РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15998/15-ц

пр. № 2/759/864/16

19 вересня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Євфіменко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котельникова-31», 3-тя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним його звільнення з посади теплотехніка-сантехніка Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котельникова-31», поновити його на роботі на даній посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що він 1.02.2009р. був прийнятий на роботу в Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котельникова-31» на посаду теплотехніка відповідно до наказу № 1-01 від 1.02.2009р. З моменту працевлаштування сумлінно виконував свої службові обов'язки, жодного разу не був притягнутий до відповідальності, однак 10.09.2015р. отримав від голови правління довідку про те, що він з 11.06.2015р. в трудових відносинах з ОСББ «Котельникова-31» не перебуває. Будь-яких пояснень про причини звільнення від голови правління він не отримав.

Протягом розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої вимоги та остаточно просить також визнати незаконним його звільнення з посади двірника, на якій він працював за сумісництвом, поновити його на роботі на посадах сантехніка-теплотехніка та двірника за сумісництвом, стягнути з ОСББ «Котельникова-31» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 54 824,82грн.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач був правильно звільнений, оскільки не належним чином виконував свої обов'язки. Крім того, позивач пропустив передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк на звернення до суду, а тому підстав для його поновлення немає.

Представник 3-ї особи проти позову заперечує з тих же підстав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу № 1-01 від 1.02.2009р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду теплотехніка, що підтверджується копією трудової книжки /ас 17/.

З розрахунково-платіжних відомостей за 2015рік вбачається, що ОСОБА_3 за сумісництвом також обіймав посаду двірника /ас 45-49/.

Наказом № 35 від 15.05.2015р. сантехніку-теплотехнику ОСОБА_1 винесено догану за навмисне перешкоджання водопостачання гарячої води до будинку /ас 41/.

Наказом № 37 від 11.06.2015р. ОСОБА_1 звільнено з посади сантехніка-теплотехніка з 11.06.2015р. згідно п. 2 ст. 40 та п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 38 від 11.06.2015р. звільнено з посади двірника ОСОБА_1, який працював за сумісництвом у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, згідно ст. 43-1 абз. 4 КЗпП України /ас 72/.

Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню роботи.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку.

В тексті наказу № 37 від 11.06.2015р. про звільнення ОСОБА_1 не зазначено, за який саме проступок застосовано дане дисциплінарне стягнення.

Як пояснив представник відповідача, 11.06.2015р. будь-якого проступку ОСОБА_1 не вчинив, а звільнений був за проступки, вчинені раніше, за які йому оголошувались усні та письмові догани.

Крім того, відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. Однак, доказів того, що позивачу перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи пропонувалось надати письмове пояснення відповідач не надав.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України відбулося з порушенням ст. 147 КЗпП України та ст. 61 Конституції України, а також порядку, передбаченого ст. 149 КЗпП України, а тому є незаконним.

Також відповідачем не надано доказів виявленої невідповідності позивача, який працював сантехніком-теплотехніком з 2009р., займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню роботи, а тому звільнення і з цієї підставі не можна вважати законним.

Відповідно до абз. 4 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення з суміщуваної роботи у зв?язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Як пояснив представник відповідача, позивач був звільнений з посади двірника, яку займав за сумісництвом, у зв'язку з прийняттям на цю посаду працівника, який не є сумісником, з розрахунково-платіжних відомостей вбачається, що з липня 2015року посаду двірника займає ОСОБА_4 /ас 50-52/.

Твердження представника позивача про те, що наказ про звільнення позивача з посади двірника був винесений під час розгляду справи в суді суд вважає безпідставним, оскільки про звільнення позивача з посади теплотехніка-сантехніка та з посади двірника зазначено в довідці від 10.09.2015р., яка була видана на вимогу позивача /ас 23/.

Інших підстав, з яких, на його думку, звільнення позивача з посади двірника не узгоджується з законом, представник позивача не зазначає.

Разом з тим, статтею 233 КЗпП України встановлено місячний строк звернення до суду за вирішенням спору про звільнення.

Початок цього строку законодавець пов'язує з днем вручення копії наказу про звільнення або з днем видачі трудової книжки.

ОСОБА_1 звільнено 11.06.2015р.

Як пояснив позивач, трудова книжка знаходилась у нього на руках у зв'язку з відсутністю в ОСББ приміщення для зберігання документів.

Згідно акту від 11.06.2015р. ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з наказами про звільнення з посади сантехніка-теплотехніка та з посади двірника, поставити підпис про ознайомлення та отримати копії цих наказів, однак він відмовився від підпису та отримання /ас 92/.

Обставини, зазначені в даному акті, підтвердили в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який пояснив, що працює керуючим справами ОСББ «Котельникова-31» з 1.06.2015р. В середині червня 2015р. керівництво прийняло рішення про звільнення ОСОБА_1 В його присутності ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з наказом про звільнення та поставити свій підпис, однак він відмовився знайомитись та отримувати його копію, та свідок ОСОБА_6, яка пояснила, що в червні 2015р. в її присутності ОСОБА_1 відмовився від підпису в наказі про звільнення.

З позовом ОСОБА_1 звернувся до суду до суду 8.10.2015р.

Посилання представника позивача на те, що позивач про своє звільнення дізнався лише з довідки, виданої йому 10.09.2015р., а тому строк підлягає поновленню суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник у справі про звільнення може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В даному випадку трудова книжка у роботодавця не перебувала, наказ про звільнення позивачу пропонувалось отримати в день звільнення, від чого він відмовився, а тому законних підстав для поновлення строку звернення до суду немає.

Крім того, твердження представника позивача про те, що позивач не знав про своє звільнення, продовжував працювати спростовується показаннями самого позивача, який пояснив, що 11.06.2015р. голова правління забрав у нього ключі від приміщень і сказав, що він звільнений, а також показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які пояснили, що приблизно 10-15 червня 2015р. розмовляли з позивачем і він повідомив, що його звільнили та забрали ключі, тому він працювати не може. Показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9 про те, що позивач постійно працював, що його ніхто не звільняв не узгоджуються з поясненнями самого позивача, а тому суд їх до уваги не приймає.

Посилання представника позивача на те, що у зв'язку з нетриманням копії наказу про звільнення позивач не мав документів, необхідних для звернення до суду суд вважає необґрунтованим, оскільки правила ст. ч. 1 ст. 120 ЦПК України не поширюються на позовні заяви в трудових справах.

Таким чином, ОСОБА_1 пропустив передбачений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду без поважних причин, суд не вбачає підстав для його поновлення, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40 п. 2,3, 147, 149, 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Котельникова-31», 3-тя особа ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя