Провадження № 2-о/761/420/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л. при секретарі Голопич Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, ,ОСОБА_2 про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_2 року громадянка України ОСОБА_1, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації :АДРЕСА_1; паспорт НОМЕР_4, виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 28 липня 2000 року; податковий номер: НОМЕР_2; свідоцтво про одруження Серія НОМЕР_3, видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції, актовий запис № 397 від 12 липня 2003 року) на тимчасово окупованій території у місті Луганськ, народила двох дочок (двійняток) - громадянку України ОСОБА_3 та громадянку України ОСОБА_4. Але у зв'язку з тим, що державні органи на території України не визнають документів наданих «державними органами» на території не підконтрольній Україні, мені була надана відмова щодо реєстрації народження дитини У зв»язку із такими обставинами заявник просить суд встановити факт народження дітей: громадянки України ОСОБА_3, стать: жіноча, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 року; місце народження - м. Луганськ; та громадянки України ОСОБА_4, стать: жіноча, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 року; місце народження - м. Луганськ, мати - громадянка України ОСОБА_1; батько - громадянин України ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги, просила задовольнити.

ОСОБА_2 повідомив суд про те, що не заперечує щодо задоволення заяви.

Представник відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Неявка заінтересованих осіб в судове засідання не є відповідно до вимог чинного процесуального законодавства України перешкодою для розгляду справи по суті.

Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи громадянка України ОСОБА_1, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце реєстрації :АДРЕСА_1; паспорт НОМЕР_4, виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 28 липня 2000 року; податковий номер: НОМЕР_2; свідоцтво про одруження Серія НОМЕР_3, видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганського обласного управління юстиції, актовий запис № 397 від 12 липня 2003 року) на тимчасово окупованій території у місті Луганськ, народила двох дочок (двійняток) - громадянку України ОСОБА_3 та громадянку України ОСОБА_4.

Документом, що підтверджує факт народження дитини є свідоцтва про народження, видане 03.02.2016 року Жовтневим відділом записів актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції ЛНР.

На звернення представника ОСОБА_5 з заявою про реєстрацію народження дитини відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві відповів відмовою у проведенні державної реєстрації народження, оскільки для підтвердження факту народження дитини пред»явлено документ, виданий на території. де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно з п.7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що

Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 р. № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони зборов»я України від 08.08.2006 року № 545, , зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о, форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою,встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.01.2013 р. № 9.

Надане заявником свідоцтво про народження видане органом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку як на державу окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст.. 5 ч. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України.

В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї.

Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз»яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно зі ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

За таких обставин, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України та народженої дитини, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та з огляду на заяву батька ОСОБА_2 суд вважає за можливе задовольнити вимоги заяви.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 3,11,57,60,169,212-215,234,256-259 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження: громадянки України ОСОБА_3, стать: жіноча, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 року; місце народження - м. Луганськ; та громадянки України ОСОБА_4, стать: жіноча, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 року; місце народження - м. Луганськ, мати - громадянка України ОСОБА_1; батько - громадянин України ОСОБА_2.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в разі пропущення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя