15 листопада 2016 року м. Мукачево Справа №303/5910/16-ц
номер рядка с.з. - 48
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого - судді Кость В.В.
секретар судового засідання Немеш Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу
до відповідача ОСОБА_2
про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 вересня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №365.
Також за предметом позову позивач просить залишити на його утриманні та вихованні дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різних поглядів на сімейні відносини. Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, у зв'язку з чим проходила лікування в спеціалізованому диспансері в м. Ужгороді.
Позивач також наголосив на тому, що вони з жінкою не підтримують сімейних відносин, а також не проживають разом, тому їх шлюб існує тільки формально і його слід розірвати.
Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Крім того, відповідач не приймає участі у вихованні їх спільних дітей. В минулому у неї часто виникали конфлікти з дітьми, і вона часто залишала їх вдома самотніми. Оскільки дії відповідача негативно впливають на психологічний
стан дітей, тому позивач просить визначити їх місце проживання разом з ним.
Позивач у судове засідання не з'явився, натомість заявив клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому просив задоволити позовні вимоги у повному обсязі та не заперечив проти винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судові засідання, призначені на 08 та 15 листопада 2016 не з'явилася.
Поряд з цим, на підставі заяв від 08.11.2016 та 14.11.2016 просила відкласти розгляд справи у зв'язку з необхідністю пошуку представника, а також у зв'язку з поганим станом здоров'я її представника.
Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.
Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 08 вересня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №365 (а.с. 5).
Від даного шлюбу, у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (копії свідоцтв про народження, а.с. 10, 11).
Відповідно до частини другої ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України).
Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб носить лише формальний характер.
По відношенню до іншої вимоги позивача суд виходить з того, що відповідач жодним чином не спростувала доводів позивача про погане ставлення до дітей, а також про зловживання нею алкогольними напоями.
Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При цьому місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (стаття 29 Цивільного кодексу України).
У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За статтею 11 Закону України «про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.
Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно з статтею 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Також, при вирішенні переданого на розгляд суду позову, також слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості;
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
В свою чергу, в Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.
Судом встановлено, що діти сторін проживають із батьком, який повністю їх утримує та виховує, матір дітей ухиляється від виконання своїх материнських обов'язків, не піклується про дітей, зловживає алкогольними напоями, часто залишає їх вдома одних, що негативно впливає на психологічний розвиток дітей, тому є всі підстави для визначення місця проживання дітей з батьком, оскільки це буде відповідати їх інтересам.
При цьому, відповідачем зворотного не доведено, хоча позивач достовірно знала про час і місце розгляду справи та мала об'єктивну можливість спростувати аргументи та доводи позивача з приводу вимог за предметом даного позову.
По відношенню до цього слід зазначити, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються (абзац другий п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Судом також не встановлено об'єктивних обставини, які б перешкоджали самій відповідачці прийняти безпосередню участь в обох судових засіданнях по справі.
За таких обставин, враховуючи відсутність у суду доказів про поважність повторної неявки відповідача до суду, суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів.
З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 8, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
1. Позов задоволити повністю.
2. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який 08 вересня 2001 року зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Мукачівського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №365.
3. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на утриманні та вихованні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4
4. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя В.В. Кость