Номер провадження: 22-ц/785/2851/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про стягнення аліментів на утримання дитини», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

03.12.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, вимоги по якому у подальшому були уточненні, по якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно та аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання спільного сина, який за станом здоровя потребує постійного догляду лікарів, необхідно постійно робити масаж, позивач на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, інших доходів не має, на теперішній час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, вважали їх необґрунтованими та пояснили, що по рішенню суду з нього стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини від першого шлюбу, крім того, на його утриманні перебуває батько, який має вади здоровя, в звязку з чим, більшу частину заробітної платні він витрачає на ліки.

ОСОБА_4-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, починаючи з 03.12.2015 року; стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 03.12.2015 року до досягнення дитиною ОСОБА_5 трьохрічного віку, стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 243,60 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

22.02.2016 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів на утримання дитини та на утримання позивача в загальному розмірі не більше 50 % від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, посилаючись на неповне зясування районним судом обставин у справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно зясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Судом були встановлені наступні фактичні обставини у справі.

30.01.2015 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого в них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але на протязі останнього часу шлюбні відносини фактично припинили, спільне господарство не ведуть.

Неповнолітня дитина ОСОБА_5 мешкає з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, відповідач добровільно утриманням дитини не цікавиться та не займається.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обовязку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання повязане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобовязаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.ст.182, 184 СК України, розяснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.

На теперішній час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дружини не надає.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.1,2,4 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від користування його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про наявність підстав стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, а також стягнення аліментів на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трьох річного віку.

Одночасно, колегія суддів не погоджується з висновком районного суду щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Так, за рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 29 листопада 2013 року з ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2013 року до 08.06.2029 року.

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2016 рік в Україні встановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2016 рік» за пoданням Міністерства фінансів та становить: прожитковий мінімум на дитину до 6 років 1167 грн., відповідно, мінімальний розмір аліментів для дитини до 6 років 350,10 грн. станом на момент ухвалення рішення районним судом.

З матеріалів справи вбачається, що середній розмір заробітної плати відповідача за 2015 рік становив приблизно 3000 грн. на місяць.

Таким чином, враховуючи те, що з відповідача вже стягуються аліменти за рішення суду у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання дитини від першого шлюбу, за вказаним позовом з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку та на утримання позивача у розмірі 1/12 частини усіх видів заробітку, що загалом буде перевищувати 50 % з усіх видів заробітку відповідача.

Отже, неповне зясування районним судом обставин у справі та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2016 року - змінити.

Зменшити розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1/6 частини усіх видів заробітку.

Зменшити розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на її утримання, до 1/12 частини усіх видів заробітку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10

09.11.2016 року м. Одеса