Справа № 161/8920/16-ц
Провадження № 2/161/3377/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу «Луцький клінічний пологовий будинок», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що в період з 01.08.1995 року по 21.06.2016 року вона працювала на посаді лікаря акушер-гінеколога КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок». 21.06.2016 року на підставі наказу № 339-ОС від 21.06.2016 року її було звільнено з займаної посади у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладеним трудовим договором та своєї посадової інструкції, тобто на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Вважає, що відповідач незаконно застосував до неї дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Так, згідно наказу № 339-ОС від 21.06.2016 року підставами звільнення Є: 1) п. 1 наказу № 85-ОД від 02.06.2016 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; 2) рішення профкому закладу № 4 від 30.05.2016 року про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 Пунктом 1 наказу № 85-ОД від 02.06.2016 р. передбачено: «за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором, своєї посадової інструкції, враховуючи, що до працівника раніше неодноразово застосовувались дисциплінарне стягнення у вигляді догани (з 2011 по 2016 роки було 5 доган та одне попередження, остання догана - наказ № 142-ОД від 12.10.20150, застосувати до лікаря акушер-гінеколога відділення № 2 жіночої консультації ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Зі змісту наказу № 339-ОС від 21.06.2016 року вбачається, що за одне порушення трудової дисципліни до неї застосовано три дисциплінарних стягнення: догана на підставі наказу № 142-ОД від 12.10.2015 року, звільнення з роботи на підставі наказу № 85-ОД від 02.06.2016 р. та звільнення з роботи на підставі цього наказу. Рішенням профспілкового комітету КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок» від 30.05.2016 р. надано згоду на її звільнення без зазначення підстав звільнення з роботи. В наказі № 339-ОС від 21.06.2016 р. не зазначено у чому полягає порушення, що стало приводом для звільнення та які застосовані раніше дисциплінарні стягнення враховані відповідачем в якості підстави для звільнення з роботи. Вважає, що накази про звільнення з роботи № 339-ОС від 21.06.2016 р., № 85-ОД від 02.06.2016 р. є незаконними. Випадок внутрішньоутробної загибелі плоду у терміні 31 тиждень, що стався 05.05.2016 року у пацієнтки, яку вона вела як дільничний лікар акушер-гінеколог, не є наслідком невиконання чи неналежного виконання нею професійних обов'язків та посадової інструкції. В поданому на ім'я головного лікаря пояснення вона спростувала факт вчинення нею дисциплінарного проступку з урахуванням результатів проведеного за її направленням 05.05.2016 року о 11.48 ультразвукового дослідження № 1309/9 пацієнтки. Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи відповідач застосував до неї без урахування наказу № 75-а від 16.06.2016 р. «Про недоліки в наданні медичної допомоги та дисциплінарне стягнення на працівників закладу» та наданого нею письмового пояснення. Вважає, що у зв'язку з незаконним звільненням з відповідача на її користь має бути стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.06.2016 року із розрахунку, що середня заробітна плата складає 3040,74 грн. Крім того, незаконним звільненням їй було заподіяно моральну шкоду. Так, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазначала у зв'язку з незаконним звільненням з роботи, приниженням її ділової репутації перед колективом та пацієнтами. Порушення відповідачем її трудових прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану їй моральну шкоду оцінює у 5000 грн. Просить суд поновити її на роботі на посаді лікаря акушер-гінеколога відділення № 2 жіночої консультації Комунального закладу «Луцький клінічний пологовий будинок» з 21 червня 2016 року; стягнути з КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.06.2016 року і до дня ухвалення рішення, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по оплаті правової допомоги в сумі 3500 грн.

Представник позивача позов підтримала, надала пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Крім того, представник позивача пояснила, що Медична рада КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок», зробивши, висновок про наявність в діях позивачки ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку вийшла за межі наданих їй повноважень.

Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що позивач була правомірна звільнена з найманої посади, з дотримання вимог трудового законодавства. В своїй позовній заяві позивач не вказала, які саме норми трудового права були порушені відповідачем при її звільнені. Просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4, який є головним лікарем КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок», пояснив, що вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Звільнення позивачки було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства. Зверненню до профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення позивачки передувало засідання медичної ради закладу на якому детально розбирався випадок з пацієнткою, яку вела ОСОБА_1 як дільничний лікар. З цього приводу є відповідна рецензія лікарів. Медична рада прийшла до висновку, що цей випадок треба було і можна було попередити. Вважає, що професійний рівень ОСОБА_1 не відповідає посаді, яку вона займала. Просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується право на працю.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах - позивач ОСОБА_1 в період з 01.08.1995 року по 21.06.2016 року працювала на посаді лікаря акушер-гінеколога КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок» (а.с. 6-7).

Обов»язки, поскладені на позивачку ОСОБА_1 трудовим договором, визначені у посадовій інструкції лікаря акушер-гінеколога відділення жіночої консультації № 2 КЗ Луцький клінічний пологовий будинок» (а.с. 93-98), з якою ОСОБА_1 ознайомлена.

Наказом № 142-од від 12 жовтня 2015 року до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с. 30-31), яке на день звільнення позивача не зняте.

Правомірність накладення вказаного дисциплінарного стягнення у вигляді догани позивачкою в даному позовному провадженні не ставиться.

02.06.2016 року наказом № 85-ОД до лікаря акушер-гінеколога відділення № 2 жіночої консультації ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (а.с 8).

Підставою застосування даного дисциплінарного стягнення в наказі відповідача зазначено «систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених трудовим договором, своєї посадової інструкції, враховуючи що до працівника раніше неодноразово застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді доган (з2011 по 2016 роки - було 5 доган та одне попередження), остання догана - наказ № 142-од від 12 жовтня 2015 року».

В період з 23.06.2015 року по 28.05.2016 року та з 03.06.2016 року по 17.06.2016 року позивач ОСОБА_1 перебувала на лікарняному (а.с. 17-18).

21.06.2016 року на підставі наказу № 339-ОС ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладеним трудовим договором та своєї посадової інструкції, тобто на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Згідно до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення (п. 3).

Отже, зі змісту п. 3 ст. 40 КЗпП України вбачається, що не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання працівником обов'язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору.

При звільненні працівника з цієї підстави слід врахувати, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватися внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.

Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного суду України, що містяться в п. 22 постанови від 01 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з»ясовувати у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Такими, що систематично порушують трудову дисципліну, визнаються працівники, які мають дисциплінарне чи громадського стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Ані в наказі № 85-ОД від 02.06.2016 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, ані в наказі № 339-ОС від 21.06.2016 року про звільнення останньої, не зазначено які саме обов»язки, покладені на ОСОБА_1 трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку нею систематично не виконувалися без поважних причин, як і не зазначено у чому саме полягає дисциплінарний проступок вчинений ОСОБА_1, за який дане дисциплінарне стягнення було до позивачки застосовано, коли та за яких обставин цей дисциплінарний проступок вчинено.

Не містяться такі відомості і в поданні адміністрації КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок» від 17.05.2016 року на ім»я голови профспілкового комітету КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок» про надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України,а також у протоколі засідання профспілкового комітету від 30.05.2016 року, яким було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 10-12).

Таким чином, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 відповідачем було проведено без достатніх правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, що докази, наведені відповідачем у запереченнях на позов, не спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення її на роботі підлягають до задоволення.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Судом встановлено, що вимушений прогул ОСОБА_1 тривав з 22.06.2016 року по 20 .09.2016 року, що становить 64 робочих днів.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Відомості про заробітну плату позивачки ОСОБА_1 містяться у довідці № 100 від 23.06.2016 року (а.с. 16).

Так, до звільнення позивачки з займаної посади, нею повністю було відпрацьовано березень-квітень 2016 року, тобто 43 робочі дні.

З урахуванням цього середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 141 грн. 43 коп. (6081,73 грн. (нарахована заробітна плата) : 43 робочі дні).

Саме така правова позиція щодо порядку обчислення заробітку звільненого працівника для проведення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-648цс15.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 складає 9051,52 грн. (141,43 грн. х 64 дні).

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 25.05.2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди (порушення прав позивача з боку відповідача є неодноразовими, що встановлено відповідними судовими рішеннями), враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди.

Суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявленої позивачем є завищеним, у ході судового розгляду позивачем та її представником у заявленому розмірі не доведений і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1500 грн.

Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь судових витрат за надання правової дороги в сумі 3500 грн., то суд вважає, що ці вимоги до задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

За правилами ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу.

Разом з тим, стягненню підлягають лише документально підтверджені судові витрати (ст. 88 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), фінансові документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд вважає, що в даному випадку позивачем не надано належного розрахунку на підтвердження понесених нею витрат за надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КЗ «Луцький клінічний пологовий будинок» на користь держави судовий збір в сумі 2756 грн.

На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 40, 147, 149, 235 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального закладу «Луцький клінічний пологовий будинок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря акушер-гінеколога відділення № 2 жіночої консультації Комунального закладу «Луцький клінічний пологовий будинок» з 21 червня 2016 року.

Стягнути з Комунального закладу «Луцький клінічний пологовий будинок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.06.2016 року по 20.09.2016 року у розмірі 9051 (дев»ять тисяч п»ятьдесят одна) грн. 52 коп.

Стягнути з Комунального закладу «Луцький клінічний пологовий будинок» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1500 (тисячу п»ятьсот) грн.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України допусти дане рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Комунального закладу «Луцький клінічний пологовий будинок» на користь держави судовий збір в сумі 2756 (дві тисячі сімсот п»ятьдесят шість) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська