Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2016 Справа №607/17359/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку, зобов»язання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком та прилеглими спорудами,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 про втрату права на користування будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником будинковолодіння АДРЕСА_1. Відповідачі, які є його дочкою та колишньою дружиною позивача також зареєстровані у вказаному житловому будинку проте, не проживають у ньому з червня 2008 року. Усі витрати по оплаті за користування жилим приміщенням та за комунальні послуги покладені виключно на позивача.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до позивача ОСОБА_1 про визнання за кожним із відповідачів право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та просили зобов»язати позивача не чинити перешкод в користуванні вказаним житловим будинком та прилеглими до нього спорудами.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 обґрунтовують тим, що відповідно до довідки Товстолузької сільської ради житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 рахується як колгоспний двір станом на 01.01.1991 р.. До правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, виходячи з рівного права всіх членів двору на їх спільне майно, станом на 15.04.1991 року, розмір часток у вищевказаному колгоспному дворі кожного його члена, а саме ОСОБА_5 - голови двору, ОСОБА_6 - дружини, ОСОБА_1 - сина, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 - внуків, були рівними. Отже, кожен із зареєстрованих до 15.04.1991 р. у будинковолодінні в АДРЕСА_1 осіб має право на рівну частку у зазначеному житловому будинку. Проте, після смерті ОСОБА_5 - голови двору 1911 р.н. та ОСОБА_6 - дружини 1925 р.н., право власності, у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України, на майно колишнього колгоспного двору розподілено таким чином, що фактично ОСОБА_1 - належить 1/2 частини, ОСОБА_2 - 1/6 частини, ОСОБА_3 - 1/6 частини, ОСОБА_4 - 1/6 частини вказаного будинковолодіння.

Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просять позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, з приводу зустрічних позовних вимог подав заперечення в обґрунтування якого зазначив, що позивачі за зустрічним позовом помилково вважають, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало до колгоспного двору, де крім батьків чоловіка, входили також і вони та що відповідно до ст.120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить на праві сумісної власності і їм. Проте, зарахування будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є невірним, а довідка видана виконкомом Товстолузької сільської ради про те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 рахується як колгоспний двір згідно по господарської книги не є належним та допустимим доказом. Суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім»ї). Позивач ОСОБА_5, як голова сім»ї, ніколи не був членом колгоспу, не працював у колгоспі. Він займався індивідуальною трудовою діяльністю, працював у кузні. Жодних доказів про прийняття до членів колгоспу ОСОБА_5 відповідачами не надано.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив щодо задоволення первісного позову в зв'язку із його необґрунтованістю та неправомірністю. Зустрічний позов підтримав, просить його задовольнити у повному обсязі.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_9 показали, що ОСОБА_5, який був головою двору, не працював у колгоспі та не був його членом, а працював на молокозаводі. Його дружина ОСОБА_6 працювала у колгоспі.

Враховуючи думку представників позивача та відповідача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Із реєстраційного посвідчення виданого 17.05.2001 року Тернопільким районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації вбачається, що позивач ОСОБА_1 являється власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого Тернопільською районною держнотконторою 06.04.2001 року за реєстровим №1398.

Крім того, ОСОБА_1 є власником ще 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про правао на спадщину за законом виданого Тернопільською районною держнотконторою 13.03.1996 року за реєстровим №676, що стверджується реєстраційним посвідченням виданим 12.04.1996 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 72.

Зазначенні факти додатково стверджуються довідкою Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №582 від 20.12.2013 р.

Довідкою Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №248 від 15.10.2015 р. вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 Крім останнього у вказаному будинку зареєстровані, але не проживають: колишня дружина - ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3

Відповідно до довідки Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №215 від 17.06.2010 р., відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2008 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У судовому засіданні доведено факт не проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1.

Крім того, із відповідачів в користь держави, відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути 551.20 гривень судового збору з кожного в рівних частках.

У задоволенні зустрічних позовних вимог, суд вважає, що слід відмовити зважаючи на наступне.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Із долученої відповідачами до справи довідки Товстолузької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №97 від 16.08.2010 року, вбачається, що станом на 01.01.1991 р. житловий будинок АДРЕСА_1 рахується колгоспним двором згідно по господарської книги №5 за 1991 - 1995 роки особовий рахунок №221, стор 73. Відповідно до записів, членами колгоспного двору були: ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_6 - дружина, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_7 - невістка, ОСОБА_8 - внучка.

Правовою позицією висловленою при розгляді Верховним Судом України справи №6-145цс13 закріплено, що Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 р. №5-24/26, а згодом - Вказівками №69. Згідно зі змістом Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства ( сім»ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно займаної посади, а застосування норм статей 120, 123 ЦК УРСР без з»ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим.

Відповідно до архівної довідки Архівного відділу Тернопільської районної державної адміністрації №566 від 24.11.2015 р., ОСОБА_6 - мати позивача ОСОБА_1 з1977р. по 1979 рік дійсно працювала у місцевому господарстві колгоспі «Москва» і їй нараховувалися трудодні.

Відповідно до повідомлення Управління пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області №3469/02 від 03.12.2015 р., ОСОБА_6, 1925 р.н. перебувала на обліку як одержувач пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України Тернопільського району Тернопільської області. В документах архівної пенсійної справи наявна довідка із відомостями про кількість зароблених трудоднів за період роботи з 1950 р. по 1979 р. в колгоспі «Москва» Тернопільського району Тернопільської області. Документів, які б засвідчували факт роботи ОСОБА_6 в колгоспі станом на 01.01.1991 року в архівній пенсійній справі не має. Інформація про роботу в колгоспі ОСОБА_5, 1911 року народження - батька ОСОБА_1 1955 року народження, та його самого, у Управлінні Пенсійного фонду України Тернопільського району Тернопільської області відсутня.

Зазначенні факти свідчать про той факт, що батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, як голова сім»ї, ніколи не був членом колгоспу та не працював у колгоспі. Жодних доказів про прийняття останнього до членів колгоспу відповідачами не надано, а у судовому засіданні не здобуто, що також доводиться показаннями свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_9

Тому, суд вважає твердження відповідачів про зарахування спірного будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір помилковим, а довідку сільської ради про те що вказане домоволодіння є колгоспним двором неналежним та недопустимим доказом.

Отже, враховуючи викладенні обставини, суд приходить до переконання, що у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання за кожним із відповідачів право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов»язання позивача не чинити перешкод в користуванні вказаним житловим будинком та прилеглими до нього спорудами слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 215, 224-226, 228, 232, 233 ЦПК України, ст.405 ЦК України, 120, 123ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7; адреса реєстрації: АДРЕСА_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_8; с.Товстолуг Тернопільський район Тернопільська область) такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зобов»язання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком та прилеглими спорудами - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7; адреса реєстрації: АДРЕСА_2) в доход держави 275,60 гривень судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_8; АДРЕСА_2) в доход держави 275.60 гривень судового збору.

Копію рішення надіслати сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий - суддя Дзюбич В.Л.