У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особо - районна адміністрація у Жовтневому районі Запорізької міської ради, як орган опіки та піклування, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, обґрунтовуючи вимоги тим, що 25 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 11-839-038 К, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 92 080 доларів США зі сплатою 15,5 % річних за користування кредитом терміном до 25 березня 2023 року. На забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 963 400 грн 40 коп. Проте вказане рішення виконано не було, у зв'язку із чим станом на 15 січня 2014 року заборгованість за кредитним договором становить 169 218 доларів 30 центів США та 2 777 881 грн 19 коп., з яких: строкова заборгованість за кредитом - 62 153 доларів 41 цент США; прострочена заборгованість за кредитом - 29 926 доларів 59 центів США; строкова заборгованість за відсотками - 613 доларів 87 центів США; прострочена заборгованість за відсотками - 76 524 доларів 43 центів США, а також пеня за несвоєчасну сплату за кредитом та відсотками - 2 777 991 грн 19 коп. Посилаючись на викладене, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 із спірного нерухомого майна.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року, з урахуванням цього ж суду від 18 березня 2015 року про виправлення описки, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 березня 2008 року № 11-839-0338 К у розмірі 169 218 доларів 30 центів США та 2 777 881 грн 19 коп., з яких: 62 153 доларів 41 цент США - строкова заборгованість за кредитом; 29 926 доларів 59 центів США - прострочена заборгованість за кредитом; 613 доларів 87 центів США - строкова заборгованість за відсотками; 76 524 доларів 43 центи США - прострочена заборгованість за відсотками; а також 2 777 881 грн 19 коп. - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 у спосіб реалізації шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 322 814 грн. Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року змінено в частині звернення стягнення й викладено у новій редакції: «в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 березня 2008 року № 11-839-0338 К у розмірі 169 218 доларів 30 центів США та 1 352 562 грн, з яких: 62 153 доларів 41 цент США - строкова заборгованість за кредитом; 29 926 доларів 59 центів США - прострочена заборгованість за кредитом; 613 доларів 87 центів США - строкова заборгованість за відсотками; 76 524 доларів 43 центи США - прострочена заборгованість за відсотками та 1 352 562 грн - пеня, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації у розмірі 582 009 грн». Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2014 року в частині позовних вимог про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 25 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_6 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 11-839-038 К, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 92 080 доларів США зі сплатою 15,5 %річних за користування кредитом терміном до 25 березня 2023 року (а. с. 13, 14).

15 травня 2008 року до вказаного кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1, якою змінено процентну ставку з 15,5% до 16 % річних (а. с. 17).

На забезпечення належного виконання умов кредитного договору 25 березня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотекиАДРЕСА_3 (а. с. 24-26).

Згідно з п. 8.4.8 договору іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору, позивачу надано право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 963 400 грн 40 коп. (а. с. 33).

Вирішуючи спір, виконавши вимоги ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»про те, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши положення ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку», дійшли до правильного висновку, про те, що позичальник та майновий поручитель як солідарні боржники належним чином умови кредитного договору та договору іпотеки не виконували, допустили заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_9 на праві власності. Розмір кредитної заборгованості визначено згідно умов договору та вимог закону.

При цьому установивши, що розмір неустойки значно перевищує розміру боргового зобов'язання, суд апеляційної інстанції, виходячи з принципів розумності та справедливості та, керуючись ч. 3 ст. 551 ЦПК України, зменшив розмір неустойки з 2 777 881 грн 19 коп. до 1 352 562 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) вірно застосувавши вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР та ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла, оскільки в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-447цс15, які відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Доводи касаційної скарги щодо неправильного визначення початкової ціни предмета іпотеки, оскільки виходячи із умов спірного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за визначеною сторонами ліквідаційною ціною є безпідставними з огляду на таке.

Так, у пункті 3 зазначеного договору іпотеки сторони узгодили, що ринкова вартість предмета іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у звіті про експертну оцінку, становить 582 009 грн без урахування ПДВ; також сторони дійшли взаємної згоди, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за ліквідаційною вартістю предмета іпотеки. При цьому ліквідаційна вартість предмета іпотеки - це вартість, яка може бути отримана за умови продажу предмета іпотеки у строк, що є значно коротшим від строку експозиції подібного майна, протягом якого воно може бути продане за ціною, яка дорівнює ринковій вартості. Узгоджена сторонами ліквідаційна вартість предмета іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у звіті про експертну оцінку, становить 465 607 грн.

Відповідно до п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 строк експозиції (щодо оцінки майна) - строк, протягом якого об'єкт оцінки може бути виставлений для продажу на ринку з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною і тривалість якого залежить від співвідношення попиту та пропонування на подібне майно, кількості потенційних покупців, їх купівельної спроможності та інших факторів.

Відповідно до ч. 6 ст. 5 закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про визначення ринкової початкової ціни предмета іпотеки у розмірі 582 009 грн, яку сторони погодили сторонами у договорі, а не ліквідаційної вартості.

Судом апеляційної інстанції також обґрунтовано відхилено звіт товариства з обмеженою відповідальністю «Земля Плюс 2006» від 11 лютого 2014 року № 6233/19 про незалежну оцінку предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1, оскільки зазначений звіт проведено поза межами даної справи, без дослідження предмета іпотеки, на підставі лише технічної документації на квартиру, крім того є значно нижчою, ніж ціна визначена сторонами у договорі іпотеки від 25 березня 2008 року.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що відповідач не є громадянином України, тому на нього не розповсюджуються гарантії, передбачені ЖК Української РСР, оскільки згідно зі ст. 26 Конституції України іноземці, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків апеляційного суду не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В. Демяносов

О.В. Ступак