Справа № 450/602/14 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/5183/16 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю - представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_4, в якому просив сягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 775,36 грн., що складається з тіла кредиту - 6 183,36 грн., простроченого тіла кредиту - 1 304,79 грн., заборгованість за комісіями - 2 286,65 грн. Судові витрати просив покласти на відповідача.

В обґрунтування пред'явленого позову покликався на те, що 24.05.2011 року між сторонами укладено кредитний договір № 007-13511-240511, за яким банк відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України, випустив та надав останній платіжну картку з ПІН-кодом до неї, здійснює обслуговування відповідача як держателя картки на умовах, викладених у Тарифному пакеті VISA класичний, котрий міститься у Додатку № 1 до договору та умовах, викладених у Правилах здійснення операцій за картковими рахунками. Так, банк відкрив відповідачу кредитну лінію на суму 30 000 грн. і на день укладення кредитного договору встановив ліміт такої на рахунку у сумі 10 000 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії, а сторони, при цьому, погодили, що у такому випадку додаткова угода не укладається.

Зазначає, що вищевказаний кредитний договір набув чинності з дати його укладення та діє до повного виконання зобов'язань за ним.

За умовами договору відповідач зобов'язувалася щомісяця у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, що виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення у повному обсязі заборгованості за овердрафтом, котра виникла за попередній звітний місяць, сплачувати усю суму процентів, нарахованих за користування кредитом та овердрафтом за попередній звітний місяць та усю суму пені у разі порушення строків сплати такої заборгованості.

Разом з тим, відповідач узятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 17.01.2014 року утворилась прострочена заборгованість у вказаному вище розмірі, яку відповідач добровільно погашати наміру не має.

З огляду на вказане, позивач звернувся у суд із даним позовом.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_3 в особі належно уповноваженого представника за дорученням - ОСОБА_2, у березні 2015 року звернулася в суд із зустрічним позов до ПАТ «Дельта Банк», в якому просила визнати укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк» кредитний договір недійсним.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог, із посиланням на приписи ст. ст. 11, 18, 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» покликається на те, що під час укладення вказаного кредитного договору вона не ознайомлювалася з його змістом, у неї не було достатньої інформації про послуги з кредитування, що надаються. Ознайомившись з таким, вона побачила, що договір кредиту містить умови, які є несправедливими та такими, що, на її думку, порушують її права та суперечать принципу добросовісності. Важливим є і той факт, що відповідальність відповідача за спірним договором стосовно її зобов'язань значно обмежена, а сама вона, як споживач, ні до підписання договору, ні під час його укладення не мала реальної інформації про такий стан речей, як і щодо послуги кредитування, що їй надається. Вказує, що кредитний договір не містить обов'язкової інформації, котра повинна міститися у таких відповідно до положень, визначених у підзаконних актах НБУ (щодо графіку платежів, процентних ставок, орієнтовної сукупності вартості кредиту тощо). Таким чином, вважає, що її завідомо поставили у вкрай невигідне становище, що суперечить чинному договірному законодавству.

У зв'язку з вказаним, вона була змушена звернутися в суд із даним позовом про захист її права, як споживача послуг. При цьому, посилається також на положення ст. ст. 203, 215, 627, 1057-1 ЦК України, ст. ст. 47, 49 та 56 Закону України «Про банки та банкову діяльність».

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року у задоволенні первісного позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір № 007-13511-240511 від 24.05.2011 року, укладений між ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» з дня його укладення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року оскаржив ПАТ «Дельта Банк».

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування усіх обставин справи та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права. Покликається на приписи ст. ст. 1049, 1054 ЦПК України, ст. 526 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що умовами кредитного договору не визначено орієнтовну сукупну вартість кредиту, правила дострокового повернення кредиту, умови дострокового розірвання договору і таке інше. Однак, такі висновки суду першої інстанції є передчасними, так як судом належним чином не досліджено умови спірного кредитного договору.

Зокрема, із змісту такого договору вбачаються усі умови, відповідно до яких відповідачу надано кредитні кошти, як і детально регламентовані усі умови користування відкритою кредитною лінією, відповідач ОСОБА_3 з такими умовами була ознайомлена і погоджувалася з ними.

Вказує, що безпідставним є і висновок суду першої інстанції про те, що умовами кредитного договору не передбачено право сторін про дострокове розірвання кредитного договору та право на дострокове повернення кредитних коштів. Суд помилково вважав, що позичальник не має права достроково повернути кредитні кошти, так як умови кредитного договору не містять прямої заборони щодо повернення кредитних коштів. Якщо б відповідач мала намір повернути кредит достроково, то жодних проблем з цим би не виникало.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, котрі з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Встановлено, що 24.05.2011 року між сторонами укладено кредитний договір № 007-13511-240511, за яким ПАТ «Дельта банк» відкрив гр. ОСОБА_3 картковий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України, випустив та надав останній платіжну картку з ПІН-кодом до неї, а також зобов'язувався здійснювати обслуговування гр. ОСОБА_3 як держателя картки, на умовах, викладених у Тарифному пакеті VISA класичний, котрий міститься у Додатку № 1 до договору та умовах, викладених у Правилах здійснення операцій за картковими рахунками.

ПАТ «Дельта Банк» відкрив гр. ОСОБА_3 кредитну лінію на суму 30 000 грн. і на день укладення вищевказаного кредитного договору встановив ліміт такої кредитної лінії на рахунку у сумі 10 000 грн. Крім того, було визначено, що банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії, а сторони у договорі, при цьому, погодили, що у такому випадку додаткова угода не укладається.

Також умовами договору передбачалось, що гр. ОСОБА_3 зобов'язана щомісяця у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, що виникла за попередній звітній місяць; здійснювати погашення у повному обсязі заборгованості за овердрафтом, що виникла за попередній звітний місяць; сплачувати усю суму процентів, нарахованих за користування кредитом та овердрафтом за попередній звітний місяць; сплачувати усю суму пені у разі порушення строків сплати вищевказаної заборгованості.

У подальшому, умови кредитного договору сторонами не змінювались.

Оспорюваний кредитний договір набув чинності з дати його укладення та діє до повного виконання зобов'язань за ним.

Відповідно до ст. ст. 1054 та 1055 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа, зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу (позика), якщо інше не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Аналізуючи вказаний вище договір № 007-13511-240511 від 24.05.2011 року у формі договору на відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та обслуговування платіжної картки, а також Тарифів на обслуговування платіжних карток тарифний пакет «Кредитна картка № 1», як невід'ємної його частини, колегія суддів дійшла висновку, що такий спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків сторін у ньому, укладений сторонами із дотриманням загальних положень чинного ЦК України про форму та зміст договору, у тому числі із врахуванням ст. ст. 1054, 1055 ЦК України. Зазначений кредитний договір не порушує встановленого порядку його укладення, який ґрунтувався би на вільному виборі сторін, вільному визначенні умов цього договору та врахуванням усіх обов'язкових вимог цивільного законодавства, є у повній мірі зрозумілим.

З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково визначено про порушення принципу рівності сторін договору, обмеження певним чином права на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги з кредитування і таке інше.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись та отримуючи кредит, гр. ОСОБА_3 була належно поінформована, як майбутній клієнт, із умовами кредитування у формі відкриття кредитної лінії, як і з тарифами на обслуговування наданої їй платіжної картки. Оспорюваний кредитний договір із усіма додатками до нього гр. ОСОБА_3 підписала власноручно, чого також не заперечував її представник у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що між сторонами виникли у першу чергу договірні відносини, у тому числі щодо належного виконання умов договору кредиту, які регулюються нормами ЦК України, у поєднанні з положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», так як кредитна лінія відкрита для користування коштами на споживчі цілі.

Відтак, враховуючи встановлення судом належного надання інформації банком гр. ОСОБА_3 щодо умов кредитування, які передували укладенню договору, колегія суддів вважає безпідставним посилання останньої та її представника на норми Закону України «Про захист прав споживачів», як підставу для визнання такого договору недійсним. Не знайшли також свого підтвердження посилання гр. ОСОБА_3 на несправедливість умов спірного договору щодо встановлення банком відносно неї платежів за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, облік заборгованості тощо) та за дії, які вона як споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу тощо), оскільки такі укладеним кредитним договором та тарифами не передбачені, а ті платежі, котрі передбачені, не можуть вважатися несправедливими в силу їх відповідності вимогам діючого на час укладення договору законодавства.

Щодо обов'язку по сплаті несправедливих, на думку гр. ОСОБА_3 комісій, то такі є нічим іншим, як заборгованістю щодо сплати за обслуговування карткового рахунку та платіжної картки, у зв'язку з чим, несправедливими у розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів» вважатися не можуть.

Безпідставним є і висновок суду першої інстанції про те, що умовами спірного договору не передбачено право сторін на дострокове його розірвання та право на дострокове погашення кредиту, так як відповідні положення містяться у п. п. 5.2. та 3.15. договору. Крім того, п. 5.18. договору передбачено, що у всьому, що не врегульовано сторонами у цьому договорі, вони керуються чинним законодавством України. Відтак, застосування положень ст. 231 ЦК України щодо дострокового виконання зобов'язання можливе та може мати місце.

Інших підстав для можливості визнання спірного кредитного договору недійсним гр. ОСОБА_3 та її представником не наведено.

З огляду на вказане, підстав для задоволення зустрічного позову гр. ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, при наявних матеріалах справи, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відтак, враховуючи, що до відносин за кредитним договором застосовуються також положення чинного ЦК України про позику, гр. ОСОБА_3 зобов'язана повернути ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти, визначені кредитним договором № 007-13511-240511 від 24.05.2011 року у строк та у порядку, встановленими вказаним договором.

Згідно розрахунку заборгованості згідно кредитного договору № 007-13511-240511 від 24.05.2011 року станом на 17.01.2014 року, така становить 9 775,36 грн., що складається з тіла кредиту - 6 183,36 грн., простроченого тіла кредиту - 1 304,79 грн., заборгованості за комісіями (штрафні санкції за невчасно виконане зобов'язання) - 2 286,65 грн.

Зазначений розмір заборгованості за кредитом підлягає до стягнення, а, відтак, первісний позов ПАТ «Дельта Банк» підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви рішення суду про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову не ґрунтуються на матеріалах справи, внаслідок чого судом першої інстанції невірно застосовано матеріальний закон, що в силу вимог ст. 309 ЦПК України є безмовною підставою для скасування рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оскільки, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача за первісним позовом ПАТ «Дельта Банк» 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору при поданні первісної позовної заяви до суду, та 606 грн. 32 коп. сплаченого апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 775 (дев'ять тисяч сімсот сімдесят п'ять) грн. 36 коп., а також 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання позову та 606 (шістсот шість) грн. 32 коп. за подання апеляційної скарги.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.