АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/4213/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2984/16Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем ОСОБА_2, який зареєстровано 25 квітня 2015 року в Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ в Полтавській області, актовий запис № 132.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Шлюб, зареєстрований 25 квітня 2015 року у Крюківському відділі ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ в Полтавській області між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис за № 132 розірвано.

Після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_2 Щербак.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 551 грн. 20 коп.

З вказаним рішенням місцевого суду в частині стягнення з неї судового збору не погодилась відповідач ОСОБА_2 та в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині. Також просить встановити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матірю - ОСОБА_2

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 квітня 2015 року Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ в Полтавській області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 132 та видано свідоцтво про шлюб серії І-КЕ № 126605.

В даному шлюбі 24 липня 2015 року у сторін народилася донька ОСОБА_4, про що 05 серпня 2015 року Крюківським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ в Полтавській області складено відповідний актовий запис № 503 та видано свідоцтво про народження серії І-КЕ № 227424.

Встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, примирення між ними та збереження сім`ї неможливе.

Малолітня ОСОБА_4 за згодою сторін проживає з матірю і спір між ними з цього питання відсутній.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 серпня 2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26.05.2016 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до 24.07.2018 року.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_2, рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу відповідачем не оскаржується та виходячи з приписів ст. 303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення судового збору, ОСОБА_2 посилається на скрутний матеріальний стан та підстави звільнення її від сплати судового збору, передбачені ч.ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Крім того вказує, що стягуючи з неї судовий збір, суд першої інстанції позбавив її права надати докази та заперечення проти цих вимог.

Проте доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Згідно статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК.

Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат під час ухвалення рішення (статті 214, 215 ЦПК), суд враховує положення статті 88 ЦПК та керується тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI «Про судовий збір» та частин 1, 3 статті 82 ЦПК України єдиною підставою для звільнення від оплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону № 3674-VI, з власної ініціативи (п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

По справі встановлено, що за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу позивачем ОСОБА_3 було сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією № 9695266 від 26 серпня 2016 року.

Клопотання про звільнення її від сплати судових витрат по справі відповідач ОСОБА_2 суду першої інстанції не подавала та відповідних обставин не доводила. В матеріалах справи відсутні докази майнового стану відповідача, що дають підстави для звільнення її від сплати судового збору та віднесення цих витрат за рахунок держави.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно здійснив розподіл судових витрат між сторонами, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 понесені ним та документально підтверджені судові витрати по справі.

В частині доводів апеляційної скарги про встановлення місця проживання дитини колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, заявлених позивачем ОСОБА_3, предметом спору є виключно шлюбні відносини сторін. Питання про наявність між ними спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини сторонами в суді не порушувалось та відповідні обставини не доводились.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони повідомили суд, що досягли згоди стосовно проживання неповнолітньої дитини з матірю - відповідачем по справі ОСОБА_2 і спір між ними з цього питання відсутній, що підтверджено апелянтом при розгляді справи в апеляційному суді.

Інші обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/ ОСОБА_5

ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1