УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2016 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого-судді - Сенаторова В.М.

при секретарі - Явнюк К.Р.

за участю представника ПАТ « Укрсоцбанк» - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова 31 серпня 2010 року у справі за позовом Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» /сьогодні ПАТ "Укрсоцбанк"/ до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2010 року у справі за позовом АКБ СР «Укрсоцбанк» / далі правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк» / до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості, позовні вимоги банку задоволені. Достроково розірвано договір кредиту № 851/10/27-11/6-211 від 03.03.2006 року укладений між АКБ СР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4 у зв'язку з неналежним його виконанням відповідачем та стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_2 на користь АКБ СР «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 851/10/27-11/6-211 від 03.03.2006 року у розмірі 591934 грн. 75 коп. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 850,00 грн. з кожного на користь АКБ СР «Укрсоцбанк», також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 60,00 грн. з кожного.

17 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Харкова / суддя Сенаторов В.М. / з заявою про перегляд вказаного заочного рішення від 31.08.2010 року / а. с. 67 /

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказав, що 01 червня 2014 року йому стало відомо про відкрите виконавче провадження у Київському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на підставі рішення суду від 31.08.2010 року. Про винесення вказаного рішення його ніхто не сповіщав, у часті під час розгляду справи в суді не приймав, у зв'язку з чим був позбавлений можливості довести безпідставність стягнення з нього суми боргу, оскільки позивачем пропущено 6-ти місячний строк пред'явлення вимог до нього як поручителя, а тому вимоги про стягнення з нього боргу є безпідставними, а рішення підлягає перегляду.

27 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду з заявою про скасування також заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2010 року /провадженння у судді Золотарьової Л..І.. / / а. с. 122 /

В обгрунтування поданої заяви ОСОБА_4 вказав, що він копію судового заочного рішення отримав 24 липня 2015 року, а тому був позбавлений права надати свої заперечення по суті позовних вимог, належним чином в судове засідання не повідомлявся при розгляді позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанку» до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.11.2015 року заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про скасування заочного рішення від 31.08.2010 року були обєднані в одне провадження.

В судове засідання представник інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності заявників, вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник ПАТ « Укрсоцбанк» за довіреністю ОСОБА_1.І. у судовому засіданні просив суд у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовити.

Суд, вислухав думку представника позивача, перевіривши матеріали справи приходить до наступного.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2010 року задоволені позовні вимоги Акціонерно комерційеного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» / сьогодні ПАТ « Укрсоцбанк» / та стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 591934 грн. 75 коп. та судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду 17 червня 2014 року / а.с.67 /

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказав, що оскільки участі під час розгляду справи в суді він не приймав, був позбавлений можливості довести безпідставність стягнення з нього суми боргу, оскільки позивачем пропущено 6-ти місячний строк пред'явлення вимог до нього як поручителя, а тому вимоги про стягнення з нього боргу є безпідставними, а рішення підлягає перегляду.

Суд із вищевказаним не погоджується, натомість зазначає, що 11.02.2010 року до суду надійшла позовна заява Акціонерно комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» / сьогодні ПАТ « Укрсоцбанк» / до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості за ним.

03.03.2006 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №851/10/27-11/6-211, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_4 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, для придбання нерухомого майна грошові кошти у сумі 64 600,00 доларів США зі сплатою 12,75 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором кредиту, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки №851/11/27-11/6-406 від 03.03.2006 року, згідно умов якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати солідарно та у повному обсязі за виконання ОСОБА_4 умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та випадках, передбачених договором кредиту. З 12.03.2009 року ОСОБА_4 почав порушувати обов'язки щодо основної суми заборгованості відповідно графіку. В зв'язку з невиконанням вищевказаних вимог позивачем було подано позовну заяву до Київського районного суду м. Харкова.

Пунктом 1.1 кредитного договору визначена дата остаточного повернення кредиту 02.03.2021 року.

Згідно пункту 2.1.1. договору поруки зміст забезпечення порукою зобов'язання є повернення кредиту в сумі 64600,00 доларів США,та кінцевим терміном повернення всієї суми кредиту до 02.03.2021 року, а також дострокового погашення у випадках передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником ОСОБА_4 своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором № 851/10/27-11/6-211 від 03.03.2006 року не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тобто в договорі поруки №851/11/27-11/6-406 від 03.03.2006 року не встановлено строку, після якого порука припиняється.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

У зв'язку з порушенням позичальником ОСОБА_4 виконання зобов'язання за кредитним договором № 851/10/27-11/6-211 від 03.03.2006 року, банк використав право достроково стягнути з позичальника всю суму кредитної заборгованості, пред'явивши позов до суду 11.02.2010 року.

Відповідно до Правової позиції висловленої Верховним Судом України в Постанові від 21 січня 2015 року в справі № 6-190 цс14, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Враховуючи, що договором поруки №851/11/27-11/6-406 від 03.03.2006 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до моменту припинення дії основного договору, то банк, скориставшись своїм правом та пред'явивши 11.02.2010 року позов до позичальника та поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом № 851/10/27-11/6-211 від 03.03.2006 року, змінив строк виконання основного зобов'язання, встановивши його 11.02.2010 року, та зобов'язаний пред'явити позов до поручителя ОСОБА_2 протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, що і зробив.

Враховуючи вищевикладене, вимоги банку щодо солідарного стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором є повністю правомірними та обгрунтованими.

Неможливо не погодитися з доводом представника відповідача ОСОБА_2А , що відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокреміа до вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня). Але в заяві не приведено жодного доказу того, що позивач порушив вимоги цієї статті ЦК України, а суд, задовольняючи вимоги позивача, стягнув з відповідачів пеню за період, що є більш ніж річний.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.08.2009 року, доданому позивачем до справи, період нарахування пені складає приблизно шість місяців, а саме, з 12.03.2009 року до 20.08.2009 року, а позовна заява направлена до суду 10.02.2010 року, тобто в межах строку позовної давності, передбаченому п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України.

Крім того, незрозумілі висновки представника відповідача ОСОБА_2 про те, що розрахунок простроченої заборгованості по процентами виконаний не на кожну несплачену щомісячну суму, а наростаючим шляхом й на суму перед цим несплачених відсотків. Відповідно, до п. 2.4 Договору кредиту, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, з розрахунку «факт/360», тобто нарахування процентів на поточну дату здійснюється на залишок заборгованості по тілу кредиту, що підтверджується п.8 розрахунку заборгованості (стовбець №2).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2010 року / а. с. 122 /

В обгрунтування заяви останній вказав, що оскільки копію заочного рішення він отримав 24 липня 2015 року, тому був позбавлений права надати свої заперечення по суті позовних вимог, належним чином в судові засідання він не повідомлявся.

Стосовно вказаних обгрунтувань суд зазначає наступне.

Згідно приписів ч. 1 ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

ОСОБА_4 звертаючись до суду із заявою про перегляд заочного рішення, не врахував, що заочне рішення може бути скасовано лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оскільки відповідачем доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення суду не надано, підстав для задоволення заяви щодо перегляду заочного рушення суд не знаходить.

Стосовно посилань ОСОБА_4на той факт, що копію заочного рішення він отримав 24 липня 2015 року, тому був позбавлений права надати свої заперечення по суті позовних вимог, вони сппростовуються ксерокопією заяви останнього, в якій він звертається 03.01.2013 року до банку та просить у звязку з тяжким матеріальним положенням розстрочити виконання судового заочного рішення від 31.08.2010 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором, тобто в цей час ОСОБА_4 було відомо про наявність судового рішення.

Враховуючи приписи ч.1 ст. 232 ЦПК України, судом не встановлено, що відповідачі не з'явилися в судове засідання та не повідомили про причини неявки з поважних причин і докази, на які вони посилаються, не мають істотного значення для правильного вирішення справи, тому на підставі п.1 ч. 3. ст. 231 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити заяви ОСОБА_2 від 17.06.2014 року та ОСОБА_4 від 27.07.2015 року про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2010 року без задоволення.

Керуючись ст.ст. 228, 231, 232 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 від 17.06.2014 року та ОСОБА_4 від 27.07.2015 року про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2010 року у справі за позовом Акціонерного комерційного банку соціального розвитку « Укрсоцбанк» в особі Харківської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» / ПАТ Укрсоцбанк» / до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розірвання договору кредиту та стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -