УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про скасування наказів про відсторонення від роботи, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданоюпредставником - адвокатом Морозом Віктором Павловичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив скасувати накази від 04 та 05 грудня 2014 року № № 56, 57 та стягнути з комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - КП) у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що з 2011 року він перебував на посаді заступника директора КП, проте 05 грудня 2014 року, прибувши на своє робоче місце за адресою: вул. Туполєва, 18-в, м. Київ, на вході до території його зустріли невідомі особи у камуфляжній формі та повідомили, що йому заборонений доступ на територію, яка ними охороняється. Йому була видана незавірена копія наказу від 04 грудня 2014 року № 56 та список працівників КП, які мають право перебування на території виробничої бази за вказаною адресою, в якому його прізвище відсутнє.

Наказом від 05 грудня 2014 року № 57 його було відсторонено від виконання службових обов'язків та призначено службову перевірку. У наказі не вказано, яке саме грубе порушення було допущено ним, не зазначено причинно-наслідкового зв'язку між його діями (бездіяльністю) та негативними наслідками. За пунктом 8 вказаного наказу створюється робоча комісія без його участі, призначається інвентаризація матеріально-технічних цінностей.

Посилаючись на те, що у відповідача були відсутні підстави, передбачені ст. 46 КЗпП України, для відсторонення його від посади, а проведення 08 грудня 2014 року інвентаризації без його участі є грубим порушенням вимог п. 1 розділу II Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879 (далі - Положення), а також неправомірним є і повідомлення його про зміну робочого місця в день прийняття наказу, оскільки це зумовило проблеми з виконанням ним службових обов'язків, створивши ряд незручностей та перешкод в їх реалізації, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу адвоката Мороза В.П. в інтересах ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 - Мороз В.П., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При новому розгляді справи суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, відповідно п. 4 ст. 338 ЦПК України врахували мотиви скасування попередніх рішень судів першої та апеляційної інстанцій, викладені в ухвалі суду касаційної інстанції від 11 листопада 2015 року, та на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми трудового права, які їх регулюють, виходили з того, що ОСОБА_4 було відсторонено від виконання його повноважень терміном на один місяць, із визначенням йому на час проведення службової перевірки робочого місця, а також за ним була збережена заробітна плата, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку, що оспорювані накази керівником підприємства були видані у межах його повноважень, та права ОСОБА_4 порушені не були.

При цьому апеляційним судом вмотивовано враховано, що ОСОБА_4, оскаржуючи рішення керівника про відсторонення його від виконання трудових обов'язків, не ставить питання про поновлення його на посаді, оскільки був звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін, та на час розгляду справи є працевлаштований.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданупредставником - адвокатом Морозом Віктором Павловичем, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В.Закропивний

Т.О. Писана