АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/7278/15-ц
Провадження № 22-ц-/790/468/16 Головуючий І інстанції:Клименко О.І.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» в особі уповноваженої фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації - Приходько В.О. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Банк «Демарк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Приходька В.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 січня 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Демарк", який є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Банк "Демарк" і ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 05-255, згідно якого Банком було надано кредит у розмірі 20000,00 доларів США, зі сплатою 16% річних, з кінцевим строком повернення 14 січня 2010 року, для придбання авто.

ОСОБА_2 умови договору було виконано частково, а саме: за основним боргом сплачено 13707,34 доларів США, відсотки, нараховані за період з 15 січня 2008 року по 30 листопада 2010 року, сплачені в сумі 6047,11 доларів США, щомісячна комісія нарахована за період з 5 січня 2008 року по 29 лютого 2012 року, сплачена повністю в сумі 25295 грн., у зв'язку з чим станом на 14 серпня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 11834,71 дол. США, що складається:

-6292,66 доларів США - заборгованість за кредитом;

-5542,05 доларів США - заборгованість за відсотками;

Крім того, на порушення п.3.5.2 кредитного договору, яким передбачено, що позичальник щомісячно сплачує комісію за користування кредитом у розмірі 505грн., утворилася заборгованість у розмірі 20705 грн..

Вказані суми просив позивач стягнути з ОСОБА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Демарк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Демарк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування того факту, що останній внесок на погашення боргу відповідачем було внесено 28 березня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядом справи встановлено, що 15 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Демарк», правонаступником якого є позивач (а.с.21) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №05-255, за умовами якого останній Банком було надано кредит у розмірі 20000 дол. США з кінцевим строком повернення 14 січня 2010 року (а.с.3-4) зі сплатою 16% річних за користування кредитом.

Кредит надано на придбання авто.

Позичальник належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яку банк просив стягнути.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ «Банк «Демарк» на момент звернення до суду пропустив строк позовної давності. При цьому суд виходив із того, що відповідно до п.3.1. кредитного договору від 15 січня 2008 року, укладеного між сторонами, кінцевим строком повернення кредиту є 14 січня 2010 року, тому останнім днем строку на подання позову для позивача була дата 15 січня 2013 року, у той час, як з позовною заявою банк звернувся до суду 26 серпня 2015 року.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється з підстав передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Наявні у справі докази свідчать про той факт, що кінцевий строк повернення кредитних коштів дійсно встановлений за умовами кредитного договору 14 січня 2010 року.

Разом із тим, відповідач до вказаної дати умови договору щодо повернення кредитних коштів не виконала, та після 14 січня 2010 року продовжувала вносити кошти на рахунок банку в погашення основного боргу згідно кредитного договору №05-255 від 15 січня 2008 року (а.с.10), тим самим здійснювала погашення заборгованості, останній внесок по сплаті боргу за вказаним договором відповідачем було проведено 28 березня 2013 року.

То ж сплата заборгованості за кредитним договором боржником 28 березня 2013 року свідчить про визнання нею боргу перед банком.

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув.

Вимогами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність за положеннями ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Вимогами ст. 264 ЦК України передбачається, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З урахуванням особливості та характеру спірних правовідносин, факт сплати боржником 28 березня 2013 року заборгованості за кредитним договором №05-255 від 15 січня 2008 року, після закінчення кінцевого строку виконання взятих на себе зобов'язань - 14 січня 2010 року, слід вважати, що відбулося переривання позовної давності, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6292,66 дол. США підлягають задоволенню.

Щодо інших позовних вимог, то позивач на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, не довів їх обґрунтованості, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за відсотками, період їх нарахування.

Щодо стягнення суми у розмірі 20705 грн. - заборгованість за щомісячною комісією, то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування строку позовної давності.

Як убачається із розрахунку заборгованості по сплаті щомісячної комісії (а.с.7), останній платіж у розмірі 550 грн. був проведений 29 лютого 2012 року.

З урахуванням встановлених в ході апеляційного розгляду справи дійсних обставин справи, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача суму заборгованості основного боргу. В іншій частині позовних вимог слід відмовити:

-щодо стягнення 20705 грн. - за пропуском строку позовної давності;

-щодо інших вимог - за недоведеністю.

Питання щодо застосування вимог ст. 88 ЦПК України особою, що подала апеляційну скаргу не порушувалося.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» суму заборгованості за кредитним договором №05-255 від 15 січня 2008 року у розмірі 6299, 66 доларів США.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -