У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», Волноваського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», третя особа - ОСОБА_5, про визнання трудового договору укладеним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та інших виплат, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10 вересня 2015 року, додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12 січня 1999 року був прийнятий на роботу до Волноваського райводоканалу, який перейменовано на Волноваське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі - ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу»), інспектором з контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими, про що укладено безстроковий трудовий договір.

У березні 2013 року він звернувся до відповідача із заявою про видачу довідки про роботу на підприємстві, яку він не отримав, натомість 27 березня 2013 року йому надали відповідь, що між сторонами був укладений договір цивільно-правового характеру.

Вказував про те, що з відповіддю він не згоден, оскільки укладений 12 січня 1999 року договір має всі ознаки трудового: договір був оформлений згідно з КЗпП України, він був застрахованим, підприємство сплачувало обов'язкові внески та податки тощо.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив визнати, укладений 12 січня 1999 року письмовий трудовий договір безстроковим трудовим договором, укладеним на невизначений строк; поновити його на роботі; зобов'язати відповідача оформити наказ про прийом на роботу інспектором з контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року; видати йому копію наказу; внести записи до трудової книжки та видати довідку про роботу на підприємстві із зазначенням його спеціальності (посади), часу роботи, розміру заробітної плати; стягнути з відповідача заборгованість із виплати заробітної плати з лютого 1999 року в сумі 93 025 грн, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 9 264 грн; за всі інші премії, заохочування, винагороди, виплати; за втрату частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою; середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку у розмірі 220 458 грн, а також моральну шкоду в сумі 6 090 грн, судові витрати у сумі 2 708 грн 64 коп. та покласти матеріальну відповідальність на службову особу, винну в незаконному його звільненні.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 10 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 листопада 2015 року в резолютивну частину рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10 вересня 2015 року внесено доповнення з приводу співвідповідача - ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу».

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання, укладеного 12 січня 1999 року трудового договору безстровоким трудовим договором, в частині зобов'язання видати довідку про його роботу на підприємстві та розмір заробітної плати, в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та судових витрат скасовано. Позов в цій частині задовольнено частково.

Визнано, укладений 12 січня 1999 року між Волноваським райводоканалом та ОСОБА_4, трудовий договір безстроковим трудовим договором, дія якого припинена 13 лютого 1999 року.

Зобов'язано КП «Компанія «Вода Донбасу» видати ОСОБА_4 довідку про його роботу у Волноваському райводоканалі інспектором по контролю за виконанням доручень керівника підприємства підлеглими з 12 січня 1999 року по 13 лютого 1999 року і розміром заробітної плати в сумі 200 гривень в місяць.

Стягнуто з КП «Компанія «Вода Донбасу» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 200 грн, у рахунок компенсації за відрив від звичайних занять 20 грн 06 коп., добових - 731 грн 76 коп.

У решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду першої інстанції, додаткове рішення та рішення апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача: оформити належним чином наказ про його прийом на роботу, видати копії наказів про прийом на роботу, звільнення з роботи, внести записи до трудової книжки; про визнання протиправним, незаконним його звільнення з роботи та наказу про його звільнення, скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення його на роботі; стягнення з відповідачів на його користь з урахуванням індексації грошових сум: вихідної допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, всіх інших премій, заохочувань, винагород, виплат, що належать ОСОБА_4, заборгованості з виплати заробітної плати з 11 лютого 1999 року, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника, середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, дійшли правильного висновку про те, що позивач звернувся до суду після спливу місячного і тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України (в редакції закону яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), із заявою про поновлення цього строку, з наведенням поважності причин пропуску строків, до суду не звернувся.

При цьому суд обґрунтовано виходив з тих обставин, що ОСОБА_4 дізнався про припинення з ним трудових відносин (розірвання трудового договору) у лютому 1999 року, однак до Волноваського райводоканалу та до відповідачів з приводу невиплати йому заробітної плати не звертався.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 10 вересня 2015 року в незміненій частині, додаткове рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.О. Писана
В.О. Закропивний
Л.М. Мазур