Провадження №4с/200/68/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Шевцової Т.В.

при секретарі Южаковій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою та просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2, які полягають у винесенні постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 120,33 грн. від 24 лютого 2016 року у виконавчому провадженні ВП № 50223557; скасувати постанову старшого державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 24 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 120,33 грн.; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2, яка полягає у неналежному повідомленні боржника ОСОБА_1 про винесення процесуальних документів у виконавчому провадженні ВП № 50223557, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 лютого 2016 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17 лютого 2016 року, постанови про стягнення виконавчого збору від 24 лютого 2016 року, постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 24 лютого 2016 року.

В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що 15.02.2016 року на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року, Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист №200/16691/14-ц.

17.02.2016 року старшим державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50224093 з примусового виконання виконавчого листа №200/16691/14-ц від 15.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 1203,34 грн., надавши боржнику строк самостійно виконати рішення до 24.02.2016 р.

Постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2016 р. він отримав безпосередньо від державного виконавця 23.02.2016 р., а поштою отримав лише 04.03.2016 р., а тому, якби не отримав її 23.02.2016 р. особисто від державного виконавця, то не знав би до цього часу про розпочате примусове стягнення з нього на користь ОСОБА_3 6 421,86 грн. Решту інших прийнятих у виконавчому провадженні постанов, він на теперішній час від державного виконавця у встановленому порядку не отримав.

25.02.2016 року його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №50347902 та дізнався, що відкривши виконавче провадження та надавши боржнику строк для самостійного виконання рішення до 24.02.2016 р., державний виконавець одночасно наклав арешт на майно боржника та оголосив заборону на його відчуження.

24.02.2016 р., тобто до закінчення наданого боржнику строку на самостійне виконання рішення, державний виконавець виніс постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 120,34 грн., з підстав невиконання самостійно рішення суду в наданий строк.

Супровідних листів про надіслання цих постанов на його адресу в матеріалах виконавчого провадження не було.

Станом на 25.02.2016 р. в матеріалах виконавчого провадження були наявні лише постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2016 р., постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2016 р., постанова про стягнення виконавчого збору від 24.02.2016 р. та ці обставини узгоджуються з отриманою ним 01.03.2016 р. о 20:32 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень інформацією про стан виконавчого провадження ВП №50223557.

01.03.2016 р. його представник додатково ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та встановив, що 24.02.2016 р. воно приєднано до зведеного виконавчого провадження №50347902, про що державний виконавець виніс постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. Проте, до цього часу копії цієї постанови він не отримав.

До складу зведеного виконавчого провадження №50347902 увійшли виконавчі провадження ВП №50224093, ВП № 50223156, ВП № 50223557, ВП № 50223837.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги скаржник посилається на ст.ст. 25, 27 Закону № 606-ХІУ, ст.ст.251, 253, 255 ЦК України та зазначає, що останнім днем строку наданого скаржнику державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2016 р. на добровільне виконання рішення є 24.02.2016 р., а право розпочати примусове виконання рішення державний виконавець отримав лише з 25.02.2016 р.

Оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2016 р. він отримав 23.02.2016 р., тобто у передостанній день наданого для самостійного виконання рішення строку, виконати рішення в строку було неможливо.

Тобто, державний виконавець, починаючи примусове виконання рішення, повинен був пересвідчитися, чи отримав боржник своєчасно постанову про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у строк встановлений відповідно до ст. 25 Закону № 606-ХІУ. У разі якщо постанову про відкриття виконавчого провадження боржник одержав несвоєчасно, внаслідок чого був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому ст. 32 Закону № 606-ХІУ, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 606-ХІУ, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Проте, спеціальною нормою ч. 5 цієї статті встановлено, що у разі якщо стягнутої з боржника суми недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, виконавчий збір сплачується пропорційно до стягнутої суми.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України з цього питання, неодноразово висловленим в постановах від 28.01.2015 р. у справі № 3-217гс14, від 06.07.2015 р. у справі 6-785цс15.

У матеріалах виконавчого провадження міститься постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору від 24.02.2016 р. у розмірі 120,34 грн. Ця постанова винесена державним виконавцем до завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення, державним виконавцем дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення, не вчинялися, тобто неправомірно, так як державний виконавець за цих обставин діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Належним доказом неправомірності цих дій державного виконавця є витяг з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 01.03.2016 р., відповідно до якого в розділ «Відомості про проведення виконавчих дій» державний виконавець 24.11.2015 р. вніс лише запис про стягнення з боржника виконавчого збору. Записи про здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення в реєстрі станом на 01.03.2016 р. були відсутні.

Тобто постанова державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору винесена до здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та під час перебігу наданого боржнику строку для самостійного виконання рішення.

У п. 20 постанові ВСУ № 14 розяснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606- ХІУ виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Суд може визнати стягнення виконавчого збору необґрунтованим, якщо встановлений державним виконавцем строк для добровільного виконання рішення не узгоджувався зі строками, встановленими в ч. 2 ст. 24 Закону № 606-ХІУ, і був нереальним.

Реалізуючи право на отримання прийнятих державним виконавцем у виконавчому провадженні постанов, представник скаржника 25.02.2016 р. звернувся до ОСОБА_2 з клопотанням видати копії наявних у матеріалах виконавчого провадження постанов з супровідними листами про їх відправлення боржнику, яке державний виконавець залишив без розгляду та задоволення, а тому представник скаржника 01.03.2016 р. вимушений був ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження з застосуванням технічних засобів фіксування (фотографування).

Відповідно до наявних в матеріалах виконавчого провадження супровідних листів, які з'явилися в ньому лише після 25.02.2016 р., прийняті у виконавчому провадженні постанови державний виконавець Тищенко О.О. направив скаржнику простою кореспонденцією. Проте жодного доказу отримання ОСОБА_1 постанов матеріали виконавчого провадження не містять.

Згідно п. 3.2. Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень унесення відомостей до Єдиного реєстру здійснюється державним виконавцем.

Відповідно до п. 3.1. Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень до Єдиного реєстру обов'язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій.

Згідно пп. 1.12.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень та п. 3.3. Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень відомості вносяться до Єдиного реєстру державним виконавцем одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

До Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень державним виконавцем внесені в електронному вигляді дві аналогічні за змістом постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, перша з яких датована 24.02.2016 р., а друга 29.02.2016 р., датою внесення обох постанов до реєстру в електронному вигляді вказано 29.02.2016 р.

Викладене є доказом того, що станом на 25.02.2016 р. постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження від 24.02.2016 р. державним виконавцем не приймалася, до 29.02.2016 р. в Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень не вносилася, та як наслідок представник скаржника в той день не мав можливості з нею ознайомитись.

В судове засідання представник заявника надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити, державний виконавець в судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали скарги, суд доходить висновку про її часткове задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою. якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи. Відповідно до ст.. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що 15.02.2016 року ОСОБА_3 звернулась до Бабушкінського ВДВС ДМУЮ з заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 15.02.2016 року у справі №200/16691/14ц.

Відповідно до виконавчого листа від 15.02.2016 року у справі №200/16691/14ц, останній видано на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми заборгованості 1203,34 г рн.

17.02.2016 року старшим державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою надано строк на добровільне виконання до 24.02.2016 року.

17.02.2016 року старшим державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зокрема накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та заборонено його відчуження, в межах суми боргу.

24.02.2016 року старшим державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №50347902.

24.02.2016 року старшим державним виконавцем Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у звязку з невиконанням боржником ОСОБА_1 у строк до 24.02.2016 року рішення суду добровільно, якою вирішено стягнути виконавчий збір у розмірі 120,33 грн.

25.02.2016 року боржник через свого представника ОСОБА_4 звернувся до державного виконавця з заявою про долучення доказів звернення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року та просив видати копії усіх постанов, винесених у виконавчому провадженні.

01.03.2016 року боржник через свого представника ОСОБА_4 звернувся до державного виконавця з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

15.03.2016 року боржник через свого представника ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами зведеного виконавчого провадження.

Жодних доказів отримання поштою постанов державного виконавця у матеріалах виконавчого провадження №50223557 з виконання виконавчого листа Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1203,34 грн. не має.

Разом з цим, боржник не клопотав про продовження строку на добровільне виконання рішення суду, не оскаржував постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, твердження боржника про те, що державним виконавцем невірно визначено строк на добровільне виконання рішення суду не знаходить свого підтвердження, оскільки державний виконавець за власним розсудом може встановити строк менше семи днів.

Згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом.

У відповідності до ч.1 ст.28 цього Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Суд, оцінюючи зібрані докази, погоджується з доводами боржника відносно передчасності винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки 24.02.2016 року був останнім днем на самостійне виконання рішення суду і почати примусове виконання державний виконавець мав 25.02.2016 року, вирішивши одночасно питання про стягнення виконавчого збору.

В задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності неправомірною суд відмовляє, оскільки в даному випадку зі змісту скарги та сутності спірних відносин вбачається, що права стягувача були порушені саме рішенням державного виконавця - постановою про стягнення виконавчого збору, а не його бездіяльністю в частині надіслання процесуальних документів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.3,10,11, 57, 60, 61, 88, 169, 197, 212-215, 293, 294, 383-389 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Бабушкінського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ ОСОБА_2 від 24.02.2016 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 120,33 грн. у виконавчому провадженні №50223557.

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні при оголошенні рішення протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.В.Шевцова