У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк», Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, Городоцької районної ради Львівської області про визнання недійсним та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності, витребування із незаконного володіння майна, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Львівської області

від 3 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредит Банк») звернулось до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що у забезпечення виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_6, 10 квітня 2007 року укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передала, а банк прийняв в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він розташований.

За договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 18 січня

2014 року, банк став власником вищевказаного житлового будинку, а також земельної ділянки для його обслуговування, та зареєстрував право власності у Державному реєстрі речових прав. Оскільки мешканці будинку відмовлялися виселятися добровільно ПАТ «ПроКредит Банк» просив їх виселити в судовому порядку.

У липні 2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись з позовом до ОСОБА_6, ПАТ «ПроКредит Банк», Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, Городоцької районної державної адміністрації Львівської області, Городоцької районної ради Львівської області у якому, з урахуванням уточнених вимог, просили: визнати незаконним і скасувати рішення Городоцької районної ради від 16 червня 1988 року № 203; визнати недійсними свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане на ім'я ОСОБА_7; визнати за

ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, як частку у спільній сумісній власності подружжя; встановити факт прийняття ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/4 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_8; визнати незаконним та скасувати рішення Мшанської сільської ради Львівської області від 25 жовтня 2006 року № 145; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_6; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Мшанської сільської ради від 22 березня 2007 року № 22; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02 квітня 2007 року, видане на ім'я ОСОБА_6; витребувати з незаконного володіння ПАТ «ПроКредит Банк» житловий будинок, та земельну ділянку, загальною площею 0,0817 га, яка надана для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель, що знаходяться за вищевказаною адресою.

Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що під час перебування у шлюбі, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 збудували житловий будинок

АДРЕСА_1 проте, останній право власності на вищевказаний будинок за собою не оформляв. Спірний будинок відносився до суспільної групи - робітничий двір.

Відповідно до витягу з погосподарської книги, головою сім'ї, а відповідно і власником вказаного будинку був ОСОБА_8 Після смерті останнього відкрилась спадщина на зазначений будинок, а оскільки позивачі постійно проживали в ньому, вважали себе такими, що прийняли спадщину.

Вважають, що ОСОБА_7, яка є дочкою

ОСОБА_8 та ОСОБА_4, в 1988 році незаконно оформила на своє ім'я право власності на вказаний житловий будинок, а в подальшому і на земельну ділянку для його обслуговування, незаконно отримала дозвіл на його перебудову і реконструкцію, а рішення органів самоврядування щодо оформлення за нею права власності на будинок і земельну ділянку є незаконними, оскільки забудовниками будинку були батьки. Враховуючи наведене просили позов задовольнити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області

від 12 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ «ПроКредит Банк» відмовлено.

Позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городоцької районної ради Львівської області від 16 червня 1988 року № 203 в частині оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок, видане на ім'я ОСОБА_7 Самбірським міжрайонним бюро технічної інвентаризації Львівської області Городоцького району.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, як частку у спільному майні подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини цього ж житлового будинку в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_8

Визнано незаконним та скасовано рішення Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області від 25 жовтня 2006 року № 145 «Про затвердження уточнення площ і розмірів земельної ділянки ОСОБА_6»

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 листопада 2006 року № НОМЕР_1, виданий Городоцьким районним відділом земельних ресурсів на ім'я ОСОБА_6

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області

від 22 березня 2007 року № 22 про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_6

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок від 2 квітня 2007 року, видане виконавчим комітетом Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області на ім'я ОСОБА_6

Витребувано з незаконного володіння ПАТ «ПроКредит Банк» житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0817 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за вказаною адресою. В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 3 листопада

2015 року апеляційну скаргу ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Позов ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 із житлового будинку АДРЕСА_1

У задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до

ПАТ «ПроКредит Банк»відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просили скасувати рішення апеляційного суду Львівської області

від 3 листопада 2015 року та залишити в силі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 12 лютого 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 387, п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частково задовольнити позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи рішення на підставі яких ОСОБА_6 набула та оформила права власності на вищевказаний житловий будинок виконавчим комітетом було порушено норми закону щодо права власності. Крім того позивачі є такими, що прийняли спадщину, оскільки вступили у володіння та користування.

З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «ПроКредит Банк».

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що члени сім'ї власника житлового будинку мають право користуватися жилим приміщенням за наявності права власності на будинок у особи, членами сім'ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається право і користування жилим приміщенням членів його сім'ї.

Оскільки, за життя ОСОБА_9, його дочка ОСОБА_7 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 про що їй видано свідоцтво про право власності. З огляду на те, що право власності на вищевказаний будинок, як на новостворену річ, у 1988 році набула ОСОБА_7., такий будинок не відноситься до спільного майна подружжя.

ОСОБА_8, до моменту своєї смерті, та ОСОБА_4, до моменту звернення до суду з позовом, не оспорювали правомірності набуття ОСОБА_7 права власності на спірний будинок.

Крім того, в березні 2006 року ОСОБА_4 нотаріально посвідчила заяву про надання нею згоди на передачу ОСОБА_7 в іпотеку будинок АДРЕСА_1 якому вона лише зареєстрована та проживає.

Із заяви від 10 квітня 2007 року ОСОБА_6, посвідченої приватним нотаріусом Городоцького районного округу Тимофеєвою А.М., вбачається, що ОСОБА_4, надаючи згоду про передачу будинок в іпотеку, вказує на те, що цей будинок належить її дочці ОСОБА_6

Доводи, на які посилаються заявники у своїй касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 3 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов
І.К. Парінова