Провадження № 2/522/6291/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.

при секретарі Шевчик В. І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 30.08.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що сімейне життя сторін не склалося, збереження сімї є неможливим, подружжя втратили почуття взаємної любові, яка є основною причиною створення сімї. Суперечок про поділ майна та місце проживання спільної дитини сторони не мають. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні 16.11.2016 року підтримав свої позовні вимоги, просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати, обґрунтовуючи позов тим, що від спільного шлюбу сторони мають сина та проживають наразі в одній квартирі батьків позивача, однак в різних кімнатах, оскільки у позивача особиста неприязнь до дружини, в сімї постійні сварки та непорозуміння, у сторін різні погляди на виховання сина, що в свою чергу негативно впливає на спільну дитину сторін. Також позивач пояснив, що майнового спору між сторонами немає та він зобовязується утримувати свою дитину й після розірвання шлюбу, а подружні стосунки між подружжям припиненні з грудня 2015 року, на примирення позивач не згоден.

В судове засідання також зявився представник позивача ОСОБА_3 (діє на підставі ордеру серії ОД №126174), яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб між сторонами розірвати, оскільки примусити позивача жити з відповідачкою без його волі неможливо.

Відповідачка у судове засідання 16.11.2016 року не зявилась, її представник ОСОБА_4 В.( діє на підставі довіреності від 03.09.2016 року) у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу, пояснив при цьому, що шлюбні відносини між подружжям не припинені, вони проживають разом, відвідують спільні заходи та їздять відпочивати також разом. Вважає, що шлюб можливо зберегти та надати сторонам строк для примирення, шляхом відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання».

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 березня 2003 року у Другому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (актовий запис № 122). Повторне свідоцтво про шлюб серії І - ЖД № 256769. (а.с.4).

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 002290, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси (актовий запис № 719) (а.с. 16).

Позивач, відповідачка та їх син проживають разом в одній квартирі.

Фактичні шлюбні відносини припинені з грудня 2015 року, що підтверджено позивачем у судовому засіданні, однією сімєю позивач з відповідачем не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, спільна дитина сторін після розірвання шлюбу залишається проживати з відповідачкою. Будь-яких доказів щодо спростування цих фактів суду не надано.

На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не предявлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе

Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.

Суд також враховує той факт, що відповідачка неодноразово не зявлялась у судові засідання, що позбавило суд можливості вислухати її думку щодо збереження даного шлюбу або його розірвання, тому суд при прийнятті рішення керується лише особистими поясненнями позивача ОСОБА_1, а пояснення представника відповідачки та його заяву, надану в останньому судовому засіданні, про дотримання прав дитини від шлюбу сторін, вважає необґрунтованою та такою, що не підкріплена жодним доказом по справі. Як зазначає сам позивач, він приймає активну участь у вихованні свого сина та однією з причин розірвання вказаного шлюбу є негативний вплив на дитину через постійні сварки та непорозуміння батьків.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на примирення позивач категорично не згоден

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та наполяганні на розірвання шлюбу, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сімї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Коституції України, ст. ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 179, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,- задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 28 березня 2003 року у Другому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (актовий запис № 122). Повторне свідоцтво про шлюб серії І - ЖД № 256769.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Відповідно ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Суддя: Домусчі Л. В.

16.11.2016