У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Демяносова М.В.,Маляренка А.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Перша миколаївська державна нотаріальна контора, товарна біржа «Імперіал», про визнання договору недійсним, визнання майна особистою приватною власністю, виключення із кола спадкоємців, визнання права на спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх син ОСОБА_9 Після його смерті вони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, в тому числі, у вигляді квартири АДРЕСА_1. Крім них із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка сина ОСОБА_8 ОСОБА_9 з 1992 року по 2008 рік перебував у шлюбі із ОСОБА_6 Позивачі зазначали, що вищевказана квартира була особистою власністю їх сина на підставі свідоцтва про право власності від 24 листопада 1997 року. У 1998 році їх син брав позику у ОСОБА_7 та з метою забезпечення цієї позики 11 листопада 1998 року вони формально уклали договір купівлі-продажу належної сину квартири на товарній біржі «Імперіал». Зазначений договір купівлі-продажу був удаваним, укладеним не з метою передачі ОСОБА_7 права власності на квартиру та відповідно, ОСОБА_10. грошових коштів, а з метою забезпечення повернення позики. Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати недійсним договір купівлі-продажу № 006/11 квартири АДРЕСА_1, укладений 11 листопада 1998 року на товарній біржі «Імперіал» між ОСОБА_9 та ОСОБА_7; визнати вказану квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; виключити ОСОБА_6 з кола спадкоємців, що мають право на спадкування після смерті ОСОБА_9; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право на спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_9 на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, за кожним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року в позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01 лютого 2016 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним та визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначеної частини позовних вимог відмовлено. В частині позовних вимог про визнання права на спадкування за законом рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, а саме: на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, за кожним. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з 1992 року по 2009 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно зі свідоцтвом про право приватної власності від 24 листопада 1997 року ОСОБА_9 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.

11 листопада 1998 року на товарній біржі «Імперіал» між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу № 006/11, згідно з умовами якого останній продав квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2002 року визнано дійсною договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 11 жовтня 1999 року на товарній біржі «Імперіал» між ОСОБА_9 і ОСОБА_7, згідно з умовами якої останній продав належну йому на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 1998 року № 006/11 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,2 кв. м, що складається із двох кімнат, жилою площею 25 кв. м, за грошову суму 1 700 грн і передав її у власність покупцю, а ОСОБА_9 купив вказану квартиру, прийняв її у власність та передав продавцю визначену грошову суму; визнано за ОСОБА_9 право власності на вищевказану квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

У встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися батьки ОСОБА_9: ОСОБА_4, ОСОБА_5, та його донька ОСОБА_8

Також, 05 травня 2015 року до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_6 із заявою про те, що квартира АДРЕСА_1 придбана в період шлюбу, тому вона має право на 1/2 частки вказаної квартири як спільне майно подружжя.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові в частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_9, виходячи із того, що останній набув право власності на неї у період перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, тому в силу вимог ст. 22 КпІІІС (у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин) дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

З цих же підстав апеляційний суд обґрунтовано погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про виключення ОСОБА_6 із кола спадкоємців після померлого ОСОБА_9

Крім того, встановивши, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_6, а отже спадщина відкрилась на її 1/2 частки, і позивачами були заявлені вимоги щодо розміру їх частки у спадщині, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про визнання за позивачами право власності в порядку спадкування за законом на спірну квартиру по 1/6 частки за кожним.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги є безпідставними, були предметом дослідження судів попередніх інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції й висновків суду першої інстанції у нескасованій апеляційним судом його частині та суду апеляційної інстанції не спростовують, зі змісту касаційної скарги та матеріалів справи не вбачається неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2015 року у нескасованій апеляційним судом його частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.К. Парінова

М.В. Демяносов

А.В.Маляренко