Суддя Лігус С. М.
Провадження № 2/644/262/16
РІШЕННЯ

іменем України

10 лютого 2016 року м. Харків Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Лігус С.М.

при секретарі - Дяченко А.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та виселення,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, де просить на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР виселити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1, де вони зареєстровані та проживають, без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 8 вересня 2015 року згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 він купив зазначену квартиру у ОСОБА_7, який продав йому зазначену квартиру на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки на підставі іпотечного договору від 08 травня 2014 року, складеного між ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором. Відповідачі добровільно спірну квартиру не звільняють, чим порушують право позивача ОСОБА_1 на користування його нерухомим майном.

Позивач ОСОБА_1 в письмовій заяві на адресу суду просив слухати справу у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі, наявних у справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 8 вересня 2015 року згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_7, який продав йому зазначену квартиру на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки на підставі іпотечного договору від 08 травня 2014 року, складеного між ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором. Спірна квартира зареєстрована за позивачем ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 вересня 2015 року. Раніше спірна квартира належала ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу квартири від 13.10.2011 року. В спірній квартирі проживають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.2-3,4).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем суду не надано доказів, що спірна квартира була придбана за рахунок кредиту. З матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну квартиру відповідачем ОСОБА_2 було набуто у 2011 році, а договір іпотеки складений у 2014 році, що дає підстави зробити висновок, що спірна квартира була придбана не за рахунок кредиту.

Крім того, позивачем не доведено суду, що відповідачам направлялася вимога про звільненняжитлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги на виконання Закону України «Про іпотеку».

Тому, позов ОСОБА_1 про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 15, 215, 203, 575 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового Кодексу Української РС,ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, 209, 212, 214-215, ч.2 197 ЦПК, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та виселення з квартири АДРЕСА_1 -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.М. Лігус