Справа №589/1564/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Сидорчук О. М.
Номер провадження 22-ц/788/1672/16 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2016 року

у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

13 березня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом, який мотивував тим, що 16 листопада 2010 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву, згідно якої отримав кредит від банку у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування в Приват Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. У зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору за ОСОБА_3 утворилася заборгованість у розмірі 17594,01 грн., яка складається з наступного: 5025,85 грн. - заборгованість за кредитом, 9152,41 грн. - заборгованість по процентам, 2101,75 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 814,00 грн. - штраф (процентна складова). Тому просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17594,01 грн. та 1378 грн. судового збору.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк», посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що кошти за кредитним договором повернуто не було, правовідносини сторін є дійсними, тому проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворився борг, проте банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав понад строки позовної давності, наслідки пропуску якої просив застосувати відповідач, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають, у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2010 року на підставі анкети-заяви між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.10).

Відповідно до п.2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам'ятці клієнта і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата отримання картки, яка вказана в заяві.

Пунктом 2.1.1.2.3. Умов та Правил визначено, що після отримання банком від клієнта документів, а також заяви, банк приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. А у пункті 2.1.1.2.4. цих же Умов передбачено, що підписання договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, картка діє до останнього місяця включно, що вказано на її лицьовому боці. По закінченню терміну дії, картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання картки з новим строком дії) після звернення клієнта в банк, відповідно до діючих тарифів. Випуск картки на новий термін здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. (пп. 2.1.1.2.11. і 2.1.1.2.12.).

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3, починаючи з 2008 року укладав кредитні договори із позивачем і отримував платіжні картки як складові кредитного договору, що підтверджується копіями заяв на отримання кредиту, підписаними ним довідкою про умови кредитування та заявою про перевипуск кредитної картки (а.с. 128-133).

16 листопада 2010 року ОСОБА_3 знову підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку і між ПАТ КБ «Приват Банк» та ним був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10). В той же час Довідка про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна GOLD була підписана відповідачем не у день підписання Анкети-заяви а 28.12.2010 року (а.с.117).

Як вбачається з витягу з програмного комплексу у день укладення кредитного договору відповідач отримав у банку кредитну картку Універсальна GOLD№ НОМЕР_3 з кінцевим строком її дії до грудня 2012 року (а.с.118).

Переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач по закінченню строку дії даної картки отримував карту з новим строком дії позивачем надано не було.

На підтвердження своїх доводів про отримання відповідачем карток з новим строком дії представник позивача посилався на витяг з програмного комплексу з якого вбачається, що відповідачем ніби-то отримані картки НОМЕР_1 зі строком дії січень 2014 року та № НОМЕР_2 зі строком дії травень 2018 року. В той же час будь-яких доказів на підтвердження того, що дані картки були не лише перевипущені але й отримані відповідачем суду надано не було. Не можуть слугувати переконливими доказами на підтвердження доводів апелянта про отримання відповідачем зазначених платіжних карток і фото відповідача із картками у руці, оскільки з даних фото не вбачається ні час здійснення фотографування і не видно номерів платіжних карток які останній тримає у руці, а тому не можна беззаперечно стверджувати, що ці фото свідчать про отримання відповідачем саме платіжних карток №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 (а.с.120-123, 134-149). Крім того сторони не заперечують, що відповідач під час укладення кредитного договору працював у позивача і міг отримувати інші платіжні картки, які не пов'язані з обслуговуванням саме даного кредитного договору.

Також, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписці по рахунку, починаючи з 2 липня 2012 року відповідач допустив порушення умов укладеного кредитного договору і залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) на цей час становив 217 грн. 40 коп., останній платіж по кредиту відповідач здійснив 24 травня 2012 року, а на час закінчення строку дії платіжної картки № НОМЕР_3 (останній день грудня 2012 року) прострочена заборгованість за тілом кредиту становила 1224 грн. 52 коп. (а.с. 6-9). Таким чином, виходячи з п.2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг відповідач повинен був повернути кредит у повному обсязі не пізніше останнього місяця, указаного на платіжній картці ( в полі MONTH), а саме не пізніше грудня 2012 року.

У зв'язку з цим, сумнівними є доводи представника позивача, що відповідачу, який починаючи з 2 липня 2012 року допустив порушення умов укладеного кредитного договору, а на час закінчення строку дії картки мав прострочену заборгованість за тілом кредиту у сумі 1224 грн. 52 коп., яку він не погасив, ще двічі видавались платіжні картки для обслуговування цього кредитного договору.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає встановленим, що відповідач, укладаючи з позивачем кредитний договір №б/н від 16 листопада 2010 року отримав платіжну картку Універсальна GOLD№ НОМЕР_3 з кінцевим строком її дії до грудня 2012 року, а тому перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а саме 31 грудня 2012 року. З позовом до суду позивач звернувся 13 березня 2016 року, а отже пропустив 3-річний строк позовної давності на звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

У рішенні від 20.09.2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», яке, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ як джерело права, Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 19 березня 2014 у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленим, що відповідач порушив умови укладеного між сторонами кредитного договору, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 18 грудня 2015 року у загальній сумі складала 17594 грн. 01 коп. В той же час, позивач в межах строку позовної давності не звернувся до суду за захистом свого порушеного права, відповідач, скориставшись передбаченим ч. 4 ст. 267 ЦК України правом, звернувся до суду першої інстанції з відповідною заявою про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а тому місцевим судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

В той же час колегія суддів вважає, що місцевий суд при ухваленні рішення помилково обраховував початок перебігу строку позовної давності з дня сплати відповідачем останнього платежу за кредитним договором 24 травня 2012 року, хоча необхідно обраховувати цей строк після спливу останнього дня місяця дії картки (31 грудня 2012 року), але така помилка не тягне за собою скасування правильного по суті і справедливого рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -