У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,
Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 29 січня 2008 року між позивачем та відповідачкою укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого останній був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3 000 грн зі сплатою 24 % річних.

Відповідачка порушила умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 19 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 29 820 грн 95 коп. Від цієї суми позивач відрахував 4 060 грн 03 коп., які стягнуті за судовим наказом. Враховуючи викладене вказував, що заборгованість складає 27 548 грн 97 коп., яку просив стягнути з відповідачки на свою користь.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 548 грн 97 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 28 березня 2016 року рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з 7 874 грн 83 коп. - заборгованість за відсотками та 1 776 грн - заборгованість за комісією.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судом встановлено, що 29 січня 2008 року між позивачем та відповідачкою укладений кредитний договір, відповідно до якого останній надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 % річних.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ‒ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що позичальником порушено умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що позивачем пропущений строк позовної давності в частині суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи Іллінецьким районним судом Вінницької області виданий судовий наказ від 07 листопада 2008 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, яка складається із: суми неповернутого боргу - 3 000 грн та відсотків за користування кредитом - 1 060 грн 03 коп. (а. с. 6). Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, чи звертався вказаний судовий наказ до виконання, оскільки у письмових запереченнях на позов ОСОБА_6 зазначила про сплив строку позовної давності. Строк пред'явлення судового наказу до виконання закінчився у 2012 році, тому сплата заборгованості у 2015 році строк позовної давності не перериває.

Згідно з позовними вимогами заборгованість станом на 19 жовтня 2015 року становила 29 820 грн 95 коп., яка складається з: 3 000 грн - заборгованість за кредитом; 19 002 грн 28 коп. - заборгованість за відсотками; 7 818 грн 67 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 288 грн 05 коп. - штраф (процентна складова). Від цієї суми банк відрахував 4 060 грн 03 коп., які стягнуті за судовим наказом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суди не перевірили доводів відповідачки, що вона не підписувала ні пам'ятку клієнта, ні Умови та правила надання банківських послуг, а також не перевірили розрахунок заборгованості з урахуванням вже стягнутих коштів за судовим наказом, оскільки з наданого позивачем розрахунку не вбачається, що ця сума відрахована відповідно до судового рішення.

Позивачем не доведено, що при підписанні ОСОБА_6 заяви-анкети діяли саме ті Умови і правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», які він надав.

Відповідно до п. 3.1.1, 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг, які додані позивачем, строк дії картки вказаний на лицевому боці картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява клієнта про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку (в останній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (а. с. 13−18).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які, на думку банку, є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Суди не перевірили строк дії кредитної картки відповідачки та не з'ясували, чи зверталася вона із заявою про видачу нової картки, оскільки якщо останній платіж був проведений позичальником після закінчення строку дії картки, тобто після спливу строку позовної давності, то такий строк не вважається перерваним.

Суд першої інстанції в порушення вимог статей 4, 10, 212−213 ЦПК України не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, не з'ясував доводів щодо закінчення строку позовної давності, не перевірив доводів заперечень на позовну заяву, належним чином не з'ясував фактичних обставин справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, свої висновки належним чином не мотивував та стягнув заборгованість за відсотками та комісією, не перевіривши норму права, яка повинна бути застосована до спірних правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, не перевірені всі докази у справі, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343−345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 28 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
І.К. Парінова
О.М. Ситнік