Справа № 171/805/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 квітня 2016 року Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Чумак Т.А.

за участю секретаря Жандарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

09.04.15 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Апостолівського районного суду від 22.08.2005 року він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2007 році він втратив місце постійного працевлаштування, його дохід протягом кількох років був і залишається мінливим, непостійним, бувають періоди, коли він взагалі не має заробітку. Розмір аліментів, які нараховує державний виконавець, є непосильним, крім того, в зв'язку з відсутністю постійної роботи за місцем проживання, він змушений шукати роботу за межами району та країни, тому не має змоги узгоджувати розмір нарахованих аліментів. Нарахування аліментів у відсотку від заробітку постійно призводить до утворення заборгованості зі сплати аліментів. На даний час позивач не має постійного місця роботи, перебуває на обліку у центрі зайнятості, тому просить зменшити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 400 гр. щомісяця.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала, просить його задовольнити.

Відповідачем подано заперечення на позов, в якому зазначено, що позивачем не надано докази на підтвердження його статусу безробітного, на підтвердження розміру мінливого доходу, крім того, вважає, що відсутність офіційних заробітків не може бути підставою для зміни розміру аліментів. Оскільки позивач працездатний, здоровий, аліменти на утримання інших осіб не сплачує, то вважає, що позивач повинен сплачувати аліменти у раніше встановленому судом розмірі, в зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав з підстав, зазначених у запереченні, зустрічний позов підтримав, просить його задовольнити. В обґрунтування зустрічного позову пояснив, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 17.07.2015 року складає 5903 гр. 93 коп. Вказаний розрахунок заборгованості боржником не оскаржено. Враховуючи наявну заборгованість зі сплати аліментів, просить стягнути неустойку (пеню) зі вказаної суми боргу за кожен місяць, у якому аліменти не надходили або надходили не в повному обсязі, в розмірі 9595 гр. 42 коп.

Представник позивача ОСОБА_4 вимоги за зустрічним позовом визнала частково на суму 936 гр. 50 коп. Просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені, а також врахувати, що позивач тривалий час знаходився на лікуванні, не міг фізично працювати, що свідчить про відсутність ухилення позивача від виконання обов'язку щодо сплати аліментів.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-1512/05, встановив наступне.

Сторони в період з 20 листопада 2004 року по 21 червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому 29 квітня 2005 року народився син ОСОБА_3.

На підставі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.08.2005 року позивач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 15.08.2005 року в розмірі ? частки всіх видів заробітку.

З копії трудової книжки позивача встановлено, що позивач звільнений 06.04.2007 року.

Згідно довідки від 03.09.2015 року ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний в Апостолівському РЦЗ з 25.11.2014 року, його дохід з листопада 2014 року по липень 2015 року склав 2169,56 гр., з доходу утриманні аліменти в сумі 558,64 гр.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року № 143цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів).

Таким чином, на підставі встановлених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, визначивши спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гр., оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не має постійної роботи, його дохід є мінливим та нерегулярним, тобто матеріальний стан позивача з часу прийняття рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі ? частки всіх видів його заробітку змінився.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, а також враховуючи, що позивачем не було сплачено судовий збір при зверненні до суду, у відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гр. 20 коп.

Зустрічний позов позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Ст. 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року № 6-94цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів).

Згідно розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, складеного відділом ДВС Апостолівського РУЮ, заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.02.2015 року складає 4128 гр. 96 коп., заборгованість станом на 17.07.2015 року складає 5903 гр. 93 коп.

Виходячи з помісячного розрахунку заборгованості платника аліментів ОСОБА_1, складеного державним виконавцем станом на 17.07.2015 року, сума неустойки за період з вересня по грудень 2013 року та з січня по 17.07.2015 року складає 1180,23 гр., яка обчислюється у розмірі 1% від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, за кожен місяць прострочки, розрахованих державним виконавцем (з вересня по грудень 2013 року: 683,84 гр. х 1% х 30 днів + (683,84 гр. - 500 гр.) х 1% х 31 день +

(683,84 гр. - 500 гр.) х 1% х 30 днів + 683,84 гр. х 1% х 31 день + (з січня по липень 2015 року): 385,8 гр. х 1% х 31 день + 385,8 гр. х 1% х 28 днів + 385,8 гр. х 1% х 31 день + (385,8 гр. - 9,06 гр.) х 1% х 30 днів + (385,8 гр. - 105,3 гр. ) х 1% х 31 день + (385,8 гр. - 172,26 гр.) х 1% х 30 днів + (211,57 гр. - 78,08 гр.) х 1% х 17 днів).

Таким чином, на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів в сумі 1180,23 гр. за період згідно позовних вимог з вересня 2013 року по липень 2015 року.

Оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача вищевказаний розмір неустойки (пені).

Положеннями ч.2 ст.196 СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

З врахуванням встановлених у справі обставин, доводів та заперечень сторін, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки, що складає 1180,23 гр.

Заперечення позивача щодо відсутності його вини у простроченні сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, що підтверджується довідками про його перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з січня по квітень 2015 року, суд не бере до уваги, оскільки у вказаний період часу позивач перебував на обліку у центрі зайнятості як безробітний та отримував з березня 2015 року допомогу. Суд не застосовує позовну давність до вимог про стягнення пені відповідно до положень ч.1 ст.20 СК України.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір 243 гр. 40 коп., а також витрати на правову допомогу в сумі 800 гр.

Керуючись ст. ст. 10,11, 60, 209, 213, 215 ЦПК України,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на дитину задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, шляхом зміни способу їх присудження та стягувати з ОСОБА_1 аліменти щомісяця у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гр., яка підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь УДКСУ в Апостолівському районі Дніпропетровської області (МФО 805012, , р/рахунок 0036 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області) судовий збір в сумі 551 гр. 20 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 1180 гр. 23 коп., витрати на правову допомогу в сумі 800 гр., судовий збір в сумі 243 гр. 60 коп., всього в сумі 2223 гр. 83 коп.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Т.А.Чумак