Справа №: 398/2240/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" листопада 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Ковальової О.Б.

за участю: секретаря Дудченко О.Ю.,

представників: позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим будинком № 4 по вул. Мира в сел. Приютівка Олександрійського району Кіровоградської області.

Позов обґрунтовує тим, відповідачка не проживає у будинку з серпня 2014 року, а тому у нього виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим порушуються його права.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, зазначених в ньому, та пояснив, що вони з відповідачкою одружилися 20.07.1996 року. Від шлюбу є повнолітня дочка ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є власником будинку № 4 за адресою: вул. Мира сел. Приютівка Олександрійського району Кіровоградської області на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.09.1999 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «Партнер». Останні пять років в них з відповідачкою були постійні сварки, він постійно кричав на дружину з приводу зловживання останньою алкогольними напоями, тому сімейне життя не склалося і в серпі 2014 року після чергового скандалу відповідачка пішла жити до своїх батьків та до теперішнього часу в будинку не проживає, всі особисті речі відповідачка забрала у серпні 2014 року. Десь 1-2 рази в місяць у них виникали бійки, але дружина на нього скарги нікуди не писала. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2016 року шлюб між ними розірваний. Вже більше року відповідачка мешкає та працює в м. Одеса.

Відповідачка у судове засідання справи не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд ухвалив провести розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідачки проти позову заперечувала, з підстав, зазначених у запереченнях відповідачки від 16.08.2016 року. Також пояснила, що відповідачка дійсно не проживає в будинку з серпня 2014 року, але вона була вимушена піти з дому через постійні сварки та через те, що позивач постійно її бив, але до поліції відповідачка не зверталась. Спочатку відповідачка мешкала в будинку батьків, а в серпні 2015 року поїхала на заробітки до Одеси, щоб заробити на навчання доньці, яка навчається в

Політехнічному університеті в м. Одесі. На даний час відповідачка працює в ларьку та проживає у ларьку, в якому працює, через брак коштів для винаймання житла. Також представник позивача зазначила, що між позивачем та відповідачем існує домовленість про те, що позивач залишає в будинку всі речі, набуті за період шлюбу, а позивач, в свою чергу, оформлює договір дарування будинку на користь доньки, але на даний час договір дарування не укладений, замість того позивач намагається позбавити відповідачку права користування будинком, а т ому вона звернулась до суду з позовом про визнання частки у спільному сумісному майні.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що позивач її дядько, так як є двоюрідним братом її матері та мешкає у сусідньому будинку. З позивачем та відповідачем вони мали добрі, родинні стосунки. З позивачем вона на теперішній час підтримує добрі родинні стосунки. Відповідачку останній раз бачила в серпні 2014 року, коли вона приходила додому до їх будинку, оскільки в той час вона перебувала у них на подвірї. Вона бачила, як відповідачка зайшла до будинку й вийшла з нього з невеликим пакетом. Жодних перепон у потраплянні до будинку позивач відповідачці не створював. Після того вона відповідачку не бачила. Причину того, чому відповідачка більше не проживає у будинку, вона не знає. Жодного разу не бачила відповідачку в стані алкогольного спяніння, також жодного разу не бачила сварок чи побиття позивачем відповідачки. Крім того пояснила, що влітку 2016 року до неї на подвіря зайшли представники сільської ради та позивач та попросили її підтвердити той факт, що відповідачка не проживає в будинку з серпня 2014 року, про що вона й розписалася у акті. В будинок позивача вони не заходили та крім них там більше нікого не було.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що проживає на одній вулиці з позивачем. Близьких дружніх стосунків з позивачем та відповідачкою не має. Останній раз бачив відповідачку близько двох років тому. Причину того, чому відповідачка більше не проживає у будинку, йому не відома. Жодного разу не бачив відповідачку в стані алкогольного спяніння, також жодного разу не бачив сварок чи побиття позивачем відповідачки. Влітку 2016 року до нього на подвіря зайшли позивач та один представник сільради, який спитав про те, скільки часу не проживає відповідачка у будинку та попросили його підтвердити цей факт, про що він й розписався у акті. В будинок позивача вони не заходили.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.07.1996 року (а.с. 8).

Шлюб було розірвано 25.03.2016 на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 березня 2016 року (а.с.7,8).

08.09.1999 року позивачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.09.1999 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «Партнер», був придбаний житловий будинок № 4 за адресою вул. Мира сел. Приютівка Олександрійського району Кіровоградської області. (а.с. 9).

Відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Незважаючи на те, що покупцем в договорі зазначено тільки ОСОБА_3, придбане будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними.

Відповідачка станом на 27.07.2016 року зареєстрована у вказаному будинку, але не проживає в ньому з серпня 2014 року через припинення шлюбних відносин та постійні сварки з позивачем, які навіть доходили до бійок, що підтверджується

поясненнями позивача в судовому засіданні.

З серпня 2014 року по вересень 2015 року відповідачка мешкала в будинку

своїх батьків З вересня 2015 року та на даний час відповідачка мешкає та працює в місті Одеса, в звязку з тим, що вона вимушена була виїхати з будинку через постійні сварки з позивачем та необхідність надавати матеріальну допомогу доньці, яка навчається у Політехнічному університеті в м. Одесі.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Такою судом встановлено, що між сторонами існує усна домовленість про те, що відповідачка залишає всі речі, придбані за період шлюбу з позивачем, в будинку, а позивач в свою чергу, зобовязується оформити договір дарування будинку на користь доньки, що підтверджується позивачем та представником відповідача. На даний час позивачем договір дарування на користь доньки не укладений.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час придбання житлового будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном

Відтак, суд вважає, що позивач та відповідачка є співвласниками будинку.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Статтею 155 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом.

Суд досліджував та встановлював факт відсутності відповідачки у спірному будинку та причини її не проживання за адресою реєстрації.

Ураховуючи, що спірне домоволодіння було придбане за час шлюбу за спільні кошти сторін, є спільною сумісною власністю подружжя та те, що між подружжям була досягнута домовленість про оформлення будинку на дочку, тому ОСОБА_4, як співвласник спірного нерухомого майна не може бути визнана такою, що втратила право користування даним житловим будинком.

Керуючись ст., ст. 11, 59, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання втратившою право користування житловим приміщенням в житловому будинку за адресою: вулиця Миру, 4 в сел.Приютівка Олександрійського р-ну Кіровоградської області - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: