Провадження № 2/742/42/16
Єдиний унікальний № 742/4607/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретарі Здоровець Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто (далі - ТОВ „ЛК „Ваш авто), в якому просить визнати недійсним договір № 001193 від 07 листопада 2015 року фінансового лізингу транспортного засобу Geely MK Cross, 2013 року випуску, за акційною ціною 103950,00 грн., (далі - Договір) укладеного між сторонами, та зобов?язати товариство повернути сплачену ним суму в розмірі 20790,00 грн. (завуальованого першого внеску, як авансового платежу, хоча фактично це був адміністративний платіж, який не повертається в жодному випадку). В обгрунтування позову вказує, що Договір є несправедливим, з використанням нечесної підприємницької практики (вчинені дії спрямовані на введення позивача в оману шляхом надання нечіткої та неправдивої інформації, що спричинило викривлення його волі та свідомості). Умови Договору, зокрема пункти 1.4, 4.3, 8.2, 8.3, 12.1, 12.13, 10.1., 10.5, 10.15, 10.11, 3.4.6, порушують принцип добросовісності, є непрозорими, незрозумілими, якими передбачено додаткові грошові зобовязання позивача та передбачено привязку фінансових зобовязань позивача до комерційного, а не офіційного курсу іноземної валюти. За доводами апелянта, в договорі встановлено: відповідальність споживача за відсутності такої відповідальності надавача послуг; можливість зміни лізингодавцем самого предмета лізингу з моменту укладення договору і до його придбання, а у випадку відмови споживача від підписання договору щодо зміни предмета лізингу можливість застосування до останнього штрафних санкцій. Також ОСОБА_1 вказує, що в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, а також не визначено правових підстав для відмови від договору чи його розірвання з ініціативи споживача. Позивач посилається на порушення вимог ч.1 ст.808 ЦК України щодо необіхності покладення солідарної відповідальності на лізинговдавця та постачальника за порушення зобов?язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, тощо. Відсутність у Договорі чіткого визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним наданням права лізингодавцю змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору. Очевидний дисбаланс між правами та обов?язкакамии сторін у Договорі вбачається з того, що забезпечено захист інтересів лише лізингодавця.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також доповнив, що відповідач йому пропонував розірвати договір та повернути кошти, проте він їм не довіряє, оскільки така їх позиція не узгоджується з умовам Договору.

Представинк відповідача у суд не з?явився, проте подав письмові заперечення суть яких зводиться до наступного. Вимоги є необґрунтованими, безпідставними, не підкріплені належними доказами та ґрунтуються виключно на припущеннях позивача. Поивач повністю був ознайомлений зі змістом Договору та виразив свою згоду з його умовами особисто підписавши такий з додатками. Адміністративний платіж, який передбачений Договором (20790,00 грн.) становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. У договорі сторонами погоджено ознаки предмету лізингу, які вирізняють його від загальної маси транспортних засобів. Оскаржуваний Договір є договором непрямого лізингу, у якому позивач обрав специфікацію предмета лізингу, тобто доручив лізингодавцю обирати продавця (постачальника). Оскільки відповідач не має реальної технічної можливості усунути можливих недоліків предмету лізингу та не може відповідати по гарантійним зобов?язанням перед позивачем, тому саме продавець (постачальник) буде нести таку відповідальність.

Вислухавши пояснення позивача, з?ясувавши позицію відповідача, дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що 07 листопада 2015 року між ТОВ „ЛК „Ваш авто (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 001193 (з додатками), предметом якого є транспортний засіб марки/модель «Geely MK Cross», комплектація/модифікація basic plus, об?єм/тип двигуна 1,5, тип КПП механічна, тип приводу 4х2, зазначений у п.1.1. ст.1 Договору та у Специфікації, що є додатком № 2 до Договору, вартістю 8520,49 доларів США, що на дату укладення договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, становить 207 900,00 грн.

Погодження сторонами декількох вищевказаних ознак (характеристик) предмету лізингу, які вирізняють цей автомобіль від загальної маси транспортних засобів, які є необхідними, достатніми й задовольняли сторін, що не суперечить вимогам ст.638 ЦК України, ч.2 ст.6 Закону України „Про фінансовий лізинг спростовують доводи позивача щодо невизначеності предмету лізингу.

На виконання умов даного Договору ОСОБА_1 згідно квитанції № 1 від 07.11.2015 були внесені кошти в сумі 20790,00 грн. на рахунок ТОВ „ЛК „Ваш Авто (а.с. 10-17).

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 806 ЦК України, статтею 1 Закону України „Про фінансовий лізинг встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 статті 2 Закону України „Про фінансовий лізинг визначено, що відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, відносини, що виникають у звязку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж поставку та Законом України „Про фінансовий лізинг (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України „Про фінансовий лізинг).

Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами (Закон України „Про фінансовий лізинг), які підлягають застосуванню у системному звязку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України „Про фінансовий лізинг істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу (ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг).

Відповідно до п.1.2. ст.1 Договору вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору зазначається у даному договорі, розмір авансового платежу вказується у даному договорі та в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною.

Пунктом 1.7 ст.1 Договору визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6. ст. 9 даного договору.

Згідно п.8.2. ст.8 договору, укладаючи даний договір, сторони погодилися, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 8520,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 207900,00 грн., 10 % від яких складає 20790,00 грн.

Пунктом 8.3. договору визначено, що сторони погодили, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до гривні.

В п.10.5 зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобовязаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 10.6 договору). Пункт 10.15 договору передбачає, що в разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати договір, після чого лізингоодержувач зобовязаний повернути предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються.

При підписанні договору позивачем внесено плату за авто, перший внесок та авансовий платіж у розмірі 20790,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фінансових документів.

Відповідно до п. 9.7 ст. 9 договору кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж; авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6. ст. 9 даного договору.

Зазначені умови договору не суперечать положенням частин 1, 2 ст. 16 Закону України „Про фінансовий лізинг, згідно яких сплата фінансових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Таким чином, виходячи з аналізу договору фінансового лізингу № 001193 від 07 листопада 2015 року, укладеного між сторонами, за своїм змістом відповідає вимогам Закону України „Про фінансовий лізинг.

Суд також приймає до уваги той факт, що відповідач запропонував розірвати договір та повернути сплачені позивачем кошти, проте останній в силу недовіри лізинговій компанії відмовився від такої пропозиції, натомість звернувся до суду про визнання договору недійсним.

Так, відповідно до п.3.4.3 Договору передбачено право лізингоодержувача відмовитися або розірвати договір у передбачених даним договором або чинним законодавством випадках.

Також пунктом 2 частини 1 статті 11 Закону України „Про фінансовий лізинг встановлено право лізингоодержувача на відмову від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям, а не право на відмову від договору, яке передбачено ч.1 ст.7 зазначеного закону. Проте, наявність права на таку відмову законодавець повязує з порушенням лізингодавцем строків передачі предмета лізингу.

Зазначені положення Закону України „Про фінансовий лізинг в частині підстав для відмови від договору узгоджуються з положеннями ст. 615 ЦК України, якими передбачено право односторонньої відмови від зобовязання, але лише за умови порушення умов договору другою стороною.

Пунктом 12.1 Договору передбачено право лізингоодержувача, який сплатив адміністративний платіж, повністю або частково - авансовий платіж, розірвати договір, повідомивши лізингодавця у письмовій формі шляхом направлення відповідного листа на адресу останнього.

Пунктом 1 статті 10 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено право споживача відмовитися від договору про надання послуг, але така відмова може мати місце лише за умови, що виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Визначення розміру грошового зобовязання за договором лізингу в грошовому еквіваленті іноземної валюти не суперечить положенням статей 524, 533 ЦК України, що також вбачається і з правового висновку Верховного Суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року.

У позовній заяві в обґрунтування наявності підстав для визнання договору лізингу недійсним позивач посилався на його укладення з порушенням вимог Закону України „Про захист прав споживачів.

Так, статтею 18 зазначеного Закону встановлено підстави для визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача, зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Виходячи з аналізу вказаної статті, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. В силу статей 19, 21 Закону України „Про захист прав споживачів забороняється нечесна підприємницька діяльність, а порушення принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач, є порушенням прав споживача.

Виходячи з умов Договору лізингу, ним врегульовано не лише обовязки та права позивача, а й відповідача, передбачено право позивача як на розірвання договору, так і на відмову від нього за наявності на те правових підстав, що свідчить про відсутність дисбалансу прав та обовязків сторін договору, який містить всі передбачені законодавством, необхідні істотні умови.

Доводи позивача про його бажання укласти договір купівлі-продажу, а не Договір фінансового лізингу та що його ошукали, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються самою назвою Договору, що міститься в преамбулі. Уп.17.2. Договору вказано, що підписання Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Також кожна сторінка Договору з додатками окремо підписані позивачем, що свідчить про повне ознайомлення з його змістом та наявністю згоди з його умовами.

У той же час, суд вважає заслуговуючим на увагу доводи позивача щодо невідповідності нормам ЦК України п.1.4 Договору з таких підстав.

Згідно пункту 1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Проте, за змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

За таких обставин, коли вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та іншого суперечить положенням статті 808 ЦК України, тому є недійсним.

А значить в цій частині вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі суд може визнати недійсною частину правочину.

У решті обгрунтування позову суд вважає, що договір було укладено внаслідок волевиявлення сторін та відсутності доказів щодо: несправедливості умов договору (за виключенням п.1.4), порушення принципу рівності сторін, використання відповідачем нечесної підприємницької діяльності, невідповідності умов договору вимогам Закону України „Про фінансовий лізинг та положенням Цивільного кодексу України (за виключенням п.1.4).

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що позивач на час підписання договору не був вільним в укладенні договору, діяв не на свій розсуд, не за власним бажанням та договір йому було нав'язано матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та повернення коштів задовольнити частково.

Пункт 1.4 Договору фінансового лізингу № 001193 від 07 листопада 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Ваш авто (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О.Ільченко