Номер провадження: 22-ц/785/6748/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Таварткіладзе О.М., Короткова В.Д.,

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 липня 2016 року,-

встановила:

12.08.2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 19.05.2008 р. між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 950 000 грн. з терміном його повернення до 19.05.2028 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В забезпечення зобовязання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 20.05.2008 р. також був укладений іпотечний договір, відповідно до якого остання, в забезпечення вищевказаного зобовязання, передала в іпотеку належну їй земельну ділянку площею 0.1018 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 01.08.2015 р. утворилась заборгованість у розмірі 2 769 758 грн. 24 коп., з яких 947 870, 60 грн. - сума заборгованості за кредитом, 1 108 307, 32 грн. - сума заборгованості за відсотками, 282 607, 23 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 430 973, 09 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.

В рахунок погашення заборгованості банк просить звернути стягнення на вищевказану земельну ділянку шляхом визнання на неї права власності за ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, 09.08.2016 року надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.05.2008 р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2357-н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 950 000 грн. з терміном його повернення до 19.05.2028 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом та сплатою пені у разі несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за кредитом.

В забезпечення зобовязання за вказаним кредитним договором між сторонами 20.05.2008 р. також укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач в забезпечення вищевказаного зобовязання передав банку в іпотеку земельну ділянку площею 0.1018 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розміщена за адресою Одеська область, Овідіопольський район, смт Таїрово, масив 20, ділянка 3/1 є, яка має кадастровий номер :01:003:3106.

Станом на 01.08.2015 р. утворилась заборгованість, яка складає 2 769 758, 24 грн., з яких 947 870, 60 грн. - сума заборгованості за кредитом, 1 108 307, 32 грн. - сума заборгованості за відсотками, 282 607, 23 грн. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 430 973, 09 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, забезпечених іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Оскільки умовами договору іпотеки не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом визнання права власності, на думку колегії суддів, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний позивачем спосіб.

Іпотекодержателем обрано спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на земельну ділянку /а.с.38/.

Договором іпотеки визначено спосіб звернення стягнення таким чином іпотеко держатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу та /або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотеко держателя в порядку, встановленому законом.

Таким чином, правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов»язання.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді О.М.Таваркіладзе

ОСОБА_3