Справа № 454/1444/15 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/1378/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Берези В.І., суддів Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г.,

за участю секретаря судового засідання Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ДП «Жовківське лісове господарство» до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою заяву задоволено частково. Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на суму, співмірну із заявленими позивачем вимогами, а саме 398820 грн. Ухвалу звернуто до негайного виконання.

Ухвалу суду оскаржив представник відповідача, просить таку скасувати. Мотивує тим, що ухвала винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, недоведеності обставин, які мають значення для справи. Позивач при поданні заяви про забезпечення позову не надав доказів на підтвердження своїх вимог. Позивач зазначив про те, що відповідачка є пенсіонером, що вказує на відсутність загрози відчуження майна відповідача на користь третіх осіб. Позивач не зазначив причини забезпечення позову. В оскаржуваній ухвалі не зазначено мотивів, з яких вбачається, що суд дійшов до обґрунтованого висновку про утруднення чи неможливість виконання рішення в майбутньому. Судом зазначено, що 16.04.2015 року вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, однак позовна заява була подана 10.06.2015 року. Також, вказує на дату заяви про забезпечення позову 10.05.2015 року, що викликає у апелянта сумніви щодо можливості постановлення ухвали про забезпечення позову 16.04.2015 року,

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені, поважних причин неявки суду не повідомили, а тому згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України розгляд справи відбувся за їх відсутності. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення.

Як вбачається з позовної заяви ДП «Жовківське лісове господарство», між сторонами виник спір щодо завданих позивачу збитків на суму 398820 грн. у зв`язку із завищенням вартості виконаних робіт ФОП ОСОБА_2 по укладених договорах від 10.10.2012 року №1 та від 16.10.2012 року №2.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість відповідної заяви.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз`яснино в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, судом першої інстанції враховано доводи заявника щодо доцільності такого забезпечення.

З`ясовано обсяг позовних вимог, взято до уваги додані до позовної заяви докази в підтвердження наявності спору між сторонами: копії договорів, актів прийому-здачі виконаних робіт, акту ревізії, копії претензій та інше.

Крім того, припинення ОСОБА_2 підприємницької діяльності, коли, як зазначає позивач, такий вживав заходи для здійснення контрольних обмірів, заходи для надання нею документального підтвердження виду, обсягу та якості виконаних робіт по укладених договорах; ігнорування збоку відповідачки претензій про повернення завищеної суми вартості робіт вказує на можливість відчуження рухомого і нерухомого майна на користь третіх осіб, що утруднить виконання майбутнього рішення про задоволення позову.

На утруднення виконання майбутнього рішення про задоволення позову вказує і прийнята державним виконавцем постанова від 24.06.2015 року, якою ухвалу від 16.04.2015 року про накладення арешту на грошові кошти відповідачки повернуто без виконання у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності.

Як зазначає апелянт, постановлена ухвала районного суду про забезпечення позову від 16.04.2015 року викликає у нього сумніви щодо її законності, з огляду на те, що позовна заява була подана 10.06.2015 року, а сама заява про забезпечення позову датується 10.05.2015 року.

Однак, обґрунтування вимог апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки ухвала Сокальського районного суду Львівської області від 16.04.2015 року не є предметом оскарження; про таку ухвалу, що не була виконана, районним судом лише зазначено в оскаржуваній ухвалі від 24.06.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно відповідачки датована 10.05.2015 року, як зазначено судом, подана повторно, і така разом з позовною заявою зареєстрована 15.06.2015 року, що не суперечить нормам ЦПК України. Дана обставина спростовує доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову та усуває сумніви щодо неповного з`ясування обставин справи.

Відтак, наведені обставини свідчать про законність оскаржуваної ухвали та необгрунтованість апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст.313-319 ЦПК України, колегія суддів,- у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 24 червня 2015 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_4