провадження № 2/756/1720/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку; позбавлення відповідача права проживання в квартирі шляхом його виселення,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яку їй подарувала мати. У вказаній квартирі, крім позивача та її матері, також зареєстрований колишній чоловік матері позивача ОСОБА_2, 1948 року народження. Позивач вказує, що будь-яких домовленостей з ним стосовно проживання у належній їй квартирі не існує. Відповідач не сплачує комунальних платежів, у зв'язку з чим тягар їх сплати несе позивач. Звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовляється та досі проживає в її квартирі, чим порушує її права, як власника квартири.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не являється власником або співвласником зазначеної квартири, договору найму між позивачем та відповідачем не укладалося, відповідач не має жодних законних підстав проживати в належній позивачу квартирі, позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку; позбавити відповідача права проживання в квартирі шляхом його виселення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що після реєстрації шлюбу з матір'ю позивача, яка є власником квартири, у 2002 році був зареєстрований у квартирі і проживає у ній 14 років. Позивач не попереджала його про необхідність виселення. Зауважив, що добровільно виселятись не бажає, оскільки іншого житла у нього немає, а для того, щоб знайти інше житло, йому потрібен час, натомість у позивача є ще одне житло. Зазначив, що його колишня дружина - мати позивача, не заперечує, щоб він проживав у квартирі. Крім того, вказав, що все майно, яке знаходиться у квартирі, набуте за його кошти. Відповідач також вказав, що позивач сплачувала за нього комунальні платежі тільки два місяці, коли він перебував у шпиталі, а за весь час його проживання у квартирі він особисто сплачував за комунальні послуги і має на підтвердження квитанції за останні три роки.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 27 жовтня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубковою О.Л., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 жовтня 2015 року за №11779103, за яким ОСОБА_4 передала зазначену квартиру в дар ОСОБА_1

Зазначена квартира належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.04.1997 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва згідно розпорядження №790 від 24.04.1997 року та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації м. Києва 12.05.1997 року з записом у реєстрову книгу за №1082.

У вказаній квартирі згідно довідки форми №3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» від 23 жовтня 2015 року № 1727 зареєстровані ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 (зареєстрований з 14.02.2002 року).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. Вказаним рішенням встановлено, і це не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено 04.01.2002 року.

Таким чином, квартира не являлася спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Оскільки відповідач не є членом сім'ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання відповідача у квартирі не існує і позивач заперечує проти проживання відповідача у його квартирі, а також беручи до уваги те, що відповідач добровільно виселятись з квартири позивача не бажає, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, та його виселення підлягають задоволенню.

Разом з тим позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі задоволенню не підлягають оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 1102 грн. 40 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко