Провадження №2/761/1650/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації; визнання інформації недостовірною та її спростування; відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В вересні 2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просив суд:

- визнати недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача розміщену відповідачем в мережі Інтернет на веб - сайті ДП «НАЕК «Енергоатом» за посиланням:

ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді додатку до статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» - в цілому;

- зобов'язати відповідача протягом 10 робочих днів з часу набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, розміщену в мережі Інтернет на веб-сайті ДП «НАЕК«Енергоатом» за вищенаведеним посиланням у вигляді додатку до статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» - шляхом опублікування на веб-сайті ДП «НАЕК «Енергоатом» http://energoatom.kiev.ua/ua/ статті наступного змісту:

«Спростування інформації! ІНФОРМАЦІЯ_2 року на веб-сайті Державного підприємства «Національна атомна енерго генеруюча компанія «Енергоатом» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 було оприлюднено недостовірну інформацію про ОСОБА_1 у вигляді додатку до статті під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4» (а саме заяви про вчинення кримінального правопорушення). Повідомляємо, що ОСОБА_1 не є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, а викладена за вищевказаним посиланням інформація є недостовірною в повному обсязі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва (дата його ухвалення) вказана інформація визнана недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1.»;

- зобов'язати відповідача вилучити недостовірну інформацію, розміщену в мережі Інтернет на веб-сайті ДП «НАЕК «Енергоатом» за вищенаведеним посиланням: y вигляді додатку до статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» (а саме заяви ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення), - в цілому;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 150000,0 грн.; судовий збір у розмірі 2250,0 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що інформація, яка була наведена відповідачем при зверненні до правоохоронних органів, в якому відповідач зазначав, що з боку позивача мало місце порушення діючого законодавства, на думку позивача порушує його честь, гідність, ділову репутацію, оскільки складає вкрай негативне враження про позивача, а також спричиняє йому моральну шкоду.

В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові, просили суд позов задовольнити, захистити порушене право позивача та стягнути понесені судові витрати.

Представник відповідача проти позову заперечувала, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а також те, що відповідачем жодним чином не було порушено ділову репутацію позивача, а тим паче честь і гідність. Також представник звертала увагу суду, що діями відповідача не було спричинено позивачу моральну шкоду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно положень ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст. 40 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 20 липня 2015р. відповідачем, як повноважним представником ДП «НАЕК «Енергоатом», було подано заяву вихідний № 10443/34 на ім'я начальника ГУ МВС України в м. Києві Терещука О.Д. про вчинення позивачем кримінального правопорушення.

Пізніше вказана заява була оприлюднена в мережі Інтернет в якості додатку до статті під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4» (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Позивач зазначає, що на даний час вищезазначена заява відповідача відкрита для перегляду необмеженого кола осіб, як на території України, так і за її межами, і на його думку містить інформацію стосовно нього, яка є недостовірною.

Так у цій заяві, зокрема, відповідачем зазначено, що:

«...комісії при комітеті конкурсних торгів ДП «НАЕК «Енергоатом» була подана завідомо неправдива інформація з приводу постачальника ПАТ «ШЗХР», на підставі чого комісія вважаючи подану інформацію за дійсне прийняла рішення про відхилення пропозиції учасника TOB «ДП Реагент». Враховуючи що дії ОСОБА_1 стали вирішальними при прийнятті рішення про відхилення пропозиції учасника конкурсних торгів № 3454 TOB «ТД Реагент», складається думка про те, що у ОСОБА_1 був свідомий та особистий інтерес усунути ТД «Реагент» із конкурсних торгів, з метою обрання саме пропозиції СУЛП «Хімімпекс» TOB, цінова пропозиція якого складає на 4149743,04 грн. більше від пропозиції TOB «ТД Реагент», що потягло до заподіяння збитків ДП «НАЕК «Енергоатом» в особливо великих розмірах.»;

«В доповіді за підписом заступника керуючого директора ВП «Автокомплект» ОСОБА_1 по результатам виїзного аудиту ПАТ «Шостинський завод хімічних реактивів» як недолік зазначено, що відповідно до отриманих на запит листів Міністерства екології та природних ресурсів України (вих. № 756/07/5-7 від 12.03.2013) та Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (вих. № 2214 від 14.03.2013) дозволів на виробництво гідразин- гідрату, морфоліну та нарту їдкого очищеного на території України ПАТ «Шостинський завод хімічних реактивів» та TOB «Завод хімічних реактивів «Донецьк-Реактив», дилером яких виступає ТОВ «ТД Реагент», не видавалось.

Дані недоліки зазначені в протоколі розгляду та відхилення пропозицій конкурсних торгів цінових пропозиції) № 3454 (лот 1) від 03.04.2013 р.

Всупереч вимогам п. 6.1.13 У разі виявлення недоліків у документації конкурсних торгів (кваліфікаційної документації) ККТ має право прийняти рішення про повернення документації на доопрацювання, або внести своїм рішенням зміни до ДКТ. Підрозділи-ініціатори процедур закупівель інформуються про це у письмовому вигляді шляхом надання витягу із протоколу засідання ККТ протягом 5 календарних днів з дати прийняття відповідного рішення ККТ. Таким чином, не виконано вимоги Положення та відхилено найбільш економічно вигідну пропозицію ТОВ«ТД Реагент», натомість обрано пропозицію TOB «Хімімпекс». Цінова різниця в запропонованих сумах вказаних підприємств становить 4 149 743, 04 грн.».

Також у вказаній заяві відповідача зазначено, що: «...є незрозумілими висновки зроблені Заступником керуючого директора ВП «Автокомплект ОСОБА_1, викладені у листі від ІНФОРМАЦІЯ_3 НОМЕР_1 до Голови ККТ ДП «НАЕК «Енергоатом», а саме відсутності дозволу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, без якого ПАТ «ШЗХР» не має можливості отримати дозвіл Міністерства екології та природних ресурсів України. Хоча ПАТ «ШЗХР» 29.03.2013 направив як факсимільним зв'язком так і поштовою зв'язком копії Дозволів Держгірпромнагляду та Дозвіл Міністерства, який дійсний в період 10.01.2012 до 10.01.2015.».

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої, порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 5, 12 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 зазначено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що відповідач не мав на меті повідомити уповноваженим державним органам недостовірну інформацію, стосовно позивача, а діяв лише, відповідно до ст. 40 Конституції України, і як представник ДП «НАЕК «Енергоатом».

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1).

В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що відповідач повідомляв в своїх зверненнях недостовірну інформацію, на думку суду вказана інформація є оціночними судженнями відповідача, а також критикою діяльності позивача.

Крім того, як встановлено судом, і це не було спростовано стороною позивача, відповідач не є автором статті під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_4», а також не є власником сайту http://energoatom.kiev.ua/.

Згідно п. 4) ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р. з подальшими змінами та доповненнями під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно роз'яснень, наданих у п.9 у вищенаведеній Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач скористався своїм конституційним правом, наданим ст. 40 Конституцією України, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання інформації недостовірною та її спростування, відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 32, 34, 40, 68 Конституції України; ст. ст. 23, 277 ЦК України; ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; ст. 5, 30 Закону України «Про інформацію», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.; Постановами Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р. з подальшими змінами та доповненнями, «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації; визнання інформації недостовірною та її спростування; відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: