Провадження № 2/641/112/2016 Справа № 641/9250/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді Григорєва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство « Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому просить: в рахунок погашення заборгованості в сумі 368 888,79 грн., з яких: тіло кредиту 336866,05 грн., відсотки 32022,73 грн.; за кредитним договором № 2006/0708/55-008 від 21.07.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 127, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Танкопія, будинок 14-а, загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., і складається з 2 житлових кімнат, шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 21.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2006/0708/55-008, згідно з умовами якого ОСОБА_2 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 21.07.2008 року до 21.07.2018 року.

Банк свої зобовязання за Кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, відповідно до вищевказаного Договіру купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

Відповідно до кредитного договору Відповідач зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

Відповідно до п. 3.2. договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Згідно п. 9.1 Договору у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов*язань за договором, ОСОБА_2 має право вимагати дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування ним.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту №2006/0708/55-008 від 21.07.2008 року іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру № 127, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Танкопія, будинок 14-а. Предмет іпотеки має загальну площу 44,3 кв.м., житлову площу 30,0 кв.м., і складається з 2 житлових кімнат.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак, зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 28.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 368888,79 грн. з яких: тіло кредиту 336866,05 грн.; відсотки 32022,73 грн.

В рахунок виконання основного зобов'язання Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2006/0708/55-008, згідно з умовами якого ОСОБА_2 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США з розрахунку 11,90 % річних на строк з 21.07.2008 року до 21.07.2018 року.

Банк свої зобовязання за Кредитним договором повністю виконав, надавши Відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Отже, відповідно до вищевказаного Договіру купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та акту прийому-передачі документації за цим договором, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.

Відповідно до кредитного договору Відповідач зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту.

Відповідно до п. 3.2. договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на непогашену суму кредиту, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Згідно п. 9.1 Договору у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов*язань за договором, ОСОБА_2 має право вимагати дострокове повернення кредиту, сплати процентів за користування ним.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту №2006/0708/55-008 від 21.07.2008 року іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру № 127, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Танкопія, будинок 14-а. Предмет іпотеки має загальну площу 44,3 кв.м., житлову площу 30,0 кв.м., і складається з 2 житлових кімнат.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак, зобовязання не виконані, у звязку з чим, станом на 28.07.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 368888,79 грн. з яких: тіло кредиту 336866,05 грн.; відсотки 32022,73 грн.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Ст. 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Згідно положенням ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов»язанням у повному обсязі або у частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов»язання. Якщо вимога за основним зобов»язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов»язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов»язання, якщо інше не встановлено щодо відшкодування, в тому числі, витрат, пов»язаних з пред»явленням вимоги за основним зобов»язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Матеріали справи свідчать, що станом на 28.07.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить : 368888,79 грн. з яких: тіло кредиту 336866,05 грн.; відсотки 32022,73 грн.

21.08.2015р. вих..№ 31.4-08/8795/15, ПАТ «Дельта банк» адресовано відповідачеві лист-вимогу в порядку ст.ст. 33, 35, 36 та 37 Закону України „Про іпотеку про виконання порушення зобов»язань щодо повернення заборгованості по кредиту та попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання зобов»язань відповідачем.

Дана вимога залишилася без задоволення.

П.38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » передбачено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов»язання (ст.. 37 Закону України „Про іпотеку ), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.. 39 Закону України „Про іпотеку, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Згідно з п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин » з урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст.. 36, ч.1ст. 37 Закону України „Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання.

За умовами п.12 договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступник засобів:

1)за рішенням суду;

2)у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса;

3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладених у п.п.12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору, тобто: - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення прообрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта-суб»єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом оціночної діяльності. При цьому сторони домовилися, що кандидатура субєкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобовязанням менший за вартість, що вказана у висновку незалежного експерта-субєкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки. Сторони підтвердили безумовне право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п.12.3 цього договору, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку;

- шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»;

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основногозобов'язання.

Окремого договору між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя укладено не було, а договором іпотеки зазначено лише загальне правило про таку можливість, а відтак, не зазначивши в договорі всі умови переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а зауваживши лише про загальну можливість цього, відсутні й підстави для перереєстрації права власності на предмет іпотеки.

Крім того,за змістом вищевикладених умов договору іпотекизадоволення вимог шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекоюзобов'язаньв порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, судовий захист визначено окремим підпунктом .

За рішенням суду звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається за правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі задоволеннясудом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереженняпредмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають застосуванню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшоїреалізації.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до пункту 11 Договору іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов*язання за договором або зобов*язанням, що забезпечено іпотекою за Договором іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. Банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у відповідності до умов Договору іпотеки

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України позивач обрав способом судового захисту свого права - звернення стягнення на предмет іпотеки , шляхом визнання права власності на квартиру , яка передана в іпотеку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно ч.І ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п.9.2 кредитного договору, позивачем 25 серпня 2015 року була надіслана відповідачу письмова вимога, що підтверджується відповідним фіскальним чеком Укрпошти, в якій останньому запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором, а також попереджено, що у випадку невиконання вимоги позивачем будуть застосовані заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку . В той же час, згідно п.9.3 кредитного договору , лише по збігу визначеного 30-ти денно строку банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором, чого в даному випадку позивачем дотримано не було.

Разом з цим частиною 3 ст. 37 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором ще не настав, рішення про дострокове повернення кредитних коштів та про обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено п.12.3.1 іпотечного договору, банком не приймалося.

З огляду на вищенаведене, суд не приймає до уваги наданий представником позивача звіт про оцінку - квартири № 127, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Танкопія, будинок 14-а, проведений ТОВ «ЕК» Професіонал».

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки представником позивача в позовній заяві не вказано загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації..

Одночасно суд роз»яснює представнику позивача, що він не позбавлений можливості на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України „Про іпотеку.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України суд вирішує питання про стягнення судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 79, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ПАТ «Дельта банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 3688, 88 грн.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Харківської області через Комінтернівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_2