КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ

Справа №552/6499/15-ц
Провадження № 2/552/123/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.02.2016 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Васильєвої Л.М.
при секретарі Орламенко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхніх малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_4 2009 року народження про позбавлення права на користування житловим приміщенням відомчого житлового фонду Міністерства оборони України,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернуся до суду із позовом про позбавлення відповідачів права на користування кімнатою АДРЕСА_1 . Посилався на те, що вказане житло було надане сім`ї відповідача ОСОБА_1 у зв`язку з його перебуванням на військовій службі в Збройних силах України. На протязі останніх дев`яти місяців відповідач оплату за гуртожиток не вносить, має заборгованість у розмірі 2 336.68 грн., в кімнаті протягом цього часу відповідачі відсутні, місце їхнього проживання невідоме. Позивач з посилання на ст. 72 ЖК України, просив позбавити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхніх малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_4 2009 року права користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві.
Відповідачі у судове засідання не з`явились будучи повідомленими про час і місце розгляду справи.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони порушують права малолітніх дітей.
Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи , заяв про неможливість розгляду справи у їхню відсутність не надавали, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів, у порядку заочного провадження.
Судом встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_3 є об`єктом державної власності в особі Міністерства оборони України та перебуває на балансі і оперативному управління Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України ( а.с. 6-7).
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхні малолітні діти ОСОБА_3 2004 року народження і ОСОБА_4 2009 року народження були поселені та зареєстровані у вказаному гуртожитку у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі у Збройних силах України.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 18.04.2015 року ОСОБА_1 звільнений із Збройних сил України.
Позивач невірно визначив спосіб захисту порушеного права.
Особи, які проживають у гуртожитку можуть бути виселені із гуртожитку з наданням іншого жилого приміщення чи без надання іншого жилого приміщення, а такого поняття як позбавлення права користування житловим приміщенням у гуртожитку ЖК України, а також Положення про гуртожитки не передбачає.
Окрім того позивач пред`явивши позовні вимоги та посилаючись, як на підставу задоволення позовних вимог послався на статтю 72 ЖК України зазначав, а саме на те, що відповідачі не проживають у гуртожитку протягом останніх 9 місяців, тоді як із наданих актів про не проживання відповідачів ( а.с.11-16) убачається, що відповідачі не проживають у гуртожитку з 04.05.2015 року по 10.11.2015 року, що на час пред`явлення позову до суду, 12.11.2015 року, становить не 9 місяців , а лише 6 місяців 7 днів.
У судовому засіданні представник позивача пояснив, що спірна кімната у гуртожитку закрита , вони не мають доступу до неї, у кімнаті зберігаються особисті речі відповідачів ( меблі і інше майно).
Всупереч вимогам ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду доказів того, що відповідачі не проживають у спірному жилому приміщенні.
Спірний гуртожиток є власністю держави в особі Міністерства оборони України , житлові приміщення у якому не підлягають приватизації на підставі ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».
Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.
Статтею 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.
Оскільки на правовий режим гуртожитку по АДРЕСА_3 не поширюються гарантії, передбачені ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а гуртожиток призначений для тимчасового проживання осіб, тому щодо мешканців цих гуртожитків правила статей 71, 72 ЖК УРСР не поширюються, оскільки можливість визнання мешканців таких гуртожитків не передбачена ні у ЖК УРСР, ні у Положенні про гуртожитки.
Враховуючи вищенаведене суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 224, 225 ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Головуючий суддя Л.М. Васильєва