АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1014/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/1143/К/16 суддя Колочко О.В.
Категорія № 69 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

за участю: секретаря - Маслової К.В..

представника відповідача Мороз Нінель Юріївни,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі про встановлення факту перебування на утриманні,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі -Фонд) про встановлення факту перебування на утриманні.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22 грудня 2007 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4, з яким до реєстрації шлюбу проживала однією сім'єю з 1999 року.

ОСОБА_4 працював на шахті «Ювілейна» в період з 13.07.1976 року по 17.07.2009 року. За життя ОСОБА_4 було встановлено висновком МСЕК від 17.07.2009 року 20% втрати професійної працездатності, за повторним висновком МСЕК від 09.06.2015 року - 90% втрати професійної працездатності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер, та 18.12.2015 МСЕК встановлений причинний зв'язок смерті від профзахворювання. На час смерті чоловіка позивачу було 57 років і вона перебувала на пенсійному обліку з 17.12.2012 року. За життя чоловік отримував страхові виплати та пенсію в сумі 3307,86 грн. і 2947 грн. відповідно. Пенсія позивача складала 1672,83 грн. Вважає, що починаючи з жовтня 2012 року після виходу на пенсію і до смерті чоловіка перебувала на його утриманні як непрацездатна, оскільки основним та постійним джерелом засобів її існування була пенсія та щомісячні виплати чоловіка, інших джерел окрім своєї пенсії не має.

У зв'язку із чим просила встановити факт перебування її на утриманні чоловіка для призначення їй щомісячних платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі представник Фонду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник Фонду зазначив, що позивачем не доведено факту перебування на утриманні свого померлого чоловіка, зокрема факту, що допомога з боку її чоловіка за його життя була основним і постійним джерелом для існування позивача. Натомість з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 будучи непрацездатною, отримувала пенсію у розмірі 1692,83 грн., що перевищував встановлений у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу в сумі 949,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1389 (а.с.6).

ОСОБА_4 працював на шахті «Ювілейна» в період з 13 липня 1976 року по 17 липня 2009 року (а.с.7-8).

Згідно довідки МСЕК від 09.06.2015 ОСОБА_4 при повторному огляді встановлено 90 % втрати професійної працездатності та встановлено першу групу інвалідності (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.17).

Відповідно до копії довідки МСЕК АА № 0000154 від 18 грудня 2015 року встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з професійним захворюванням (а.с.18).

Судом першої інстанції також встановлено, що на час смерті чоловіка позивачу виповнилося 57 років, що підтверджується її паспортом громадянина України (а.с.4-5). У зв'язку із чим 17 жовтня 2012 року вона перебувала на пенсійному обліку, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (а.с.19), та отримувала пенсію в розмірі 1672,83 грн. (а.с.20).

В той же час, ОСОБА_4 за життя отримував страхові виплати в розмірі 3307,86 грн., що підтверджується довідкою № 04/396 від 05.02.2016, виданою ВВД ФССНВ, а також пенсію по Списку № 1 в розмірі 2947 грн., що підтверджується довідкою УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу (а.с.22).

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту перебування на утриманні суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_4 позивачка досягла пенсійного віку та дохід померлого був для неї основним і постійним джерелом існування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом та ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, зокрема особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють.

Відповідно до п 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику з прав про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

З системного аналізу вказаних норм цивільного законодавства та зважаючи на роз'яснення, викладенні у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент смерті чоловіка виповнилося 57 років; дохід сім`ї складався з щомісячних страхових виплат ОСОБА_4 у розмірі 3307,86 грн. (а.с.21), пенсії ОСОБА_4 по Списку № 1 у розмірі 2947,00 грн. (а.с.22) та пенсії ОСОБА_3 у розмірі 1672,83 грн. (а.с.20).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3, будучи непрацездатною особою в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», перебувала на утриманні померлого ОСОБА_4 за його життя, оскільки отримувана нею пенсія становила лише незначну частку загального доходу сім`ї.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом положень ст. 1265 ЦК України, якими надано визначення поняттю утриманець, колегією суддів відхиляються оскільки норми цієї статті застосовуються до осіб, які не були членами сім'ї померлого, натомість позивачем по справі ставиться питання щодо визнання її утриманцем свого померлого чоловіка ОСОБА_4

Доводи апеляційної щодо неврахування судом вимог ст. 75 СК України, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, положеннями ч.ч.2-4 статі 75 СК України право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Проте, колегія суддів вважає, що вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вказаною нормою врегульовано спірні питання між подружжям щодо аліментного утримання одного з подружжя, який потребує такого утримання, іншим з подружжя. Натомість предметом спору, що розглядається є правовідносини щодо перебування особи на утриманні свого померлого чоловіка для призначення щомісячних платежів, передбачених спеціальним законодавством.

Так, колегія суддів вважає, що в даному випадку спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є, зокрема, і Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтею 41 якого передбачено, що утриманцем є непрацездатна особа, якою фактично в розумінні ст. 26 Закону є ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку, внаслідок чого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність позовних вимог та необхідність у зв'язку із чим встановлення факту перебування позивача на утриманні свого померлого чоловіка.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: