Ухвала

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє від імені Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 лютого 2007 року між цим банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно з яким останньому надано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 9 588 доларів США строком до 08 лютого 2012 року. У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29 січня 2015 рокускасовано і ухвалено нове, яким стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 306,07 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності заборгованості у відповідача за кредитним договором.

Однак із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом установлено, що 07 лютого 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 9 588 доларів США зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у визначеному угодою розмірі строком до 08 лютого 2012 року.

За умовами зазначеного договору ОСОБА_4 зобов'язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти за користування грошовими коштами у розмірі 227,51 доларів США, що складається, крім наведених вище виплат, із винагороди та комісії.

Умовами вказаного договору передбачено сплату позичальником пені за порушення договірних зобов'язань у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки.

Свої зобов'язання щодо повернення кредиту частинами та сплати процентів за користування кредитом та інших передбачених договором платежів відповідач належним чином не виконував, останній платіж ним здійснено 11 жовтня 2011 року в сумі 110,22 доларів США.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 08 лютого 2012 року (день остаточного розрахунку за договором) заборгованість ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за укладеним з ним кредитним договором становила: 3 133,44 доларів США - за тілом кредиту; 564,64 доларів США - зі сплати процентів за користування кредитними коштами; 174,46 доларів США - зі сплати комісії. Крім того, за порушення зобов'язань нараховано пеню у розмірі 432,46 доларів США (а. с. 4-6).

За таких обставин апеляційний суд вважав установленим, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 4 305 доларів США.

Також установлено, що у лютому 2012 року ОСОБА_4 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» належний йому та придбаний за кредитні кошти автомобіль для реалізації з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Так, 13 червня 2012 року транспортний засіб реалізовано банком за 3 328,12 доларів США, які зараховано банком наступним чином: 1 911,48 доларів США - на погашення кредиту; 827,64 доларів США - на погашення боргу зі сплати процентів; 174,46 доларів США - на сплату комісії; 827,64 доларів США - на погашення заборгованості зі сплати процентів та 414,54 доларів США - на погашення пені.

Таким чином, непогашеним залишилося тіло кредиту на суму 1 221,96 доларів США (а. с. 78-87, 105-107).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, правильним є висновок апеляційного суду про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1 221,96 доларів США на погашення тіла кредиту, що відповідає вимогам ст. 533 ЦК України.

При цьому суд правильно врахував, що перебіг позовної давності за основною вимогою в спірних правовідносинах щодо щомісячних зобов'язань був перерваний в лютому 2012 року вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, який існував на визначений договором день повернення всієї суми кредитного боргу, а тому, звернувшись до суду з вимогою про стягнення заборгованості за тілом кредиту в червні 2014 року, позивачем дотримано строк позовної давності за основним зобов'язанням (спливає 12 лютого 2015 року).

Стягуючи з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за порушення договірних зобов'язань та визначаючи її розмір у сумі 85,07 доларів США, апеляційний суд правильно врахував умови укладеного між сторонами у справі кредитного договору щодо неустойки, а також положення ч. 2 ст. 258, ст. 266 ЦК Українипро позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки, про що просив відповідач у заяві, поданій до суду першої інстанції, зазначивши, що стягненню підлягає неустойка в межах останніх 12 місяців перед зверненням до суду, тобто за період із 10 червня 2013 року до 10 червня 2014 року.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка діє від імені Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак