Справа № 2-812/11
Провадження № 22-ц/779/1865/2016
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Борщівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Снятинського районного суду від 08 листопада 2011 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Снятинського районного суду від 08 листопада 2011 року задоволено позов

ОСОБА_2 до Борщівської сільської ради про встановлення права власності на спадкове майно.

Визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул. Галана, 37 в с. Хлібичин, Снятинського району, Івано-Франківської області, який належав померлій ОСОБА_4.

ОСОБА_3 на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, та таким, що порушує його права.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був повернути всі надані позивачем документи, оскільки спадкування за заповітом чи за законом проводиться нотаріально.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що заповіт матері ОСОБА_4 не був предметом спадкування. Тому брат ОСОБА_2 безпідставно успадкував частину спірного будинку.

Оскільки у їхньої матерів було два сини, один з яких, а саме ОСОБА_2 успадкував спірний будинок не за заповітом, а за законом, тому частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тому апелянт вважає що йому належить одна друга спірного будинку.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та визнати недійсним реєстрацію права власності на будинок по вул. Галана 37 в с. Хлібичин та закрити провадження по справі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на будинок від 09.03.1989 року належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вул.. Галана, 37, в с. Хлібичин, Снятинськкого району, Івано-Франківської області

Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ № 128357 від 21.02.2011 року вбачається, що ОСОБА_4 померла 20.02.2011 року (а.с.7), залишивши заповіт від 20.06.2000 року, згідно якого ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось чи буде складатись і взагалі все те, на що вона за законом буде мати право заповідає своєму синові ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідач у даній справі Борщівська сільська рада у суді не заперечувала проти позовних вимог ОСОБА_2 та видала йому довідку про те, що в с. Хлібичин по вул.. Галана, 37 в колгоспному дворі станом на 01.07.1990 року проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.12); та довідку № 127 від 15.02.2011 року про те, що в с. Хлібичин по вул.. Галана, 37 за житловим будинком гр.. ОСОБА_4 числиться земельна ділянка в розмірі 0,08 га (а.с.13)

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Апелянт ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначив, що постановлене у даній справі судове рішення порушує його майнові права на спірне спадкове житлове приміщення.

На підтвердження таких доводів, останній надав суду копію договору дарування від 27.03.1982 року, відповідно до якого його бабуся ОСОБА_5 подарувала йому (ОСОБА_3І.) належне їй домоволодіння у с. Хлібичин та складається з 2/3 житлового будинку, яке розташоване на земельній ділянці 500 кв. метрів. Апелянт стверджує, що дана частка домоволодіння оскаржуваним рішенням суду визнана на праві власності за його покійним братом, що порушує його майнові права.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин оскаржуване рішення порушує законні права ОСОБА_3, якого не було залучено до участі в справі як особу, яка вважає, що згідно договору дарування має частку у спірному будинку і не визнає право власності на спадкове майно за його братом позивачем ОСОБА_2

Однак, апеляційний суд законодавчо позбавлений права в такому разі скасувати рішення з направленням справи на новий розгляд, відповідно як і залучити її до участі в справі та вирішити спір як суд першої інстанції.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України щодо перевірки апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене рішення не може залишатися в силі та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 08 листопада 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Борщівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_6

ОСОБА_7