Справа № 638/8566/15-ц
08 лютого 2016 р. м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Наумової С.М.
при секретарі Токарєвій М.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харковi цивільну справу за позовом прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах Держави в особі позивачів ОСОБА_1 міської ради Харківської області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області до ОСОБА_2 про приведення об'єкту самочинної реконструкції у первинний стан,
19.06.2015 року прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся до суду в інтересах Держави в особі позивачів ОСОБА_1 міської ради Харківської області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області з позовною заявою, в якій просить зобов'язати відповідача привести у попередній стан, тобто такий, що існував до початку здійснення реконструкції, збудоване нежитлове приміщення гаражу літ. «Б-1» загальною площею 22,3 кв.м., що розташований за адресою: вул. Данилевського, 37 в м. Харкові, шляхом знесення.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.06.2013 року по справі № 638/377/13-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради Харківської області, третя особа - інспекція ДАБК у Харківській області. Визнано за нею право власності на нежитлову будівлю гараж літ "Б-1" - загальною площею 22,3 кв.м., що розташований за адресою: вул. Данилевського, 37 в м. Харкові. Рішення оскаржено прокурором Дзержинського району м. Харкова в апеляційному порядку. 26.03.2014 року Апеляційним судом Харківської області ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу задоволено, скасовано рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.06.2013, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва.
Уповноважений представник ОСОБА_1 місцевої прокуратури № 1 - ОСОБА_3, що діє в інтересах Держави в особі позивача ОСОБА_1 міської ради, в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 20.01.2016 року та 08.02.2016 року повторно не з'явилася, про причину неявки не повідомила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки, що підтверджується рекомендованою поштовою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Доказів, які б підтверджували поважність причини неявки не надала, представника, який би діяв від її імені до суду не направила. Заяви про перенесення розгляду справи або розгляд справи за її відсутністю не представила. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності вимог до ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача та уповноваженого представника позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_2 збудувала капітальний гараж загальною площею 22,3 кв.м, що розташований за адресою: вул. Данилевського, 37 в м. Харкові.
Будівництво гаражу проводилося позивачем за власний рахунок з використанням власних будівельних матеріалів господарським способом.
По завершенню робіт з будівництва капітального гаража, позивач звернулася до ОСОБА_1 міської ради з проханням збереження здійсненого будівництва та розгляду питання про можливість видачі правовстановлюючих документів на гараж на її ім'я. Проте відповіді не отримало.
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нежитлову будівлю гаражу загальною площею 22,3 кв.м., що розташований за адресою: вул. Данилевського, 37 в м. Харкові. Проте ОСОБА_2 не подала до суду дозвіл на будівництво гаражу загальною площею 22,3 кв.м. Натомість ОСОБА_2 подала технічний висновок, який в свою чергу не являю собою документ, що надає право на будівництво гаражу.
Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 у справі №638/377/13-ц задоволено апеляцію прокурора, скасовано рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.06.2013, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради.

Відповідачем будівництво було проведено самочинним шляхом, без погодження з компетентними органами, об'єкт не введено в експлуатацію згідно норм та правил, встановлених діючим законодавством України. Таким чином, відповідачем здійснено самочинне будівництво, чим порушено права третіх осіб.

Судом встановлено, що у ОСОБА_2 відсутнє право користування або власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується, зокрема, відповіддю Департаменту самоврядного контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_1 міської ради (долучено до позову).

Під самочинним будівництвом необхідно розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним із основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів до отримання відповідного документу, що надає право на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 5 зазначеної статті ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з вищенаведеним проведена відповідачем реконструкція шляхом прибудови є самочинним будівництвом.

Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

ОСОБА_1 міською радою згода на збереження об'єкту самочинного будівництво не надавалась.

На теперішній час обєкт не введено в експлуатацію, як це передбачено ч.2 ст.331 ЦК України.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 375 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, що здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів; право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації; проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно зі ст. 34 вказаного закону замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема, після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Відповідно до даних Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області така декларація не реєструвалась.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» (далі - Постанова) судам розяснено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або норм і правил, визначених державними правилами і санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови обєкту нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд незалежно від поважності причин відмови, за позовом органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобовязання здійснити перебудову.

Положеннями Постанови встановлено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених розділом ІV Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Рішенням ОСОБА_1 міської ради №390/11 від 17.08.2011 затверджено порядок вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом. Так, відповідно до п.3.1. Порядку, якщо забудовник не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, він може звернутися із заявою (клопотанням) до ОСОБА_1 міської ради з проханням про збереження об'єкту та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для закінчення будівництва (у разі незавершеного будівництва) або для експлуатації об'єкту (у разі вже закінченого будівництва).

Можливість збереження об'єкту передбачена також у випадках, коли є відхилення від затвердженого проекту, тобто коли є такий проект і можливо здійснити перебудову відповідно до проекту.

Слід зазначити, що відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Таким чином, проведення відповідної перевірки Держархбудінспекцією та внесення припису про усунення порушень не можливо, як того вимагає ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності. Разом з тим, порушення вимог законодавства та прав третіх осіб відповідачами є очевидними та підтверджуються долученими до позову доказами.

Розміщенні на земельній ділянці обєкти побудовані без відповідного дозволу, без розроблення проекту та його затвердження, істотно порушують будівельні норми та правила і суперечить суспільним інтересам, а отже, є підстави для представництва прокуратурою інтересів держави шляхом звернення до суду з відповідною заявою.

Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є обєктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, у тому числі, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Підставою для представництва інтересів держави в суді є та обставина, що порушено інтереси держави в особі ОСОБА_1 міської ради щодо реалізації прав законного власника та розпорядника спірної земельної ділянки, отримання від неї корисних властивостей тощо.

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є орган місцевого самоврядування - ОСОБА_1 міська рада, інтереси якого зачіпаються позивачем, а також інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області, на яку покладено повноваження щодо здійснення державного контролю, спрямованого на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», цей позов подається прокурором в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини справи, суд вважає доведеним наявність у позивача права вимагати від відповідача приведення об'єкту самочинного будівництва в первинний стан, що існував до початку здійснення реконструкції, заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані, підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, не спростовані відповідачем, тому вбачаються підстави для задоволення позову.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в порядку, передбаченому ст.. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 27,31, 45, 46, 118-120, 121 ЦПК України, ст.ст. 319, 376, 375, 331 ЦКУ, п. 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, ст. 90, 95 Земельного Кодексу України, 26, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суд, -

В и р i ш и в:

Позов прокурора Дзержинського району м. Харкова в інтересах Держави в особі позивачів ОСОБА_1 міської ради Харківської області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області до ОСОБА_2 про приведення об'єкту самочинної реконструкції у первинний стан задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_2 привести у попередній стан, тобто такий, що існував до початку здійснення реконструкції, збудоване нежитлове приміщення гаражу літ. «Б-1» загальною площею 22,3 кв.м., що розташований за адресою: вул. Данилевського, 37 в м. Харкові, шляхом знесення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.., 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Дзержинського районного суду м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення постановлено і надруковано власноруч суддею Наумова С.М. у нарадчій кімнаті.

Суддя Наумова С.М.