печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретарів Насурлаєвої К.Е., Сторожук Є.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє Головне територіальне управління юстиції у м.Києві до ОСОБА_2, за участі третьої особи Дарницької районної у м. Києва державної адміністрації як органу опіки та піклування про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполучених Штатів Америки ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 (надалі також - «Позивач»), громадянин США звернувся до суду із вимогами до ОСОБА_2 (надалі також - «Відповідачка») в порядку Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, і просить визнати незаконним утримування Відповідачкою ОСОБА_2 на території України малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, повернути малолітнього ОСОБА_4 до місця постійного проживання у Сполучених Штатах Америки, у разі якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов'язати Відповідачку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, передати малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, для забезпечення повернення дитини. Витрати пов'язані з поверненням дитини покласти на позивача. Позовні вимоги Позивачем обґрунтовані тим, що Відповідач 23 грудня 2014 року здійснила незаконне, без згоди Позивача переміщення Дитини із США до України та продовжує утримувати Дитину на території України. В позові стверджується про те, що постійним місцем проживання Дитини до його незаконного переміщення був м. Даллас, штат Техас, США. За вказаним місцем Дитина була забезпечена усім необхідним з боку Відповідача, який створив належні умови проживання.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтримали вимоги, в обґрунтування своїх вимог посилались на обставини викладені у позові та додаткових поясненнях. Звертали увагу суду на тому, що як і раніше, так і в даний час Позивач має постійне місце проживання у м. Даллас, має основне та постійне місце проживання, отримує стабільний дохід, бажає та має можливість здійснювати догляд за малолітньою дитиною.

Відповідач ОСОБА_2, її представники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, вказуючи на те, що у вересні 2014 року Відповідач погодилась погостювати у Позивача в м. Даллас штат Техас США, де Позивачу запропонували роботу. Відповідач погодилась на це з огляду на можливість налагодження відносин між нею та Позивача, які ускладнювались в період їх спільного проживання з огляду на те, що Позивач не проявляв турботи у сімейних відносинах, не піклувався про дитину, не допомагав матеріально утримувати сім'ю. Переїхавши до м. Даллас поведінка Позивача тільки погіршилась, він почав вживати спиртні напої, не приходив додому, не забезпечував їх в достатньому обсязі. Відповідач витрачала кошти зароблені в ОАЕ. Поведінка Позивача, відсутність матеріального забезпечення , стала підставою для того, що Відповідач позичивши грошові кошти придбала квитки та 21 грудня 2014 року виїхала з м. Даллас.

Залучена до участі в якості третьої особи Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування в судове засідання представника не направила, повідомили про здійснення обстеження місця проживання малолітньої дитини в м. Києві Україна, де створені належні умови для проживання, відсутність звернень Позивача до органу опіки та піклування та просили проводити розгляд справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, його представників ОСОБА_6 і ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_2, її представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитавши свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25 травня 2013 року Позивач та Відповідачка уклали шлюб в м. Абу-Дабі, Об'єднані Арабські Емірати .

ІНФОРМАЦІЯ_6 року в м. Абу-Дабі, ОАЕ у Позивача та Відповідачки народився син - ОСОБА_4 (надалі також - «Дитина»). 01 березня 2014 року мати Відповідачки ОСОБА_13 та старший син - ОСОБА_8 переїхали до ОАЕ.

11 травня 2014 року Відповідачка вийшла на роботу в Компанії Emirates . До червня 2014 року Позивач та Відповідач разом з Дитиною проживали в м. Абу-Дабі ОАЕ, а у червні 2014 року переїхали до м. Дубай ОАЕ.

21 вересня 2014 року Позивач, Відповідач , Дитина, мати та старший син Відповідачки переїхали до США та проживали в орендованій квартирі а адресою: АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_2, ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в'їхали до США по гостьовій візі .

21 грудня 2014 року Відповідачка ОСОБА_2, її мати ОСОБА_13 , син ОСОБА_15 та малолітній ОСОБА_4 виїхали з м. Даллас , через Дубаї , 23 грудня 2014 року прибули до м. Києва Україна .

23 грудня 2014 року Позивач подав первинну позовну заяву в Окружний суд № 302 судового округу Даллас, штат Техас, США про порушення судової справи щодо відносин батьків і дітей з метою запобігання міжнародного викрадення Дитини та термінового повернення в інтересах Позивача та заяву про видання тимчасового наказу щодо перешкоджання виїзду Дитини з США .

25 червня 2015 року малолітня дитина зареєстрована в АДРЕСА_2, де проживають та зареєстровані також його мати - ОСОБА_2, брат -ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_5, бабуся ОСОБА_16, дядько -ОСОБА_17 За вказаним місцем проживання створені належні умови для проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7

Встановлено, що з 09 квітня 2015 року дитина спостерігається під наглядом лікарів Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Дарницького району м. Києва.

Встановлено також, що малолітній ОСОБА_4 відвідує дошкільний навчальний заклад №805 Дарницького району м. Києва з жовтня 2015 року, має відповідний розклад занять та режим. За час відвідування ОСОБА_4 опікується його мати та бабуся.

Із показів свідка ОСОБА_11, яка працює вихователем дошкільного навчального закладу №805 встановлено, до закладу ОСОБА_4 приводить мама ОСОБА_2 або бабуся, дитина адаптувалась, спілкується з однолітками та вже має друзів свого віку.

Із показів свідка ОСОБА_10, який доводиться хрещеним батьком старшого сина ОСОБА_2 - ОСОБА_15, та знає сім'ю більше 15 років, встановлено, що під час візиту позивача ОСОБА_1 до України, останній в його присутності вживав спиртні напої, після чого був доволі агресивним, будь - якої турботи до дітей не проявляв. Зі слів ОСОБА_2 спілкуючись в режимі он-лайн в період її знаходження в ОАЕ та США йому відомо про те, що ОСОБА_1 про сім'ю не турбувався, матеріальне забезпечення здійснювала Відповідач.

Свідок ОСОБА_12, яка є сусідкою за місцем проживання Відповідача в Україні, зазначила про те, що ОСОБА_4, як і старший син ОСОБА_2 - ОСОБА_15, доглянуті, забезпечені усім необхідним, проживають разом, піклування про дітей здійснюється на належному рівні. Свідок повідомила про те, що в період проживання ОСОБА_4 в м. Києві, Позивача за вказаним місцем не бачила.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстрована як фізична особа-підприємець .

Суд встановивши фактичні обставини на підставі наданих сторонами доказах, прийшов до переконання про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог Позивача.

До такого висновку суд приходить у зв'язку з недоведеністю обставин, якими Позивач обгрунтовує свої вимоги та доведеними обставини, якими відповідач обгрунтовує свої заперечення.

Згідно статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо,зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Згідно ст. 1 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналась законом України від 11 січня 2006 року , Цілями цієї Конвенції є: a) забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав; та b) забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах.

Між Україною таСША Конвенція набула чинності 01 вересня 2006 року.

Згідно із ч.1 ст.3 конвенції переміщення або утримання дитини розглядаються як незаконні, якщо:

при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, в якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримання;

у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримання.

За змістом ч.2 ст.3 конвенції, права піклування, про які йде мова в ч.1 цієї норми, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або

внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Підстави виникнення правового зв'язку між дитиною і заявником повин¬ні визначатися відповідно до законодавства держави, в якій дитина постійно проживала.

Право піклування в контексті конвенції охоплює не лише визначення батьками місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за межі держави, в якій вона проживає.

Крім того, важливим є те, щоб права піклування до переміщення дитини реально здійснювались особою, яка звернулась із заявою про повернення дитини на підставі конвенції.

За змістом стст.150, 155 Сімейного кодексу, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.59 малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно з преамбулою конвенції держави, які її підписали, твердо переконані в тому, що перш за все саме інтереси дітей є найважливішим у справі турботи про них, а їх повернення має здійснюватися неодмінно з метою надання дітям захисту в міжнародному масштабі від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримання.

Статті 3, 12, 13, 20 конвенції містять вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити в поверненні дитини до місця постійного проживання. Зокрема, якщо в ході розгляду справи суд виявить, що:

заявник фактично не здійснював права піклування на момент переміщення або утримання (п.«а» ч.1 ст.13);

заявник дав згоду на переміщення або утримання або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримання (п.«а» ч.1 ст.13);

існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку (п.«в» ч.1 ст.13);

дитина заперечує проти повернення й досягла такого віку та рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку (ч.2 ст.13);

повернення не допускається основними принципами запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст.20);

з моменту переміщення пройшло більше року й дитина прижилась у новому середовищі (ч.2 ст.12);

чи є країна, з якої дитину вивезено, країною її постійного проживання за законами цієї країни (ст.3).

Під згодою на переміщення необхідно розуміти погодження піклувальника (письмове або усне, за наявності доказів) на переїзд дитини до іншої країни на постійне або тимчасове проживання.

Про мовчазну згоду можуть свідчити відсутність заперечення піклувальника проти переміщення або утримання дитини в іншій країні протягом усього часу до звернення із заявою про повернення дитини.

За наявності згоди піклувальника на переміщення дитини утримання може бути незаконним лише за умови порушення строків повернення дитини або у випадку перебування дитини в іншій країні без визначених строків за наявності вимоги піклувальника про повернення дитини, зробленої до звернення із заявою про повернення, та з часу відмови особи, яка утримує дитину, повернути дитину в країну постійного проживання без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.13 конвенція покладає обов'язок доведення обставин, які можуть бути винятковими підставами для неповернення дитини, саме на особу, яка вчинила вивезення дитини та/або її утримує. У цьому разі зазначене формулювання відображає загальне правове правило, що той, хто стверджує про наявність певного факту, повинен його довести.

Вирішуючи подану відповідно до вказаної Конвенції заяву слід виходити з наступного.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Під час судового розгляду Позивачем не було надано достатніх доказів про те, що він здійснював права піклування щодо малолітнього ОСОБА_4 на момент його переміщення, та місце проживання малолітнього було його постійним місцем проживання.

До такого висновку суд прийшов оцінивши надані Позивачем та Відповідачем докази щодо вказаної обставини.

Так, суд виходить з того, що до 21 вересня 2014 року малолітній ОСОБА_4 та його батьки проживали в ОАЕ. До США переїхали по гостьовій візі Позивача, термін якої не може перевищувати 180 діб на рік для Відповідача ОСОБА_2, її матері та старшого сина.

В термін 90 діб Відповідач виїхала з США. В цьому випадку суд не бере до уваги посилання кожної із сторін на громадянство малолітнього ОСОБА_4 , оскільки останній в силу свого віку ( місця народження та походження) виступає громадянином тієї країни у відносинах з якою він перебуває.

Згідно орендованого приміщення в АДРЕСА_1, то датою в'їзду до вказаного приміщення є 30 вересня 2014 року , а датою виїзду 29 грудня 2014 року .

Довідка про заробітну плату надана Позивачем свідчить про отримання ним доходу в період з 15 січня 2015 року. Відомості про те, що Позивач отримував належний дохід в період з вересня по грудень 2014 року , здійснював витрати на малолітнього ОСОБА_4, під час судового розгляду надані не були.

Наданий позивачем Договір оренди ( який діє з 15.04.2015р. ) квартири АДРЕСА_3 свідчить про надання цього приміщення виключно для проживання в якості приватної особи ( тобто для проживання однієї особи, яка уклала вказаний договір - ОСОБА_1).

Наданий листок обстеження малолітнього ОСОБА_4 01 листопада 2014 року у лікаря - педіатра в м. Даллас не свідчить про те, що саме Позивач здійснював піклування про дитину у цей період. Окрім цього вказаний документ здійснений без його належного перекладу .

Надана сертифікація попередньої страховки (планова сертифікація медичної страховки) від 06 січня 2015 року також здійснена без належного перекладу. При цьому вказаний документ не визначає чи було здійснено медичне страхування в належному вигляді, чи було сплачено відповідні платежі , а також те, що вказані платежі були сплачені саме Позивачем.

З таких же міркувань суд відхиляє посилання Позивача на те, що він проявляв турботу про Відповідача та сприяв в отриманні нею «зеленої картки», яка б надала можливість мати реєстрацію постійного проживання або зміну статусу іноземного громадянами. Так, із повідомлення від 21 квітня 2015 року про рішення про відмову в задоволенні заяви про реєстрацію постійного місця проживання або змін статусу для ОСОБА_2, вбачається , що заява , яка була подана лише 15 грудня 2014 року на основі клопотання заявленого ОСОБА_1 була відкликана останнім 17 березня 2015 року.

Наданий рахунок на оплату послуг від 13 жовтня 2014 року щодо підготовки та подання документів про реєстрацію постійного місця проживання, свідчить про те, що вказаний рахунок було надано, при цьому відомості про те, що останній був сплачений та кошти були внесені Позивачем - відсутні.

Суд не бере до уваги листи окремих осіб, які надані представниками позивача щодо особистої характеристики позивача та його поведінки, оскільки в розумінні положень ЦПК України вони не є письмовими доказами та не є показаннями свідків.

Слід відхилити посилання представників позивача на те, що в даний час піклування про дитину з боку відповідача здійснюється не належним чином, оскільки вказані обставини не відповідають дійсності, спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими Відповідачем та які не викликають сумнівів в їх достовірності.

Встановлені під час судового розгляду обставини переконують суд в тому, що відповідачем доведено те, що позивач фактично не здійснював свого права піклування в період тимчасового проживання малолітнього ОСОБА_4 в м. Даллас штат Техас США , дав мовчазну згоду на переміщення дитини в Україну.

Суд також враховує те, що Відповідач виїхала з м. Даллас штат Техас 21 грудня 2014 року, а Позивач до Окружного суду №302 судового округу Даллас звернувся лише 23 грудня 2014 року, що підтверджує пояснення Відповідчки про те, що Позивач не здійснював піклування відносо малолітнього, та на час їх переміщення була відсутня заборона .

Крім того, суд вважає, що існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку, оскільки дитина, який на сьогодні виповнилось 2 роки з часу її народження має тісний зв'язок з його матір'ю, більше року проживає на території України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє Головне територіальне управління юстиції у м.Києві до ОСОБА_2, за участі третьої особи Дарницької районної у м. Києва державної адміністрації як органу опіки та піклування про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполучених Штатів Америки ,- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.