Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до ОСОБА_5, відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції у Житомирській області, треті особи: Новоборівська селищна рада Володарсько-Волинського району Житомирської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про встановлення батьківства, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, в якому просила: встановити, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець смт Нова БороваВолодарсько-Волинського району Житомирської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, є батьком дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця смт Нова Борова Володарсько-Волинського районуЖитомирської області; зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4

На обґрунтування позову зазначала, що з жовтня 1997 року по грудень 2004 року вона з ОСОБА_10 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, спільно виховували сина ОСОБА_4, померлий визнавав себе батьком дитини. Встановлення батьківства пов'язувала з можливістю прийняття неповнолітнім ОСОБА_4 спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_10, спільно з його іншим сином - відповідачем ОСОБА_5

Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 02 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Встановлено, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, є батьком неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Зобов'язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4, зазначивши батьком дитини ОСОБА_10

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_8 просив скасувати рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 до 30 листопада 1999 року, а дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто через один місяць після розірвання шлюбу, то реєстрація народження ОСОБА_4 проведена із порушенням вимог статей 54, 168 КпШС України. Таким чином, суд дійшов висновку, що батьком дитини мав би бути записаний ОСОБА_11, оскільки з дня розірвання шлюбу до дня народження дитини минуло не більше 10 місяців (ст. 168 КпШС України), тому правові підстави для визнання ОСОБА_10 батьком ОСОБА_4 відсутні.

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що запис про ім'я батька дитини здійснено у відповідності із ч. 2 ст. 55 КпШС України, тобто за прізвищем матері, а ім'я та по-батькові - за вказівкою матері, вказаний актовий запис ніким не оспорений. Отже, оскільки запис про батька дитини здійснено зі слів матері, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення батьківства за правилом ст. 53 КпШС України.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів не відповідає.

Враховуючи вимоги статей 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, судові рішення у справі ухвалені в порядку позовного провадження, позовні вимоги задоволені повністю та встановлено батьківство ОСОБА_10 щодо сина ОСОБА_4 та зобов'язано орган державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК Україниокреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) як заінтересовані особи.

На наведені положення закону суди уваги не звернули, належної оцінки не надали, не врахували, що заяви про визнання батьківства розглядаються в порядку окремого провадження, а не позовного, а також всупереч вимогам статей 3, 10, 130 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснили позивачу її право уточнити позовні вимоги з урахуванням норми ст. 234 ЦПК України та не попередили про наслідки вчинення або не вчинення вказаної процесуальної дії.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. У свідоцтві про народження останнього на підставі ч. 2 ст. 55 КпШС України, в редакції яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, батьком дитини зазначено ОСОБА_12.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10

Згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 травня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Суди першої та апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернули та при вирішенні справи порушили норми ЦПК України, що є підставою для скасуванню ухвалених рішень.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судами неповно встановлено характер правовідносин, не визначено правової норми, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, не надано юридичної оцінки всім доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 08 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 02 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська