Справа № 591/7826/15-ц
Провадження № 2/591/294/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Кривцової Г.В.
при секретарі Кальченко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-
04 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, з 2011 року не поздоровляє дитину з днем народження, не телефонує, не цікавиться станом її здоров'я, умовами життя, не приймає ніякої участі у вихованні дитини. Своєю заявою відповідач підтвердив ту обставину, що він згоден на позбавлення його батьківських прав та згоден на усиновлення його дитини іншою особою. Позивач також вказує, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає і ніколи не надавав, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття.
Позивач та її представник подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник третьої особи служби у справах дітей Сумської міської ради надала висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с.39-40), але до суду не з'явився, заперечень на позов або заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5).
Рішенням Феодосійського міського суду АР Крим від 16.03.2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Так, судом встановлено, що протягом тривалого періоду часу після народження дитини, з листопада 2011 відповідач ОСОБА_2 не виявляв бажання та наміру спілкуватись з донькою, участі у вихованні дитини не брав, потребами та розвитком дитини не цікавився, не телефонував, не поздоровляв з днем народження та із святами.

З позову вбачається, що дитина не знає свого біологічного батька .

Як вбачається з довідки, наданої Сумським дошкільним навчальним закладом № 18 «Зірниця», вихованням дитини ОСОБА_3 займається її мати ОСОБА_1, а батько дитини в дошкільному закладі не з'являвся (а.с.35).

Як вбачається з довідки, наданої Дитячим медичним центром «Сонечко» м. Суми дитина ОСОБА_3 з жовтня 2012 року систематично спостерігається педіатром даного медичного центру. Лікарські призначення виконуються матір'ю дитини та вітчимом. Рідний батько дитини ОСОБА_2 до медичного центру жодного разу не звертався, участі у догляді за дитиною не приймав (а.с. 36).

Суд також бере до уваги висновок служби у справах дітей від 11.01.2016 року № 37/27.01-14 про можливість позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 (а.с.30).

Суд також приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_2 чітко виклав своє відношення до дитини у письмовій заяві, в якій надав свою вільну і безумовну згоду на усиновлення його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зазначив, що згоден з позовом про позбавлення його батьківських прав відносно цієї дитини (а.с.7).

Враховуючи обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток.

Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини.

Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки ОСОБА_2 вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, не бачиться з дитиною, хоча об'єктивно має таку можливість і ніхто йому не перешкоджає.

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України ОСОБА_2 обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 166 ч. 2 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зважаючи на те, що відповідач є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання цієї дитини.

Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або в твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, і має об'єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, суду не надано.

Тому суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття - підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Судові витрати суд вважає необхідним залишити за позивачем.

На підставі ст.ст. 164, 165, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 04 листопада 2015 року.

Аліменти сплачувати матері ОСОБА_1.

Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні - з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя