Провадження № 2з/521/28/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2016 р. Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мазун І.А.

за участю секретаря Бурдейного В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія Дасті», ПАТ «Імексбанк», третя особа ТОВ «Фрегат» про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги.

26.01.2016р. до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити відповідачу ТОВ «Компанія Дасті» вчиняти правочини щодо відступлення права вимоги до позивача за кредитними договорами від 06.08.2014 № 5333393 та від 26.02.2014 № 999-00086918 та вживати заходи щодо стягнення заборгованості (зобовязань) за даними кредитними договорами, в тому числі, але не виключно, шляхом листування, дзвінків, СМС-повідомлень на адресу позивача та інших осіб, а також шляхом поширення інформації про заборгованість позивача усіма засобами та методами чи іншої обробки персональних даних.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України , ч. 1 та ч 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Пунктом 4 вище зазначеної Постанови, передбачено, що при розгляді справ, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Посилаючись на викладене, суд вважає, що забезпечення позову у зазначений позивачем спосіб буде вважатися втручанням у господарську діяльність відповідача, що є неприпустимим, а томусуд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя І.А.Мазун