рекомендованого повідомлення не вбачається, що воно було вручено адресату( а.с.24).

В заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 просила переглянути рішення, додала звіт про оцінку іпотечного майна станом на 09. березня 2015 року, яка склала 1 124833,00 грн. (а.с. 53-65).

В апеляційній скарзі апелянт також посилалась на не співмірність пред'явленої заборгованості вартості предмету іпотеки( а.с.90), а також на те, що судом першої інстанції був невірно визначений розмір невиконаних зобов'язань та невірно зазначений розмір штрафних санкцій( пені, 3 відсотків річних, інфляційних виплат.) Так, в апеляційній скарзі апелянт зазначала, що розрахунок пені позивача, який був прийнятий судом, не містить розмір заборгованості на який позивачем здійснювалося нарахування пені у розмірі, встановленому кредитним договором та не зазначений строк виконання зобов'язання.

Судова колегія вважає, три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів, а тому сума нарахована як 3% річних за несвоєчасне повернення процентів в розмірі 1036,58 грн. є спірною.

Прийшовши до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки судова колегія виходила із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1 яка складається з трьох кімнат, житловою площею 36,2 кв.м., загальною площею - 66,3 кв.м. була придбана ОСОБА_3 01 червня 1998 року. (а.с.21). Передана в іпотеку, як забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_4 (а.с.11-19).

Вирішуючи питання щодо стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції повинен був виходити з того, що ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 898-ІV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Якщо під час розгляду справи сторони з такою оцінкою погоджуються, то суд не має підстав її не брати до уваги, оскільки вона є умовою договору. Якщо між сторонами виникає спір щодо такої оцінки, то залежно від того, яка сторона її оспорює, ця сторона зобов'язана за змістом ч. 3 ст. 10, статей 11 та 60 ЦПК довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи.

В іпотечному договорі сторони передбачили вартість предмету іпотеки в розмірі 550 450,00 грн. За оцінкою станом на березень 2015 року вартість іпотечного майна складала 1 124 833,00. Позивач ці обставини не заперечував в суді апеляційної інстанції.

Крім того, боржником ОСОБА_4 проводилися виплати по кредитному договору в квітні, серпні, вересні 2014 року, а також в квітні, червні, жовтні, листопаді 2015 року та в січні 2016 року, проти чого не заперечував представник позивача, а тому сума, яка підлягала сплаті за кредитним договором на час постановляння рішення була меншою, ніж на час пред'явлення позову,сума боргу також зменшилась в період знаходження справи в суді апеляційної інстанції. Представник позивача не заперечував проти погашення суми боргу під час знаходження справи на розгляді в суді першої інстанції( про розгляд справи відповідачу не було відомо) і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, але суду не надані представником позивача розрахунки заборгованості з урахування сплачених сум станом на січень 2016 року. Так, згідно з розрахунком апелянта з квітня 2014 по січень 2016 року боржником сплачено в погашення кредиту 125000 грн.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 39 Закону № 898-ІV суд має право відмовити в задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсяг його прав.

Верховним Судом України в узагальненні було роз'яснено, що зазначене положення Закону є оціночним, у зв'язку із чим підлягає детальному мотивуванню в рішенні суду. У такому разі суд повинен дійти висновку, чи підпадає спірна ситуація, яка ним розглядається, під зміст цього оціночного поняття та чи не суперечить його застосування загальному змісту й призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини. При цьому повинна бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. Аналогічна позиція міститься в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5. Суди здебільшого дотримуються зазначеної позиції.

Судова колегія з урахування вищезазначеного вважає, що в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити. При цьому судова колегія враховує те, що відповідачі мають заборгованість, сума якої не спів мірна із вартістю предмету іпотеки. Квартира придбавалася не за кредитні кошти . Відповідачі добросовісно намагаються зменшити суму заборгованості, проводять виплати на її погашення, у зв'язку з чим заборгованість значно зменшилась. Справа була розглянута у заочному провадженні і даних про належне повідомлення відповідачів в матеріалах справи немає,боржник заявляв про те, що в лютому - березні буде намагатися повністю погасити заборгованість за кредитом.

Судова колегія також вважає, що допущене боржником порушення основного зобов'язання не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

При цьому, судова колегія враховує намагання боржника за кредитним договором погасити борг та відсотки та враховує залишок заборгованості, який є значно меншим ніж вартість іпотечного майна. А також судовою колегією враховуються загальні засади цивільного законодавства - як справедливість, добросовісність і розумність.

Керуючись ст.ст. 303,3054,307,308, 313,317,319 ЦПК України судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 червня.2015 року скасувати.

В задоволенні позовний вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії-- Харківське обласне управління AT «Ощадбанк» відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - Т.П. Зазулинська

С.С. Кругова