Справа №731/667/15-ц
Провадження №2/731/14/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року с.м.т. Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Савенка А.І.,

при секретарі - Ріпка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Варва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 07 грудня 2015 року звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. На обґрунтування позову зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_4, померлого 20 лютого 2015 року. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадку, втім, їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, через відсутність документів, що посвідчують реєстрацію право власності на житловий будинок №16, по вул. Заводській, в с.м.т. Варва Варвинського району Чернігівської області. Вважає, що спадкодавець володів спірним майном на достатній правовій підставі, тому, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №16, розташований по вул. Заводській в смт.Варва Варвинського району Чернігівської області.

В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області в судове засідання не зявився. Про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку розгляду справи від сільського голови надійшла заява, про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Треті особи по справі в судове засідання не зявились. Надали заяви, в яких проти задоволення позову не заперечували, наголосили на відсутності у них права на обовязкову частку у спадщині, просили розглянути справу за їх відсутності.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3), є дружиною ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу (а.с. 5).

20 лютого 2015 року ОСОБА_4 помер (а.с.6).

Згідно копії довідки, виданої виконкомом Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області 24.04.2015 р. (а.с.46) померлий ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., вул. Заводська, б.16. Разом з ним була зареєстрована дружина ОСОБА_1 Аналогічні відомості підтверджуються копією домової книги (а.с.10 11).

Із копії дозволу на виконання будівельних робіт (а.с.24) 24 вересня 1974 року виконком Варвинської ради народних депутатів надав дозвіл ОСОБА_4 будівництво на земельній ділянці одноповерхового будинку за типовим проектом №994-ІІІ.

Наявні у справі копії інвентаризаційно-технічної справи (а.с. 12-15) на домоволодіння №16 по вул. Заводській, с.м.т. Варва, від 04.01.1980 року підтверджують відомості щодо технічних характеристик спірного домоволодіння, на час його побудови.

Згідно до копії технічного паспорту на житловий будинок №16 по вул. Заводській в с.м.т. Варва, виконаного на замовлення ОСОБА_1 10 вересня 2015 року КП Прилуцьке МБТІ (а.с.16 20) на земельній ділянці за згадуваною адресою наявні: будинок літ. А-1 1976 р.п., прибудова літ а-1 1976 р.п., тамбур літ. а-1 1990 р.п., сарай літ. Б -11 1974 р.п., л.кухня літ. Б-1 1974 р.п., л.кухня- літ. б-1 1974 р.п., сарай літ.б-11 1991 р.п., погріб літ Пг1 1974 р.п., гараж літ. В-1 1989 р.п., огорожа літ.№1, ворота літ. №2, колонка літ. К.

Копією довідки, виданої КП Прилуцьке МБТІ (а.с.25) підтверджуються дані що зазначені у технічному паспорті виготовленому цим же підприємством, крім того вказано, що право власності на спірний будинок не зареєстровано.

Як вбачається із звіту про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного домоволодіння становить 217903 грн. (а.с.8-9).

Позивач ОСОБА_1 16 липня 2015 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 36). Серед інших спадкоємців померлого позивач зазначила доньок спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 відомостей щодо наявного заповіту, залишеного померлим не встановлено (а.с. 60-62).

Треті особи протягом встановленого законом строку заяв про прийняття спадщини не подавали, та проти задоволення позовних вимог не заперечували.

07 жовтня 2015 року (а.с. 49) позивач звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

07 жовтня 2015 року державний нотаріус ОСОБА_5 виніс постанову, якою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, щодо належності майна спадкодавцеві (а.с. 7).

Наведені обставини на думку суду мали місце, та підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Судом вбачається, що між сторонами виник спір, щодо визнання за позивачем права власності на житловий будинок після смерті її матері.

Умови, порядок та черговість спадкування передбачені положеннями Цивільного Кодексу України.

Так, ст. 1216 ЦК України визначає спадкуванням, як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, про що зазначено у ч.ч. 1,2 ст. 1223 згадуваного Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ст.ст. 1269, 1270 ЦК України.

Відповідно до п.3.1 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Так, питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналізуючи наведені правові норми, правовідносини та обставини справи суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, обґрунтованими є твердження позивача, що вона ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги, по відношенню до померлого 20 лютого 2015 року спадкодавця ОСОБА_4. У передбачений законом строк позивач подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Наявність заповіту після смерті ОСОБА_4 судом не встановлено. Інші спадкоємці першої черги - доньки померлого, заяв про прийняття спадщини не подавали. Звернувшись з заявою про отримання свідоцтва на право власності на спадщину позивач отримала нотаріальну відмову про неможливість оформлення спадкових прав у звязку з відсутністю документів про державну реєстрацію права власності. Належність спадкодавцю права власності на спірний будинок підтверджується наявними у справі доказами, та підлягає включенню до спадкової маси та відповідного спадкування позивачем. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги факт неможливості на даний час у встановленому законом порядку зареєструвати право власності на спірний будинок, зокрема у завязку зі смертю особи та відповідну відмову державного нотаріусу у вчиненні нотаріальної дії.

Керуючись ст. 10, 60, 212 -215 ЦПК України, на підставі Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1269, 1270 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області про визнання права власності на спадкове майно, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Чернігівська область, Варвинський район, смт. Варва, вулиця Заводська, будинок 16, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 20 лютого 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І.Савенко