АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/488/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: позивачки ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визначення часток та встановлення порядку користування,

в с т а н о в и л а :

31 серпня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення часток та встановлення порядку користування квартирою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 16 вересня 2000 року по 27 січня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка вказує, що перебуваючи у шлюбі, вони 14.12.2006 року придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка оформлена на ім'я відповідача.

На даний час відповідач не сплачує витрат на утримання спільного майна, зокрема не оплачує комунальні послуги. Сторони ведуть окреме господарство, їх неповнолітній син ОСОБА_9 проживає разом з позивачкою, перебуває на її утриманні. Аліментів на утримання дитини відповідач не сплачує. Вважає, що все це дає підстави для відступлення від засад рівності часток співвласників та для збільшення частки в спільному майні позивачки. Спірна квартира є неподільною річчю, тому поділити її в натурі не можливо. За таких умов суд має припинити право спільної сумісної власності співвласників та визначити частки кожного з них в спірному майні.

Крім того, частка позивачки має бути збільшена до 6/10, що в грошовому еквіваленті, виходячи з ціни квартири, вказаної в технічному паспорті, яка становить 39 228 грн. Частка відповідача має бути зменшена до 4/10. Із-за суперечок між ними з приводу користування та розпорядження спільною квартирою, досягти згоди самостійно вони не можуть.

Тому позивачка просить суд:

1. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

2. Визнати за ОСОБА_6 право власності на частку в розмірі 6/10 вказаної квартири.

3. Визнати за ОСОБА_8 право власності на частку в розмірі 4/10 вказаної квартири.

4. Встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши ОСОБА_6 в користування кімнати № 5 площею 16,6 кв.м., № 6 площею 16,4 кв.м., ОСОБА_8 - кімнату № 4 площею 18,5 кв.м. Кухню, ванну кімнату, коридор залишити в спільному користуванні сторін.

5. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Вирішено визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір в сумі 196,14 грн.

У задоволенні позову в частині встановлення порядку користування квартирою відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду ухваленим з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме визнати за нею право власності на 6/10 частин квартири АДРЕСА_1 та, відповідно, встановити право користування на дві кімнати № 5, площею 16,6 кв.м. і № 6, площею 16,4 кв.м., а за ОСОБА_8 визнати право власності на 4/10 частини цієї квартири та встановити право користування на кімнату № 4, площею 18,5 кв.м. Кухню, санвузол, коридор залишити в загальному користуванні сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки спірне майно придбане подружжям під час шлюбу, то за позивачкою визнається право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Крім того, суд зазначив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження істотних обставин щодо відступлення від засад рівності часток подружжя.

Оскільки спірна квартира є трикімнатною, в якій дві кімнати не є ізольованим, суд прийшов до висновку, що встановити порядок користування квартирою є не можливим.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позову в частині встановлення порядку користування квартирою.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона у справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 з 16 вересня 2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

За час спільного проживання сторони спільно придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.12.2006 року. Право власності на квартиру було оформлено на відповідача та зареєстроване в реєстрі правочинів.(а.с 6-7).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

З матеріалів справи вбачається, що з відповідача на користь позивачки на утримання сина стягнуті аліменти по рішенню Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 березня 2015 року (а.с.20).

Згідно з довідкою Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції, станом на 01.12.2015 року ОСОБА_8 заборгованості по аліментах не мав(а.с.34). Несплата відповідачем комунальних послуг за спільне житло сторін, на що вказує позивачка в заяві до суду, не є підставою для збільшення частки позивачки в спільному майні.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана подружжям під час шлюбу, то за позивачкою визнається право власності на 1/2 частину квартири, оскільки позивачкою не доведено та не надано доказів на підтвердження істотних обставин щодо відступлення від засад рівності часток подружжя.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Про те, що квартира не підлягає реальному поділу визнала сама позивачка. Тому вона просила суд встановити порядок користування цією квартирою між нею з дитиною та відповідачем.

Суд може визначити порядок користування жилим приміщенням для учасників спільної власності на квартиру, які в ній проживають, і в тому разі, коли кожному з них не може бути виділено ізольоване приміщення.

Вимоги учасника спільної власності, який не проживає в квартирі, про встановлення порядку користування нею можуть бути задоволені, якщо є можливість надати йому ізольоване жиле приміщення відповідно до його частки або коли інші учасники спільної власності перешкоджають продовженню користування приміщенням.

З технічного паспорту вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, загальна площа якої становить 65,1 кв.м., житлова площа складає 51,5 кв. м., площа однієї кімнати - 18,5 кв. м., площа другої кімнати - 16,6 кв. м., площа третьої кімнати - 16,4 кв. м. Підсобні приміщення-ванна кімната, кухня, санвузол, коридор(а.с. 8). Кімната №6, площею 16,4 кв.м є ізольованою. Кімнати №5, площею 16,6 кв.м і №4, площею 18,5 кв.м є суміжними між собою.

Колегія суду приходить до висновку, що на підставі вищевикладеного суд може визначити порядок користування жилим приміщенням для учасників спільної власності на квартиру, які в ній проживають.

Позивачка просить встановити порядок користування квартирою, виділивши для неї та тринадцятирічного сина кімнати №5 та №6, оскільки площа кожної з яких є дещо меншою за площу кімнати №4.

Проте колегія суддів вважає за неможливе встановити саме такий порядок користування, оскільки, як зазначено вище, кімната №4, яку за пропозицією позивачки необхідно виділити відповідачу, і кімната №5, яка виділяється позивачці, є суміжними.

Не зважаючи на те, що кімнати нерівномірні, суд визначає порядок користування квартирою, виходячи з потреб співвласника (неповнолітні діти, кількість членів сім'ї тощо).

Тому, вислухавши учасників судового розгляду та враховуючи інтереси сина сторін, які є батьками і мають рівні права та обов'язки щодо нього, колегія суддів вважає за необхідне встановити порядок користування квартирою, виділивши позивачці у користування кімнати: №4, площею 18,5 кв.м та №5, площею 16,6 кв.м, а відповідачу виділити у користування кімнату №6, площею 16,4 кв.м.. В той час приміщення загального користування - ванна кімната, кухня, санвузол, коридор, залишаються у спільному користуванні.

Встановлення порядку користування спірною квартирою, право жодного із співвласників у праві їх часткової власності не зменшується, а лише вирішує суперечки з приводу користування спільною частковою власністю.

Тому доводи апеляційної скарги щодо встановлення порядку користування квартирою є обґрунтованими, хоча і були предметом розгляду в суді першої інстанції, але ним не враховані при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Дані обставини є підставами, визначеними ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в частині визначення порядку користування квартирою.

В частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_8 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 суд вправі ухвалити додаткове рішення відповідно до положень статті 220 ЦК України.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивачки також підлягають судові витрати у вигляді судового збору, сплачені останньою при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визначення часток та встановлення порядку користування в частині відмови у встановленні порядку користування квартирою скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Встановити порядок користування на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_6 в користування кімнати: № 4, площею 18,5 кв.м. і №5, площею 16,6 кв.м..

ОСОБА_8 виділити в користування кімнату № 6, площею 16,4 кв.м.

Приміщення: кухні №3, площею 5,1 кв.м; ванної кімнати №2, площею3,2 кв..м; коридору №1, площею 5,3 кв.м - залишити в спільному користуванні сторін.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 432 гривні судових витрат.

В решті частини рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :