Справа № 457/814/16-ц
провадження №2/457/344/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Марчука В.І.

при секретарі Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області із позовом у якому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 49530,00 грн, як компенсацію половини вартості спільного майна подружжя, яке ними було придбано за час перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме автомобіля НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрований на імя ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію тарнспортного засобу ВСС № 205650 від 25.09.2007 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08.12.2015 року шлюб між нею та ОСОБА_2 розірвано. За час перебування у шлюбі нею з відповідачем станом на 2007 рік за спільні кошти набуто майно, яке належить на праві спільної сумісної власності, а саме автомобіль НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, зареєстрований на імя ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВСС № 205650 від 25.09.2007 року, яким після розлучення відповідач користується на власний розсуд, тобто автомобіль перебуває у його постійному користуванні, в звязку з чим вона позбавлена можливості використовувати його для задоволення власних потреб. Угоди про добровільний поділ зазначеного автомобіля, що є спільною власністю подружжя, між ними не досягнуто. Відповідно до довідки про вартість автомобіля станом на 01.07.2016 року орієнтовна вартість зазначеного транспортного засобу становить 99060,00 грн. Вважає, що вищевказаний автомобіль являється майном, що належить їй на праві спільної сумісної власності із відповідачем. Оскільки автомобіль являється неподільною річчю, а тому має залишитися у одного із співвласників. Відтак просить залишити вищезазначений автомобіль відповідачу, в той же час стягнути з відповідача грошову компенсацію половини вартості автомобіля на її користь в розмірі 49530,00 грн.

Від відповідача по справі надійшло письмове заперечення в якому він просив в задоволенні позову відмовити, виходячи з того, що вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_1 є не законними, не обґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству виходячи з наступного. У своєму позові ОСОБА_1 стверджує, що автомобіль НОМЕР_3 є обєктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи з положень ст.ст. 70, 71 СК України. З твердженнями викладеними у її позовній заяві погодитися не можна, оскільки вони жодним чином не підкріплені належними та допустимими доказами, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Вищевказаний автомобіль придбано фактично за особисті кошти ОСОБА_2 (оскільки перед придбанням автомобіля DAEWOO Lanos він продав автомобіль ВАЗ 21099, яким володів до того та який придбав після продажу автомобіля Volkswagen Passat) та кошти батьків ОСОБА_2, які вже тривалий час перебувають в США, де і працюють. Фактично батьки постійно надавали їм фінансову підтримку, та саме за ці кошти вони влаштовували свій побут, мали гроші на харчування та проживання.

Позивачка в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив повністю, оскільки автомобіль DAEWOO Lanos не може вважатися спільним майном подружжя, так як придбаний за особисті кошти ОСОБА_2 та кошти його батьків.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона є сусідкою ОСОБА_2 ОСОБА_2 знає з моменту заселення їхнього будинку, ОСОБА_1 знає з моменту одруження з відповідачем. Також вона знає батьків відповідача, які вже дуже тривалий час перебувають в США. З сторонами перебуває в нейтральних сусідських відносинах. Їй відомо, що ОСОБА_2 колись володів автомобілем Volkswagen Passat червоного кольору, а потім ВАЗ 21099, після чого він користується автомобілем DAEWOO Lanos. Вищевказаним автомобілем мав намір користуватися батько відповідача після приїзду з-за кордону. Кошти на придбання вищевказаних автомобілів ОСОБА_2 надавали батьки. Якби не фінансова допомога батьків з-за кордону, то матеріальне становище подружжя ОСОБА_2 було б вкрай важким. Наскільки їй відомо, що батьки постійно допомагали їм фінансово та і на даний час переказують кошти ОСОБА_2 ОСОБА_1 ніколи ніде не працювала, оскільки вона постійно була вдома, тобто на роботу не ходила, жодних доходів не мала. Квартира в якій вони проживала належала батьку ОСОБА_2 Позивачку ОСОБА_1 вона востаннє бачила наприкінці 2015 року.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він є сусідом ОСОБА_2 ОСОБА_2 знає з моменту заселення їхнього багатоквартирного будинку, ОСОБА_1 знає з моменту одруження з відповідачем. Також він знає батьків відповідача, які вже понад 20 років перебувають в США. З сторонами перебуває в нейтральних сусідських відносинах. Наскільки може пригадати, що ОСОБА_2 колись володів автомобілем Volkswagen Passat червоного кольору, згодом автомобілем ВАЗ 21099, після чого в нього був та є автомобіль DAEWOO Lanos. Кошти на придбання вищевказаних автомобілів ОСОБА_2 надавали батьки, оскільки самостійно придбати таку коштовну річ як автомобіль подружжя не змогло б. Наскільки йому відомо, що батьки постійно допомагали подружжю фінансово та і на даний час переказують кошти ОСОБА_2 ОСОБА_1 ніколи ніде не працювала, оскільки вона постійно була вдома і він це бачив, тобто на роботу не ходила, жодних доходів не мала. Квартира в якій вони проживала належала батьку ОСОБА_2 Позивачку ОСОБА_1 він востаннє бачив наприкінці 2015 року.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що він є сусідом ОСОБА_2 ОСОБА_2 знає з моменту заселення їхнього багатоквартирного будинку, ОСОБА_1 знає з моменту одруження з відповідачем. Також він знає батьків відповідача, які вже близько 20 років перебувають в США. З сторонами перебуває в нейтральних сусідських відносинах. Наскільки може пригадати, що ОСОБА_2 колись володів автомобілем Volkswagen Passat червоного кольору, згодом автомобілем ВАЗ 21099, після чого в нього був та є автомобіль DAEWOO Lanos. Він часто спілкувався з ОСОБА_2 на «автомобільну» тематику, оскільки сам є автовласником. Вони обговорювали зокрема і покупку ОСОБА_2 автомобіля DAEWOO Lanos. ОСОБА_2 повідомив йому, що майже повністю кошти на покупку автомобіля йому передали батьки з-за кордону, оскільки самостійно придбати таку коштовну річ як автомобіль ОСОБА_2 не зміг би. Наскільки йому відомо, що батьки постійно допомагали подружжю фінансово та і на даний час переказують кошти ОСОБА_2 ОСОБА_1 ніколи ніде не працювала, оскільки вона постійно була вдома і він це бачив, тобто на роботу не ходила, жодних доходів не мала. Квартира в якій вони проживала належала батьку ОСОБА_2 Позивачку ОСОБА_1 він востаннє бачив досить давно, оскільки перебував в зоні АТО.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він знає ОСОБА_2, так як брат останнього та його син були однокласниками. Він знає батьків відповідача, які вже понад 20 років перебувають в США. Позивачку знає з моменту одруження з відповідачем. Наскільки може пригадати, що ОСОБА_2 колись володів автомобілем Volkswagen Passat червоного кольору, згодом автомобілем ВАЗ 21099, після чого в нього був та є автомобіль DAEWOO Lanos. Вони обговорювали зокрема і покупку ОСОБА_2 автомобіля DAEWOO Lanos. Йому відомо, що майже повністю кошти на покупку автомобіля йому передали батьки з-за кордону, оскільки батько відповідача після повернення з США мав намір використовувати вищевказаний автомобіль у власних потребах. Наскільки йому відомо, що батьки постійно допомагали подружжю фінансово та і на даний час переказують кошти ОСОБА_2 ОСОБА_1 ніколи ніде не працювала, оскільки вона постійно була вдома, на роботу не ходила, жодних доходів не мала. Квартира в якій вони проживала належала батьку ОСОБА_2 Позивачку ОСОБА_1 він востаннє бачив наприкінці 2015 року.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 08.12.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Вказане рішення набрало законної сили у передбаченому законодавством порядку. Вищевказаним рішенням Трускавецького міського суду встановлено, що сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть.

Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, розглядаючи позовні вимоги про визнання за позивачкою права спільної власності на спірне майно, суд враховує п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", відповідно до яких вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Так, відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану..

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Також суду слід враховувати вимоги ст. 214 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, с уд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів Так, слід врахувати правові висновки, які були викладені у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-801цс16 від 07.09.2016 року, відповідно до яких норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

У ст. ст. 57, 60 СК України встановлено загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-801цс16 від 7 вересня 2016 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Враховуючи, вищевказану правову позицію Верховного Суду України, дослідивши письмові докази по справі, а саме: довідку Дрогобицького ВРЕР від 26.10.2016 року, відповідно до якої вбачається, що у відповідача до укладення шлюбу з позивачем в особистій власності перебував автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, 1991 р.в., копії квитанцій про міжнародні грошові перекази з США, довідку виданою Трускавецьким відділенням Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № 2202/10/13-00 від 22.09.2016 року про відсутність доходу у ОСОБА_2, а також показами свідків даними ними під присягою, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1, оскільки джерелом набуття автомобіля НОМЕР_3 під час шлюбу не були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Недоведеним є також твердження позивачки про те, що вартість автомобіля на даний час складає 99060,00 грн., оскільки придбаний він був за 48935,00 грн., що стверджується відповідними документами (платіжним дорученням № 812729-846 від 20.09.2007 року, квитанцією № 145350 від 20.09.2007 року, заявою на страхування від 26.09.2007 року), тому сумнівно, що вартість вказаного автомобіля за 9 років зросла фактично в два рази, адже вказаний автомобіль не відносить до раритетних чи колекційних авто.

З урахуванням вимог ст. 71 СК України, суд виходить з того, що сторони не досягли згоди щодо поділу автомобіля, який є неподільним майном, а також з того, що суду не було надано допустимих доказів дійсної вартості спірного автомобіля. Крім того, правом заявити клопотання про призначення експертизи позивач не скористався

Окрім того, вказуючи вартість спірного майна у 99060,00 грн., позивачка виходила з довідки про вартість майна № 278 від 01.07.2016 року виданої субєктом оціночної діяльності ОСОБА_8, однак у вказаній довідці не враховано фактичний стан автомобіля (наявність корозії, окремі пошкодження тощо), а також комплектацію автомобіля, вартість аналогічного автомобіля на загальноукраїнських інтернет-порталах авто оголошень, на авторинках.

Також вказана довідка не є належним документом, що свідчить про вартість майна, не є висновком експертизи та не може бути взята судом до уваги, адже порядок призначення експертизи визначено ст. 143 ЦПК України, де вказано, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. А висновок експерта, відповідно до ст. 147 ЦПК України оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Беручи до уваги вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність позову, а тому в задоволенні такого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_9