РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016 року Провадження №2/425/26/16

Справа №425/2714/15-ц

08 лютого 2016 року Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

при секретарі Гайворонській І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Рубіжне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з березня 1993 року вона і ОСОБА_4 спільно проживали і надалі були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, проте шлюб вони не зареєстрували. Після придбання 23 липня 2008 року квартири АДРЕСА_1 на імя ОСОБА_4 вони за спільні кошти зробили в ній ремонт та з 2013 року стали в ній проживати як подружжя. Їхні сімейні відносини тривали до смерті ОСОБА_4, який помер 24 лютого 2014 року. Після смерті ОСОБА_4 спадщину на вищевказану квартиру прийняла та оформила його сестра, відповідач за позовом ОСОБА_2 Під час їхнього спільного проживання та перед смертю ОСОБА_4 хворів, догляд за ним, витрати на лікування здійснювала вона, позивачка. Поховання також здійснювала тільки вона та за свої кошти. Витрати на лікування склали 2219,12 грн., витрати, які вона здійснила на поховання ОСОБА_4, склали 3955грн. Вона вважає, що має право на відшкодування спадкоємицею ОСОБА_2 витрат, понесених нею на лікування і поховання спадкодавця ОСОБА_4 Посилаючись на вищевказане позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 6174,12 грн. відшкодування витрат на лікування та поховання ОСОБА_4

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені нею в позовній заяві, та додатково пояснила, що з березня 1993 року вона і ОСОБА_4 почали спільно проживати у фактичних шлюбних відносинах. Під час їхнього проживання та перед смертю ОСОБА_4 дуже хворів. Перед смертю ОСОБА_4 знаходився в лікарні в реанімаційному відділені з 18.02.2014 р. по 24.02.2014 р., де і помер від інфаркту. Вона понесла витрати на лікування ОСОБА_4 та його поховання. На похороні ОСОБА_4 були присутні відповідачка ОСОБА_2 та його дочки ОСОБА_5 і ОСОБА_6. Витрат на лікування і поховання ані відповідачка, ані діти ОСОБА_4 не понесли, грошей їй не давали. Їй не пропонували гроші, а вона їх не просила. Оскільки їй в спадок нічого не залишилось після смерті ОСОБА_4, вона звернулась до суду. Не заперечує, що пам,ятник на могилі ОСОБА_4 встановила його дочка. У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, та додатково пояснив, що з 1993 року позивачка проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 Відповідачка ОСОБА_2 є рідною сестрою померлого. Відповідачка знала, що її брат хворіє, але всі витрати на його лікування під час знаходження в лікарні понесла позивачка. Відповідачка була на похороні брата, але ніяких витрат на поховання брата не понесла. Вважає, що касові чеки на придбання медикаментів є належними доказами на підтвердження понесених позивачкою витрат на лікування померлого ОСОБА_4 На підтвердження витрат на лікування ОСОБА_4 за рахунок ОСОБА_8 та відповідачки, остання надала виписку про рух коштів з відомостями про зняття 21.02.2014 р. з рахунку 1500 грн. та власноручно написану розписку, ніби то надану нею ОСОБА_8 на підтвердження отримання від останньої грошей в сумі 2000 грн. Однак, такі докази не є належними, оскільки не містять інформації про предмет доказування здійснення відповідачем витрат на лікування та поховання спадкодавця. Належних та допустимих доказів передачі відповідачкою будь-яких коштів на лікування та поховання ОСОБА_4 відповідач не надала. Вважає, що знаходження рецептів, фіскальних чеків, інших розрахункових документів у позивача свідчить про те, що саме позивач понесла витрати на лікування та поховання ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні та пояснила, що18.02.2014 року їй зателефонувала ОСОБА_3 і сказала, що її рідний брат ОСОБА_4 потрапив в лікарню до реанімації. Вона весь час їздила до брата в лікарню, передавала брату сумки. Кожен черговий лікар виносив їй і ОСОБА_3 рецепти, які забирала позивач. 21.02.2014 року вона поїхала до ОСОБА_8, яка є її тіткою і яка сказала, що хоче дати ОСОБА_3 гроші на лікування ОСОБА_4. ОСОБА_8 дала їй 2000 грн., а вона написала розписку про отримання цих грошей для придбання ліків на лікування брата. Це відбулось в присутності ОСОБА_9, який є її зятем. В машині їх чекала ОСОБА_10- колишня дружина померлого брата. Вони втрьох поїхали до «Укрсоцбанку», де вона з картки зняла 1500 грн. Цього ж дня вона і ОСОБА_9 поїхали додому до позивачки, де вона в присутності ОСОБА_9 віддала позивачці 3500 грн. на лікування брата. Позивач відмовлялась від отримання грошей, але вона вже ж таки ці гроші залишила. Коли її брат помер, вона, ОСОБА_3 і зять ОСОБА_9 25.02.2014 р. поїхали в морг, потім на ринок. Вона взяла з собою 1500грн., але вони їй не згодились. Вона хотіла купити все необхідне на поховання брата, але позивачка сказала, що купить все сама. Потім вони з позивачкою поїхали до в похоронного бюро, де вона купила два вінки по 130 грн., а позивачка купила покривало, гроб, вінки, оплатила послуги священика. На похорон ОСОБА_4 його дві дочки принесли 58 троянд і два вінки. ОСОБА_10 сказала їй, що дочки померлого привезли на похорон ОСОБА_10 гроші - 17300 рублів. Після похорону їй зателефонувала молодша дочка ОСОБА_4 -ОСОБА_11 і сказала, щоб вона вступила у спадщину після смерті ОСОБА_4, бо вона і старша дочка далеко живуть. Так, вона прийняла спадщину після смерті її брата ОСОБА_4 Дочка померлого -ОСОБА_11 в грудні 2014 року приїхала до м. Рубіжне і заказала памятник на могилу батька, заплативши 5000 грн. Вона, відповідачка додала на оплату пам,ятника зі своїх грошей 950 грн., оскільки він коштує 5900 грн. На сорок днів та рік після смерті брата вона організувала і оплачувала поминки. Не заперечує, що ліки для ОСОБА_4 купувала позивач, але вона передала позивачці 3500 грн. на лікування брата. На поховання брата вона не давала позивачці грошей, але ж дочки померлого передавали позивачці в присутності ОСОБА_10 гроші в сумі 17300 руб. на поховання ОСОБА_4 Позовні вимоги не визнає, бо вона та діти померлого понесли певні витрати та лікування та поховання померлого.

Представник відповідача ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що позов не визнає, оскільки відповідач ОСОБА_2 теж понесла витрати на лікування ОСОБА_4 ОСОБА_2 дала позивачці гроші на лікування ОСОБА_4 в сумі 3500 грн. В день похорону доньки померлого ОСОБА_4 дали позивачці 17300 рублів. Вважає, що касові чеки не є належними доказами на підтвердження понесених витрат на лікування спадкодавця, оскільки належними доказами є товарні чеки на придбання ліків. Рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_4 і позивачка сумісно проживали однією сім,єю без реєстрації шлюбу. Тому вважає, що позивачка як людина, яка перебувала з померлим у фактичних шлюбних відносинах, повинна теж нести частину витрат на лікування та поховання померлого. Окрім того, відповідачка та дочки померлого встановили за свої кошти на могилі ОСОБА_4 памятник.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з померлим ОСОБА_4, який є її колишнім чоловіком. 18.02.2014 року їй зателефонувала рідна сестра ОСОБА_4 ОСОБА_2 і сказала, що ОСОБА_4 потрапив в лікарню. Вона повідомила про це своїх доньок, які відразу запропонували гроші на лікування батька. Але ОСОБА_2 сказала, що у неї гроші є, поки вони не потрібні. 21.02.2014 року вона приїхала до відповідачки додому разом з зятем ОСОБА_13 - ОСОБА_9. Вони трьох поїхали до ОСОБА_8, яка є тіткою відповідачки. ОСОБА_13 і її зять сходили до ОСОБА_8, а коли повернулись, ОСОБА_2В сказала, що ОСОБА_8 дала їй 2000 грн. на лікування ОСОБА_4 Відповідачка показала розписку про те, що ОСОБА_8 дала їй гроші. Потім вони поїхали в банк, де відповідачка зняла 1500 грн., а потім вони поїхали до ОСОБА_3 ОСОБА_2 і її зять удвох ходили віддавати гроші в сумі 3500 грн. позивачці. Про суму грошей в 3500 грн., яка була передана відповідачкою позивачу, їй відомо зі слів відповідачки. Коли ОСОБА_4 помер, їх спільні з померлим доньки на похорон батька привези гроші в сумі 17000 рублів, купили два вінки, троянди. Гроші в сумі 17000 рублів на поховання ОСОБА_4 знаходились у неї в сумці, потім вона віддала їх дочці ОСОБА_5. Хтось із її дочок віддав гроші ОСОБА_3 в її присутності.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що в лютому 2014 року вона працювала у відділенні реанімації КУ «Рубіжанська центральна міська лікарня» на посаді молодшої реанімаційної медсестри, де в той час в якості хворого перебував ОСОБА_4, якого вона знала як мешканця під,їзду, в якому живе. Кожного дня позивачка ОСОБА_3 приходила до хворого. Вона бачила, що позивачка приносила ліки в пакеті для ОСОБА_4 і передавала їх медсестрі. На її зміні вона більше не бачила, щоб хтось окрім позивачки приносив ліки для ОСОБА_4 Стверджувати, що ніхто окрім позивачки, не навідував ОСОБА_4 і не передавав для нього ліки, вона не може. Один раз вона бачила як лікар виносив рецепт позивачці, чи виносили лікарі рецепти для інших осіб, які відвідували ОСОБА_4, вона не бачила. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 ст.59 ЦПК України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 24.02.2014 року в м.Рубіжне, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6)

Рішенням Рубіжанського міського суд Луганської області від 16.06.2015 року було встановлено факт сумісного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в період з 01.01.2004 року по день смерті ОСОБА_4. Рішення суду набрало законної сили 08.09.2015 року (а.с.34). Відповідачка ОСОБА_2 є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 і спадкоємцем після його смерті, що отримала спадщину, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.11.2014 р. і яка складається з квартири, розташованої за адресою: м.Рубіжне, вул.Визволителів, 67а/83 (а.с.7) Зазначені обставини сторонами не оспорювались.

Вважаючи, що відповідачка як спадкоємець майна померлого зобов'язана відшкодувати їй витрати на лікування та поховання спадкодавця, однак добровільно відшкодувати їх відмовляється, позивач звернулась до суду з даним позовом. Спірні правовідносини регулюються ст.1232 ЦК України, згідно якої спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно знаходився на лікуванні з 18.02.2014 року по 24.02.2014року у відділенні Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня», що підтверджується відповідною довідкою від 08.02.2016 року №01-28-73 (а.с.73).

З наданих позивачкою фіскальних чеків КП «ЛО «Фармація» від 19, 20, 22, 23 лютого 2014 р. (а.с.8-12), вбачається, що загальна сума, на яку вони були видані, складає 2219,12 грн. Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що фіскальні чеки не є належними доказами на підтвердження витрат, понесених позивачкою на лікування ОСОБА_4, оскільки надані позивачкою фіскальні чеки містять дату їх видачі, яка узгоджується з періодом знаходження ОСОБА_4 на лікуванні в період часу з 18.02.2014 року по 24.02.2014року та датами видачі лікарських рецептів (а.с.9-12), перелік лікарських засобів (лікувальних препаратів, ліків, медикаментів), зазначений в фіскальних чеках, відповідає переліку лікарських засобів, зазначених в рецептах, виданих лікарями, із зазначенням на них прізвища хворого «Сокирка». Суд зазначає, що оскільки такі фіскальні чеки надані саме позивачкою, то зазначені витрати на лікування ОСОБА_4 були понесені саме нею.

Окрім того, відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти того, що всі медикаменти для лікування її брата ОСОБА_4 дійсно купувала позивачка, однак, зазначила, що вона особисто передала позивачці 2000 грн., які взяла у борг у ОСОБА_8 для лікування брата, а також передала 1500 грн., які зняла в банку.

-Позивач заперечувала проти отримання грошей в сумі 3500 грн. від відповідачки на лікування ОСОБА_4 Суд вважає, що відповідачкою не доведено в судовому засіданні факту здійснення нею будь-яких витрат на лікування померлого ОСОБА_4, оскільки надана відповідачем розписка на підтвердження отримання нею від ОСОБА_8 2000 грн. на придбання лікарських засобів для ОСОБА_4 (а.с.44) та виписка по рахунку відповідача, з якої вбачається, що 21.02.2014 р. ОСОБА_2 було знято 1500 грн. (а.с. 41-43), не можуть свідчити про те, що зазначені суми було витрачено відповідачкою саме на лікування ОСОБА_4 Доказів тому, що зазначені гроші відповідачка передала особисто позивачці на лікування ОСОБА_4, суду не надано. Вирішуючи питання про розмір витрат, понесених позивачкою на лікування ОСОБА_4В, суд вважає, що вони понесені позивачкою саме в сумі 2196,91 грн., а не як заявлено в позові -2219,12 грн., оскільки до витрат на лікування відносяться саме кошти, витрачені на лікарські засоби (лікувальні препарати, ліки, медикаменти). З фіскальних чеків, наданих позивачкою, вбачається, що до заявленої позивачкою суми увійшли також кошти, витрачені нею на пакети в загальній сумі 1,6 грн., вологі серветки в сумі 18,55 грн., бахіли в сумі 0,36 грн., які не можуть бути віднесені до витрат на лікування, а також «Валідол» в сумі 1,70 грн., який не був призначений ОСОБА_4 за рецептами лікарів, які надані позивачкою. Таким чином, судом встановлено, що розмір витрат, понесених позивачкою на лікування ОСОБА_4 складає 2196,91 грн. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до наданих позивачем документів (квитанцій, товарного чеку) від 25.02.2014 р. (а.с.13), виданих на ім,я ОСОБА_3, вбачається, що саме позивачка організувала поховання ОСОБА_4, у зв'язку з чим понесла витрати на ритуальні послуги у сумі 3995 грн. При цьому суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на поховання спадкодавця заявлені позивачкою саме в розмірі 3955 грн. Отже, докази, надані позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на лікування та поховання ОСОБА_4, являються письмовими доказами, які відповідають вимогам ст.ст.57-59,64 ЦПК України, і суд на підставі ст.212 ЦПК України оцінює їх як належні, допустимі і достовірні докази.

Проаналізувавши документи, якими підтверджується факт понесених позивачем витрат на лікування та поховання ОСОБА_4, суд вважає, що такі витрати позивача є розумними.

Суд також вважає, що відповідачем не доведено факту здійснення нею будь-яких витрат на поховання ОСОБА_4, в той час як позивач заперечує факт передачі їй як відповідачкою, так і іншими особами грошей на поховання ОСОБА_4 Суд не приймає як належний доказ пояснення свідка ОСОБА_10, надані у судовому засіданні, оскільки вони не підтвердили факт передання позивачці коштів на поховання ОСОБА_4 безпосередньо відповідачкою. Передача однією з дочок померлого грошей під час перебування на похороні батька, про що зазначила відповідачка та свідок ОСОБА_10, не свідчить про відшкодування витрат на поховання ОСОБА_4 саме відповідачем позивачу. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідачкою та її представником в судовому засіданні не доведено факту оплати витрат на лікування та поховання спадкодавця допустимими та належними доказами.

Окрім того, як зазначила відповідачка в судовому засіданні, дочка померлого - ОСОБА_11 в грудні 2014 року заказала памятник на могилу батька, заплативши 5000 грн. Вона, відповідачка додала на оплату пам,ятника зі своїх грошей 950 грн., оскільки він коштує 5900 грн. Зазначене не оспорювалось позивачкою в судовому засіданні. Однак, позовні вимоги про стягнення вартості пам,ятника, встановленого на могилі померлого, позивачкою не заявлялись, а витрати на поховання спадкодавця повинна нести та особа, яка прийняла спадщину. Відповідачка в судовому засіданні також зазначила, що вона теж понесла витрати на поховання ОСОБА_4, організувавши поминальні обіди на сорок днів та рік після смерті її брата. Однак, за змістом ст.1232 ЦК України, витрати на проведення поминального обіду взагалі не можуть бути віднесені до витрат на поховання, відшкодовувати які зобов,язані спадкоємці.

Таким чином, зважаючи на те, що спадщину за законом прийняла лише спадкоємець - відповідач по справі ОСОБА_2, виходячи з вимог ст.1232 ЦК України, саме відповідачка повинна нести витрати на лікування та поховання померлого спадкодавця ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_3 має право на відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення понесених позивачкою витрат на лікування спадкодавця ОСОБА_4 в сумі 2196,91 грн. та повного задоволення позовних вимог в частині стягнення понесених витрат на поховання спадкодавця в розмірі, заявленому позивачем, в сумі 3955 грн.

Стягнути з відповідача понесені нею судові витрати позивач не просить.

Керуючись ст.ст. 5-11, 57-61, 212-215, 292 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат, понесених на лікування та поховання спадкодавця, 6151 (шість тисяч сто пятдесят одну) гривню 91 копійку.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області шляхом подання апеляційної скарги через Рубіжанський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Л.Овчаренко