Справа № 405/8131/16-ц
Провадження №2/405/1705/16
У Х В А Л А

23 листопада 2016 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за заявою студента ІНФОРМАЦІЯ_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просить визнати його (заявника) право на військове навчання, на яке він поступив за конкурсом, за що сплатив передбачені контрактом кошти; скасувати наказ № 837/0 від 21.10.2016 року та визнати таким, що порушує його конституційні права і перешкоджає набуттю воєнних знань, для виконання конституційного обовязку перед Батьківщиною, передбаченого ст. 64 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1 (п. 1), 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав, на підставі чого, вивчивши зміст вказаної заяви, вважаю за потрібне запропонувати заявнику ОСОБА_1 привести заяву про визнання дій та рішень протиправними, скасування наказу у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України.

ОСОБА_2 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12 визначено, що при застосуванні у судовій практиці норм ЦПК України, суди повинні дотримуватися прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Оскільки пред`явлення позову - це процесуальна дія, яка здійснюється у порядку, встановленому ЦПК України, справи позовного провадження повинні розглядатися судом на підставі поданої позивачем позовної заяви, яка повинна за формою та змістом відповідати Закону.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Так, частиною 2 вказаної статті передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно з нормами матеріального права позивач повинен визначити правові підстави позову (обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права і мають бути доведені суду) та на підтвердження цих підстав позову повинен навести фактичні обставини справи та зазначити норму закону, яка регулює спірні правовідносини, що є предметом судового розгляду, оскільки ці обставини мають суттєвий вплив на змагальний характер процесу і сприяє досягненню істини у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі у справах позовного провадження є позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування, за виключенням правил про виключну підсудність (ст. 114 ЦПК України), за якими, позови, що виникають з приводу нерухомого майна предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ч.1 ст. 114 ЦПК України). Позови до юридичних осіб предявляються в суд за їх місцезнаходженням.

Відповідач в рамках цивільного процесу - це особа, яка за цивільною позовною заявою позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорення її прав та охоронюваних інтересів, а також у передбачених законом випадках, й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача, яка знайшла своє аргументування та вираження у відповідній позовній заяві.

Заява подана без додержання вимог зазначених норм, зокрема, заявнику ОСОБА_1 необхідно викласти заяву у відповідності до вимог ст. 119 ЦПК України у формі позовної заяви, подавши її до суду у новій редакції, зазначити належного відповідача, його місце проживання або перебування, зазначити прізвища, імя та по-батькові відповідача, у випадку звернення з позовом до фізичної особи, або найменування відповідача у випадку звернення з позовом до юридичної особи, дії та рішення яких позивач просить визнати протиправними, викласти в позовній заяві обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, при цьому, порушене, невизнане або оспорюване субєктивне право, свободи чи інтереси, які зазначені позивачем у прохальній частині позову, повинні бути обґрунтовані обставинами, які є юридичними фактами, що в сукупності складають зміст позову. Хоча стаття 119 ЦПК України не вимагає від позивача обовязкового зазначення правової підстави позову, тобто вказівки на норму права, яка регулює спірні правовідносини, тем не менш позивач повинен в обґрунтування своїх вимог посилатися на те право, захисту якого він вимагає. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини.

При цьому, зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. По суті, зміст позовних вимог - є відображенням прохальної частини позовної заяви.

Також, відповідно до вимог ч. 5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Із змісту заяви встановлено, що позивач пред'явив позов до суду, який містить вимоги немайнового характеру визнання права на військове навчання та скасування наказу № 837/0 від 21.10.2016 року.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір із змінами, внесеними згідно з Законом України № 484 VIII від 22.05.2015 року, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2016 року розмір мінімальної заробітної плати визначено в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

З огляду на викладене вище, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі по 551 грн. 20 коп. за подання до суду позову з заявленими позовними вимогами немайнового характеру про визнання права на військове навчання та скасування наказу, або ж надати докази про наявність у позивача пільг щодо сплати судового збору.

Окремо відзначається, що відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ст.82 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо), суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а так само на зазначених вище підставах, зокрема, враховуючи майновий стан сторони, може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене позивачем в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом, при цьому особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Враховуючи, що дана заява подана без додержання вимог, викладених в ст. 119 ЦПК України, то відповідно до ст.121 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху з наданням заявнику ОСОБА_1 строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання останнім ухвали, при цьому, усунення зазначених в ухвалі суду недоліків, передбачає подання ОСОБА_1 належно оформленої позовної заяви в новій редакції, яка за змістом і формою повинна відповідати ст. 119 ЦПК України, а так само має бути оплачена судовим збором.

Керуючись ст.ст. 119, 120, ч. 1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И Л А:

Заяву студента ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Запропонувати ОСОБА_1 в установлений строк виправити зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки заяви, подавши належно оформлену позовну заяву в новій редакції, з її копією, відповідно до кількості відповідачів, яка за змістом та формою повинна відповідати вимогам ст. 119 ЦПК України, та, крім того,сплатити судовий збір на рахунок:

Отримувач коштів УК у м. Кроп-цький/Ленін.р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38037409

Банк отримувача ГУ ДКСУ у Кіровоградській області

Код банку отримувача (МФО) 823016 рахунок отримувача 0004

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Назва платежу: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), назва суду: Ленінський районний суд м. Кіровограда, та надати оригінал квитанції про сплату судового збору для долучення її до матеріалів справи.

В разі невиконання указаної вимоги позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині визначення розміру судових витрат до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подання протягом пяти днів з дня її отримання апеляційної скарги. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова