Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., КолодійчукаВ.М., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Південна» про стягнення заробітної плати, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувсь до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 22 квітня 1987 року по 01 травня 2013 року він перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Дзержинськвугілля» (далі - ДП «Дзержинськвугілля»), де працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Південна» гірничим робітником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. 01 травня 2013 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я, так як він не зміг виконувати трудові обов'язки внаслідок отриманих виробничих травм та втрати частини професійної працездатності. Після звільнення йому стало відомо, що відповідачем невірно нараховувалась і виплачувалась заробітна плата, так як роботодавцем невірно розраховувались розміри годинної тарифної ставки робітника 5 розряду, яка є основою для нарахування заробітної плати працівнику. ДП «Дзержинськвугілля» порушено низку встановлених законодавчими актами норм, що регулюють правовідносини щодо оплати праці, що в свою чергу призвело до порушення прав позивача і виникнення несплаченої роботодавцем заборгованості по заробітній платі. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на свою користь 81 799,43 грн. недоотриманої заробітної плати.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 22 квітня 1987 року по 01 травня 2013 року перебував у трудових відносинах з ДП «Дзержинськвугілля», де працював у відокремленому підрозділі «Шахта «Південна» гірничим робітником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі.

01 травня 2013 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я, так як він не зміг виконувати трудові обов'язки внаслідок отриманих виробничих травм та втрати частини професійної працездатності.

Виходячи з розрахунку заробітної плати гірника очисного вибою 5 розряду підприємство при нарахуванні заробітної плати нижче від норм, що визначені генеральною та галузевими угодами, виплачувало заробітну плату не нижче від державних соціальних гарантій в оплаті праці, із застосуванням між розрядного коефіцієнта по професії «гірничий працівник очисного забою 5 розряду» - 5,009, у тому числі і коефіцієнта престижності шахтарської праці (а. с. 16-23, 71-82).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) шахтарів формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка перевищує законодавчо встановлений рівень мінімальної заробітної плати на величину не менш як на 30 відсотків.

Оскільки встановлений Галузевою угодою коефіцієнт співвідношень розмірів тарифних ставок на підземних роботах, вищий ніж рівень необхідного збільшення мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 3 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», то на підприємствах вугільної промисловості вимоги зазначеного Закону виконуються.

Таким чином посилання представника позивача на те, що відповідач зобов'язаний був застосовувати передбачений коефіцієнт 1,2, а після цього уже коефіцієнти, встановлені Галузевою угодою, оскільки мають застосовуватися кожен зокрема, а не заміняти один одного (а. с. 31, 32), не ґрунтуються на вимогах закону.

Стаття 3 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не є додатковим нормативним документом для нарахування заробітної плати, а лише зазначає про встановлені державою мінімальні гарантії в оплаті праці шахтарів та визначає основу формування тарифної сітки шахтарів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що заробітна плата позивачу нараховувалась відповідно до затверджених Міністерством вугільної промисловості України розмірів тарифних ставок, розрахованих з мінімальної заробітної плати на відповідний рік.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, вирішивши справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.М. Колодійчук

О.С. Ткачук