Провадження № 22-ц/780/645/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 15.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ ОСОБА_6

В обґрунтування скарги посилався на те, що на примусовому виконанні у міськвідділі ДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1003/10393/2012 та /1003/3014/2012, виданого Білоцерківським міськрайонним судом 22.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 21 767,53 грн.

26.12.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та оголошену заборону на його відчуження 1/5 частину квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 10 липня 2014 року боржника ОСОБА_7 було оголошено в розшук. Постановою державного виконавця від 18.07.2014 р. виконавче провадження було зупинено в звязку із розшуком боржника-фізичної особи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

29 жовтня 2015 року стягувачем було подано заяву про поновлення виконавчого провадження для повного і своєчасного виконання рішення суду.

Згідно листа МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ від 05.11.2015 р. ОСОБА_5 відмовлено у поновленні виконавчого провадження з тих підстав, що розшук боржника ОСОБА_7 не завершено і місце його фактичного перебування не встановлено.

Просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_6 щодо відмови поновити виконавче провадження та зобовязати державного виконавця Горобець І.В. поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1003/10393/2012 та 2/1003/3014/2012.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року скаргу залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги, посилаючись на порушення норм процесуального права та незаконність оскаржуваної ухвали через невідповідність фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, яке полягає в тому, що судом першої інстанції не було взято до уваги жодного доказу скаржника.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_5 суд виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦПК України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Згідно ч. 1 та п. п. 3, 5, 6 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За правилами ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у міськвідділі ДВС перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1003/10393/2012 2/1003/3014/2012, виданого Білоцерківським міськрайонним судом 22.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 21 767,53 грн.

26.12.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та оголошену заборону на його відчуження 1/5 частину квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 10 липня 2014 року боржника ОСОБА_7 було оголошено в розшук.

Постановою державного виконавця від 18.07.2014 року виконавче провадження було зупинено в звязку із розшуком боржника-фізичної особи на підставі п.4 ч.1 ст.38, ст.39 Закону України « Про виконавче провадження».

29 жовтня 2015 року стягувачем ОСОБА_5 було подано заяву про поновлення виконавчого провадження для повного і своєчасного виконання рішення суду.

Згідно листа МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ від 05.11.2015 року ОСОБА_5 відмовлено у поновленні виконавчого провадження з тих підстав, що розшук боржника ОСОБА_7 не завершено і місце його фактичного перебування не встановлено.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Згідно п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ № 512/5 від 02.04.2012 р. перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до статті 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

б) отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з інших джерел.

Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що місцевим судом правомірно вказано, що державним виконавцем Горобець І.В. було дотримано вимоги нормативно-правових актів, якими вона має керуватися при здійсненні своїх посадових обовязків в процесі проведення виконавчих дій при примусовому виконанні судового рішення, оскільки судом було безспірно встановлено, що останньою було проведено всі необхідні дії, передбачені п.3.12. вищезгаданої інструкції.

Крім того, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що підстави для поновлення виконавчого провадження, що було зупинено в звязку із розшуком боржника-фізичної особи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 38, ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» на даний час відсутні, оскільки відповідно чинного законодавства, зупинення виконавчого провадження з підстав оголошення розшуку боржника повинно тривати до закінчення строку дії зазначеної обставини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3