НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-59/11
№ 2/183/73/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача-1 ОСОБА_3, представників відповідача-2 ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6, треті особа ОСОБА_7, ОСОБА_8, Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними заповітів, визнання права власності в порядку спадкування за законом

встановив:

24 жовтня 2007 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_6, в якому з урахуванням заяви від 01 грудня 2010 року про зміну позовних вимог щодо вірності зазначеного прізвища просив:

- встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року;

- визнати частково недійсним заповіт від 05 серпня 2005 року реєстровий № 299 оформлений Спаською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області від імені батька позивача - ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6;

- визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: провул. Комарова, 9, с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_9П,, померлої 16 січня 2003 року;

- виділити позивачу реально на праві приватної власності 1/4 частину домоволодіння, розташованого за адресою: провул. Комарова, 9, с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області;

- встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою, розташованою за адресою: провул. Комарова, 9, с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області.

10 березня 2010 року зазначений позов уточнений в порядку ст. 31 ЦПК України, залучено третьою особою - Виконавчий комітет Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В уточненому позові позивач просив:

- визнати заповіт, оформлений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8 05 серпня 2005 року від імені ОСОБА_10 за реєстровим № 299 на користь ОСОБА_6 недійсним;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, на 1/4 частину домоволодіння, розташованого за адресою: провул. Комарова, 9, с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області;

- визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, на 3/8 частини домоволодіння, розташованого за адресою: провул. Комарова, 9, с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області;

- виділити позивачу реально на праві приватної власності 5/8 частин домоволодіння, розташованого за адресою: провул. Комарова, 9, с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області по одному із запропонованих судовою будівельно-технічною експертизою варіантів;

- встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою, розташованою за адресою: провул. Комарова, 9, с. Спаське, Новомосковського району Дніпропетровської області у співвідношенні часток 5/8 та 3/8 частини пропорційно вартості часток у домоволодінні з врахуванням варіантів поділу домоволодіння в натурі, запропонованих судовою будівельно-технічною експертизою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що домоволодіння по провул. Комарова, 9 в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області є спільною сумісною власністю його батьків ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року та ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року. 13 січня 2003 року його мати склала заповіт на користь його батька, який він вважає недійсним, з приводу чого звернувся до суду з позовом, а 05 серпня 2008 року його батько склав заповіт на користь відповідача нової дружини, який він вважає недійсним, тому як він посвідчений секретарем селищної ради, яка не мала права здійснення нотаріальних дій. Після смерті матері він фактично прийняв спадщину, тому як приїздив в зазначене домоволодіння та допомагав батькові, а після смерті батька він у встановлений шестимісячний строк подав заяву на прийняття спадщини. Тому просив визнати зазначений заповіт, складений батьком недійсним, визнати за ним право власності на 5/8 частин спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батьків, виділивши зазначену частину в натурі. Для вирішення питання щодо виділення в натурі його частки просив призначити судову будівельно-технічну експертизу.

28 січня 2008 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_6, в якому з урахуванням заяви від 01 грудня 2010 року про зміну позовних вимог щодо вірності зазначеного прізвища просив:

- встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері - ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003року;

- визнати частково недійсним заповіт, оформлений Спаською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області 05 серпня 2005 року від імені ОСОБА_10 за реєстровим № 299 на користь ОСОБА_6;

- визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, на 1/4 частину грошових вкладів, які знаходяться на особових рахунках в Ощадбанку № 2991/08 на ім`я ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

10 березня 2010 року зазначений позов уточнений в порядку ст. 31 ЦПК України, залучено співвідповідачем Виконавчий комітет Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В уточненому позові позивач просив:

- визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 липня 2003 року, реєстровий № 1-879, оформлений Новомосковською районною державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області недійсним;

- визнати заповіт, складений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8 05 серпня 2005 року за реєстровим № 299 від імені ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 недійсним;

- визнати за позивачем право власності, в порядку спадкування після смерті батьків за законом на 5/8 частин грошових внесків з відсотками, компенсаціями, індексаціями в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлої 16 (14) січня 2003 року, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 10 квітня 2007 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 січня 2003 року померла його мати, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді грошових внесків в ощадбанку, домоволодінням та земельною ділянкою за адресою: провул. Комарова, 9 в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області. У встановлений шестимісячний строк він, як син спадкодавця та ОСОБА_10, як чоловік спадкодавця прийняли зазначену спадщину по 1/2 частині кожному. 10 квітня 2007 року помер його батько, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді: грошових внесків в ощадбанку та 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки по провул. Комарова, 9 в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області. 13 січня 2003 року його мати склала заповіт на користь його батька, який він вважає недійсним, з приводу чого звернувся до суду з позовом, а 05 серпня 2008 року його батько склав заповіт на користь відповідача нової дружини, який він вважає недійсним, тому як він посвідчений секретарем селищної ради, яка не мала права здійснення нотаріальних дій. Тому просив визнати свідоцтво про право на спадщину від 17 липня 2003 року недійсним, визнати заповіт, складений батьком недійсним, визнати за ним право власності на 5/8 частин спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батьків.

28 січня 2008 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_6, в якому з урахуванням заяви від 01 грудня 2010 року про зміну позовних вимог щодо вірності зазначеного прізвища просив:

- встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері - ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003року;

- визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Новомосковською державною районною нотаріальною конторою ОСОБА_10 після смерті його дружини ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, на земельну ділянку (пай), розташовану на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області;

- визнати частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2004 року, виданий ОСОБА_10 Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області;

- визнати частково недійсним заповіт від 05 серпня 2005 року реєстровий № 299, оформлений Спаською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області на майно від імені ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6;

- визнати за позивачем право приватної власності порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 2,9647 га (1/2 частина 1,4823 га), розташованої на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області;

- виділити позивачу на праві приватної власності в натурі земельну ділянку площею 1,4823 га з загальної площі 2,9647 га, яка знаходиться на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області по одному із запропонованих варіантів судово-технічною експертизою.

10 березня 2010 року зазначений позов уточнений в порядку ст. 31 ЦПК України, залучено співвідповідачем Виконавчий комітет Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. В уточненому позові позивач просив:

- визнати заповіт від 05 серпня 2005 року реєстровий № 299 складений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8 від імені ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 недійсним;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 17 липня 2003 року реєстровий № 1-879;

- визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2004 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю за № 01:04:126:01430 недійсним;

- визнати за позивачем право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_11, померлої 16(14) січня 2003 року на 1/2 частину, а після смерті батька - ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, на 1/4 частину, а всього на 3/4 частини земельної ділянки загальною площею 2,9647 га, розташованої на землях Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в межах: А - Б земля ОСОБА_12, Б- В земля ОСОБА_13, В - А земля Спаської сільської ради, площею 2,2235 га;

- виділити позивачу в натурі, по одному із запропонованих судовою технічною експертизою варіантів 3/4 частини площею 2,2235 га земельної ділянки з загальної її площі 2,9647 га, розташованої на землях Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в межах -Б земля ОСОБА_12, Б-В земля ОСОБА_13, В-А земля Спаської сільської ради.

В обґрунтування позову зазначив, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа за його позовом про визнання заповіту, складеного 13 січня 2003 від імені його матері ОСОБА_9 на імя ОСОБА_10, про існування якого йому стало відомо 14 грудня 2007 року. 16 (14) січня 2003 року його мати померла, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді: земельної ділянки (паю) в розмірі 3,5 умовних кадастрових га, розташована на землях Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належала їй на підставі сертифікату за № 0208471 від 19.05.1997 року № 307р; 1/2 частини домоволодіння, розташованого в с. Спаське, провул. Комарова, 9 Новомосковського району Дніпропетровської області; 1/2 частини грошових вкладів. Спадщина була прийнята ним та його батьком ОСОБА_10 17 липня 2003 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою ОСОБА_10 було видане свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом на зазначену земельну ділянку. 05 серпня 2005 року ОСОБА_10 залишив заповіт на користь його дружини ОСОБА_6, складений секретарем Спаської сільської ради ОСОБА_8, яка не мала таких повноважень. 10 липня 2007 року ОСОБА_10 помер позивач та ОСОБА_6 у встановлений законодавством строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини і позивачу стало відомо про існування заповіту батька. У звязку з тим, що він з ОСОБА_6 спільно користуватися спадковим майном не зможуть, у них є спір щодо зазначеного майна та порядку його набуття він вимушений звернутися до суду із зазначеним позовом. Для вирішення питання щодо виділення в натурі його частки просив призначити судову будівельно-технічну експертизу.

28 січня 2008 року позивач звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_6, в якому з урахуванням заяви від 01 грудня 2010 року про зміну позовних вимог щодо вірності зазначеного прізвища просив визнати недійсним заповіт, оформлений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 13 січня 2003 року від імені ОСОБА_9 за реєстровим № 07 на користь ОСОБА_10

23 грудня 2008 року позивачем уточнено позов, зазначено співвідповідачем Виконавчий комітет Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Згідно уточненого позову позивач просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_9, померлої 16 (14) січня 2003 року та визнати недійсним заповіт, оформлений секретарем Спаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 13 січня 2003 року за реєстровим № 07 від імені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10

23 липня 2009 року зазначений позов уточнений в порядку ст. 31 ЦПК України та в уточненому позові позивач просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_9, померлої 16 (14) січня 2003 року; визнати недійсним заповіт, оформлений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 13 січня 2003 року за реєстровим № 07 від імені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10

В обґрунтування позову зазначив, що в порушення Закону України «Про нотаріат» 13 січня 2003 року секретарем Спаської сільської ради ОСОБА_7, яка не мала повноважень на здійснення нотаріальних дій складений та посвідчений заповіт його матері ОСОБА_9 на імя ОСОБА_10 Крім того, зазначив, що підпис, що міститься в заповіті складеному від імені ОСОБА_9 не належить його матері. А тому він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Для підтвердження його доводів просив призначити у справі судово-психіатричну та судову графічну експертизи.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2010 року зазначені вище цивільні справи обєднані в одне провадження за клопотанням представника позивача.

У звязку із закінченням повноважень судді Соколянської О.М., зазначена справа ухвалою від 18 липня 2012 року прийнята до провадження суддею Дубовенко І.Г.

Ухвалою суду від 12 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповітів від 13 січня 2003 року та від 05 серпня 2008 року розєднані з позовними вимогами про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування, виділення частки спадкового майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, у звязку зі значним ускладненням розгляду останніх позовних вимог з вимогами про визнання заповітів недійсним.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про визнання заповітів недійсними задоволено частково. Визнано недійсним заповіт, оформлений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8 05 серпня 2005 року за реєстровим № 299 від імені ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року на користь ОСОБА_6. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року ухвалу суду від 12 березня 2014 року скасовано, передано питання щодо роз`єднання позовів до суду першої інстанції. Крім того, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2014 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з роз`ясненням права останнього на звернення до суду з даними позовними вимогами до тих же самих позивачів з тих же самих підстав.

21 серпня 2014 року справу, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року передано в провадження судді Парфьонова Д.О. та ухвалою від 21 серпня 2014 року прийнято до провадження.

В судовому засіданні 23 вересня 2014 року позивачем збільшено та уточнено позовні вимоги, у відповідності до яких позивач просив: встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року; визнати недійсним заповіт, складений 13 січня 2003 року секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 від імені ОСОБА_9, померлої офіційно 16 січня 2 003 року; визнати недійсним заповіт від 05 серпня 2005 року (реєстровий №299) ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, посвідчений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин домоволодіння №9 по провул. Комарова в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески та земельну ділянку (пай) від 17 липня 2003 року (р/к №1-879) видане ОСОБА_10 після ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, посвідчене нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_14; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2004 року, виданий ОСОБА_10 на підставі розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації від 28 липня 2003 року №855, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за №01:04:126:01430 (кадастровий номер: 13:232:868:00:02:059:0004) на земельну ділянку розміром 2,9647 га; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин грошових внесків з урахуванням відсотків, індексацій та компенсацій станом на 10 квітня 2007 року, які розміщені на особових рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, у філії Ощадбанку України №2 991/08 у с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини земельної ділянки (паю), яка має загальний розмір в цілому 2,9647 га в межах земельної ділянки: А-Б - земля ОСОБА_15; Б-В - земля ОСОБА_13; В-А - землі Спаської сільської ради; кадастровий номер: 13:232:868:00:02:059:0004.

Ухвалою суду від 03 лютого 2015 року роз`єднано та виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6, треті особа ОСОБА_7, ОСОБА_8, Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про виділення спадкового майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою,- щодо вимог про виділ 5/8 частин домоволодіння, виділ в користування 5/8 частини присадибної земельної ділянки, реальний виділ 3/4 частин земельної ділянки (паю).

З урахуванням викладеного, враховуючи загальний обсяг позовних вимог, заяви про уточнення позову та роз`єднання позовів, станом на день розгляду справи, предметом позову є вимоги позивача, в яких останній просить:

- встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року;

- визнати недійсним заповіт, складений 13 січня 2003 року секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 від імені ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року;

- визнати недійсним заповіт від 05 серпня 2005 року (реєстровий №299) ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, посвідчений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин домоволодіння №9 по провул. Комарова в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески та земельну ділянку (пай) від 17 липня 2003 року (р/к №1-879) видане ОСОБА_10 після ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, посвідчене нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_14;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2004 року, виданий ОСОБА_10 на підставі розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації від 28 липня 2003 року №855, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за №01:04:126:01430 (кадастровий номер: 13:232:868:00:02:059:0004) на земельну ділянку розміром 2,9647 га;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин грошових внесків з урахуванням відсотків, індексацій та компенсацій станом на 10 квітня 2007 року, які розміщені на особових рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, у філії Ощадбанку України №2 991/08 у с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області;

- визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини земельної ділянки (паю), яка має загальний розмір в цілому 2,9647 га в межах земельної ділянки: А-Б - земля ОСОБА_15; Б-В - земля ОСОБА_13; В-А - землі Спаської сільської ради; кадастровий номер: 13:232:868:00:02:059:0004.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є сином ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які за час спільного проживання побудували будинок №9 по провул. Комарова в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрований за батьком, мали вклади у банку. Мати, як член ОФГ «Кільченські зорі» отримала право на земельну ділянку, площею 3,50 га. Він проживав окремо від батьків, однак відвідував їх, допомагав по господарству. 16 січня 2003 року його мати - ОСОБА_9 померла. Після смерті матері спадкоємцями залишилися він та його батько ОСОБА_10 Батько залишився проживати за адресою його реєстрації та доглядати за господарством. Позивач, забравши собі деякі предмети домашнього вжитку (дві пухові подушки, килим з ромбами, пральну машинку), продовжив проживати за іншою адресою. Однак, весною та влітку 2003 року (з січня по липень) приїздив з членами його сім'ї в батьківській будинок №9 по провул. Комарова в с. Спаське Новомосковського району, по кілька днів проживав в ньому, обробляв сад та город. Підтримував в належному стані домоволодіння. Не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки нотаріусом йому було повідомлено про не обов`язковість вчинення таких дій за життя батька. В наступному, його батько одружився на ОСОБА_6 та внаслідок негативного відношення нової дружини батька до нього, він став рідше приїздити до батька.

В наступному, 10 квітня 2007 року помер його батько ОСОБА_10 Після смерті батька він звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак від нотаріуса дізнався про наявність заповіту ОСОБА_10 від 05 серпня 2005 року (реєстровий № 299) посвідченого секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8, у відповідності до якого його батько залишив все своє майно ОСОБА_6

Вважаючи означений заповіт таким, що посвідчений неналежною посадовою особою через відсутність повноважень секретаря сільської ради на вчинення дій щодо посвідчення заповітів, складений проти дійсної волі його батька, звернувся з позовом до суду.

Під час судового розгляду дізнався про те, що його мати - ОСОБА_9 13 січня 2003 року склала заповіт за реєстровим №07, яким все своє майно заповіла його батьку ОСОБА_10 та за яким його батько отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 липня 2003 року реєстровий № 1-879 на грошові внески та земельну ділянку (пай). При цьому, батько використав успадковане право на пай, отримавши у власність на підставі розпорядження голови Новомосковської державної адміністрації від 28 липня 2003 року № 855 земельну ділянку, площею 2,9647 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 12:232:865:00:02:059:0004).

Вважає заповіт його матері - ОСОБА_9 недійсним і за ним повинно бути визнане право на спадщину за законом, оскільки він вважав, що отримав спадщину після смерті матері, вступивши у фактичне володіння майном та не знав про заповіт. Зазначив, що заповіт матері складений проти її дійсної волі та підписаний не його матір`ю, про що свідчить підпис в заповіті літерами «Бар», в той час, як його мати мала інший підпис. Крім того, мати з 1988 року була визнана МСЕК безстроково інвалідом другої групи. Не працювала до січня 2003 року, мала тремор рук та обличчя. Більш того, заповіт є таким, що посвідчений неналежною посадовою особою через відсутність повноважень секретаря сільської ради на вчинення дій щодо посвідчення заповітів, відсутність його реєстрації в книзі реєстрації заповітів сільської ради.

Також, оскільки заповіт є недійсним, підлягають визнанню недійсними і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески та земельну ділянку (пай) від 17 липня 2003 року (р/к №1-879) видане ОСОБА_10 після ОСОБА_9, та державний акт на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2004 року, виданий ОСОБА_10, а за позивачем, як спадкоємцем за законом після смерті батьків підлягає визнанню право власності на 5/8 частин житлового будинку, грошових внесків з урахуванням відсотків, індексацій та компенсацій, 3/4 частини земельної ділянки (паю), яка має загальний розмір в цілому 2,9647 га. та оскільки позивач, вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини, який відповідачем-2 не визнається, просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері.

Вказує, що не пропустив строк позовної давності, оскільки про наявність заповіту матері, свідоцтва про право на спадщину та державного акту про право власності на земельну ділянку дізнався лише під час розгляду справи в суді. Після смерті батька звернувся своєчасно до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Також, в судовому засіданні судом позивачу та його представнику розяснені обов`язки, передбачені ст. 10, 60 ЦПК України щодо доведення належними та допустимими доказами обставин, на які посилаються сторони в своїх вимогах чи запереченнях. Позивач та його представник відмовилися від проведення почеркознавчої експертизи підписів в заповітах.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні позов не визнав, вказав на наявність повноважень секретаря сільської ради на посвідчення заповітів, що передбачено безпосередньо Законом України «Про нотаріат». Пояснив, що чи приймалося рішення щодо наділення повноважень секретарів сільської ради на вчинення функцій нотаріуса, чи ні не знає, однак, якщо приймалося, то означені дані могли бути передані в архів місцевої державної адміністрації. Доказів на підтвердження повноважень секретарів сільської ради на вчинення нотаріальних дій посвідчення заповітів, на пропозицію суду, будучи попереджений про зміст ст.10, 60 ЦПК України, не надав.

Представники відповідачів-2 в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову. Вказали на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки знав про заповіт матері і те, що все майно матері буде отримано ОСОБА_10, про що свідчить оформлення ОСОБА_10М, земельної ділянки на себе після смерті матері. Зазначили про те, що підписи в заповіті ОСОБА_9 вчинено нею-ж. Секретарі Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області мали повноваження на посвідчення заповітів на підставі Закону України «Про нотаріат» та виходячи з великої кількості заповітів, складних секретарями під час їх праці на посаді. Позивач спадщину фактично не прийняв, оскільки позивачем не доведено, що він відвідував батька після смерті матері. Внаслідок викладено, оскільки заповіт від імені ОСОБА_9 складено на ім`я ОСОБА_10, який заповів майно відповідачу-2, позивач на день смерті батька та матері не був непрацездатною особою, тому не має права спадкувати за законом після смерті матері та батька. Крім того, після смерті ОСОБА_9, між ОСОБА_10 та позивачем склалися неприязні стосунки, що змусило ОСОБА_10 скласти заповіт на нову дружину.

Третя особа 1 ОСОБА_7, в судовому засіданні 30 липня 2015 року не заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що в літку 2002 року її призначили на посаду Секретаря Спаської сільської ради на час декретної відпустки ОСОБА_8, поклавши на неї функції секретаря та пояснивши, що до її обов`язків, крім іншого, відноситься посвідчення заповітів. Повідомила суду, що 13 січня 2003 року увечері на запрошення ОСОБА_9 прибула до місця мешкання останньої за адресою: провул. Комарова, 9, в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області де посвідчила заповіт ОСОБА_9, який остання підписала в її присутності. Після чого наступного дня, прийшовши на робото, помилково, внесла запис про реєстрацію заповіту ОСОБА_9 до книги реєстрації актів про народження. Будучи допитаною, як свідок, ОСОБА_7 повідомила суду, що знала про хворобу ОСОБА_9 та те, що до них часто ходила їх сусідка ОСОБА_16, яка робила ОСОБА_9 ін`єкції. За життя ОСОБА_9 позивач, доволі часто відвідував своїх батьків за їх місцем мешкання. 13 січня 2003 року за на прохання ОСОБА_9 прибула до місця мешкання останньої за адресою: провул. Комарова, 9, в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області. В будинку були присутні окрім ОСОБА_9, яка за зовнішнім виглядом хворіла, ОСОБА_16 та ОСОБА_1 Запитала, чи впізнає її ОСОБА_9, на що остання відповіла позитивно, назвавши її прізвище та ім`я. Після цього, ОСОБА_16 залишила будинок. Після отримання роз`яснень ОСОБА_9 про зміст заповіту, вона особисто склала його. Після цього, вона запитала у ОСОБА_9, чи впевнена вона в своєму волевиявленні, викладеному в заповіті, на що остання повідомила, що залишить своє майно тому, хто буде за нею доглядати ОСОБА_10 та двічі проставила підпис в заповіті особисто та підписала квитанцію про сплату державного мита. Чи оголосила вона в голос зміст складеного заповіту чи ні, не пам`ятає. Після підписання заповіту, вона побачила, що взяла з собою не книгу реєстрації заповітів Спаської сільської ради, а іншу книгу. В наступному вона не занесла відомості про реєстрацію заповіту до Книги реєстрації заповітів, оскільки невдовзі ОСОБА_9 померла. Повідомила, що бачила, як багато разів ОСОБА_1 після смерті матері приїздив до батька за місцем реєстрації. За яких обставин та коли ОСОБА_10 складав заповіт не знає. В наступні судові засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа 2 ОСОБА_8 в судовому засіданні 09 жовтня 2015 року не заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що в 2000 році її обрано на посаду секретаря Спаської сільської ради. З функціями секретаря ради ознайомлена не була, однак діяла у відповідності до положень Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, в тому числі складала та посвідчувала заповіти фізичних осіб. 03 березня 2003 року, вийшовши з декретної відпустки продовжила виконувати функції Секретаря ради. 05 серпня 2005 року до Спаської сільської ради прийшов ОСОБА_10 та звернувся до неї з проханням скласти заповіт. Після чого вона, дізнавшись про волевиявлення ОСОБА_10 склала заповіт, ОСОБА_10 розписався в ньому, сплатив державне мито, а вона його посвідчила своїм підписом та печаткою ради. В наступні судові засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи 3 - Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області до суду не з`явився, підстав неявки не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні допитано в якості свідків ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_19

Свідок ОСОБА_17 повідомила суду, що проживає з ОСОБА_1 однією сім`єю з 1997 року. Разом з нею позивач часто відвідував своїх батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, перебуваючи із ними в гарних відносинах. В січні 2003 року, під час відвідувань батьків позивача вона бачила ОСОБА_9, яка перебувала в хворобливому стані, не могла самостійно їсти та пити, розмовляти. Коли померла ОСОБА_9, з 2003 року її чоловік разом із нею продовжив, приблизно раз у кожен тиждень, відвідувати батька. Під час від відвідувань, вона разом із позивачем допомагала по домогосподарству. Разом із ОСОБА_1 готували їжу батькові позивача, обробляли огород. Позивач із ОСОБА_10 підтримували гарні сімейні відносини. Однак, після того, як ОСОБА_10 одружився на ОСОБА_6, з 2005 року відносини між позивачем та померлим стали погіршуватися. Пояснила, що плату за пай ОСОБА_9, ОСОБА_1 не отримував. Про пай їй нічого не казали. ОСОБА_10 самостійно отримував плату за пай зерном. До суду щодо спадщини позивач не звертався, оскільки вважав, що позивач та батько знайдуть порозуміння між собою.

Свідок ОСОБА_15 показала суду, що є дружиною брата ОСОБА_20 Була присутньою під час того як ОСОБА_1 допомагав батькам по господарству до 2003 року, проїздивши до них 4-6 разів на місяць. Пояснила, що між позивачем та померлими були гарні стосунки. ОСОБА_9 хворіла на рак. 13 січня 2003 року, під час відвідування нею ОСОБА_9, остання не впізнавала її, лежала та не підводилась. Після смерті ОСОБА_9 вона, разом із ОСОБА_1 декілька разів приїздила до ОСОБА_10 з метою надання допомоги по господарству та пояснила, що обізнано про те, що ОСОБА_1 часто приїздив до батька, надаючи йому допомогу з приготуванням їжі, пранням, наглядом за городом, господарством. З 2005 року, коли ОСОБА_10 одружився на ОСОБА_6, ОСОБА_10 став вчиняти з позивачем та нею сварки, виганяв з будинку. Вказала, що не була обізнана про заповіт ОСОБА_9 та те, що ОСОБА_10 вступив у спадщину після смерті ОСОБА_9 та переоформив спадщину на себе, оскільки ОСОБА_1 про це не повідомляв.

Свідок ОСОБА_18 показав, що його батьки проживають недалеко від місця проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час того, як він відвідував матір, бачив, як до подвір`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 приїздив позивач та допомагав по господарству. Був присутній під час поховання ОСОБА_9 Вказав, що бачив, як після похорон, позивач за згодою з ОСОБА_10 забирав з дому батьків килим та пральну машину. Після смерті ОСОБА_9, на прохання ОСОБА_10 возив останнього знайомитися з ОСОБА_6 Повідомив, що ОСОБА_10 за життя казав йому, що буде залишати все своє майно своєму синові. Зазначив, що ОСОБА_10М, після смерті ОСОБА_9 зерно за пай, належний померлій не отримував.

Свідок ОСОБА_16 показала суду, що за життя ОСОБА_9 на її прохання робила останній ін`єкції лікарських засобів. Пояснила, що до 2003 року бачила, як позивач приїздив до подвір`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надаючи останнім допомогу по господарству. Була присутньою, коли до ОСОБА_21 приходила ОСОБА_7 Вказала, ОСОБА_9 самостійно не могла себе обслуговувати, іноді не впізнавала оточуючих. Після смерті ОСОБА_9 Вона перестала відвідувати ОСОБА_10, однак бачила, що ОСОБА_1 не перестав навідувати свого батька.

Свідок ОСОБА_19 показала суду, що у відповідності до своїх службових обов`язків, як лікар, декілька разів за викликами оглядала ОСОБА_9 Відомості про хворобу останньої внесено до лікарської карти. Про дату та стан ОСОБА_9 під час останнього відвідування не пам`ятає.

Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши Книгу реєстрації заповітів Спаської сільської ради за 2003 рік, оригінал заповіту ОСОБА_9 від 13 січня 2003 року, приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі з 27 січня 1952 року /т.5 а.с.127/.

30 травня 1997 року ОСОБА_9 на підставі рішення Новомосковської районної державної адміністрації № 307-р від 19 травня 1997 року отримала право на земельну частку (пай) розміром 3,50 га у землі, що перебуває у колективній власності ОФГ «Кільченські зорі» про що видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0208471 /т.4 а.с.58, т.5 а.с.130/.

Також, з інформаційної довідки Новомосковського районного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» /т.1 а.с.11-12/, Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок (домоволодіння) від 16 листопада 1989 року /т.1 а.с.50/ відповіді органу, що станом на дату реєстрації права власності здійснював державну реєстрацію прав № 01-108 від18 лютого 2008 року, інвентарних даних домоволодіння, наданих на запит суду /т.1 а.с.49, 51-54/, вбачається, що 16 листопада 1989 року ОСОБА_10 набув право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований за адресою, саме: пров. Комарова, 9, с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, що в цілому складається з будинку літ.А., житловою площею 55,1 кв.м, житловою площею 102,5 кв.м., гаражу літ.Б, льоху літ.В, Л.кухні літ.Г, сараю лі.Ж, сараю літ.З, вбиральні літ.К, сараю літ.Д, л.душа літ.Е, колодязю літ.к1, забору 2-6, колодязю к2.

За життя ОСОБА_1 вносив грошові кошти на особові рахунки, відкриті на його ім`я у відділенні АТ «Ощадбанк» № 2991 в с. Спаське № 24613, № 0576365, № НОМЕР_1, Філії АТ «Ощадбанк» № 2991/08 с. Спаське за рахунками № 8207, №0672, 0572088, № НОМЕР_2, № /а.с.51-55/.

Також, за життя ОСОБА_9 вносила грошові кошти на особові рахунки, відкриті на її ім`я у Філії № 2991/08 АТ «Ощадбанк» с. Спаське № 1617 т.4 а.с.49-53, т.5 а.с.50/, № 6972, № 057233 /а.с.50-51/.

13 січня 2003 року ОСОБА_9, вдома за адресою: провул. Комарова, 9 в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, на випадок її смерті зроблене таке розпорядження: все її майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, вона заповідає ОСОБА_10 Заповіт підписано 13 січня 2003 року ОСОБА_9 о 16-20 годині в присутності секретаря виконкому Спаської сільської Ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 /т. 4 а.с. 77; т. 5 а.с. 126/. З дослідженого судом оригіналу заповіту вбачається, що він був зареєстрований в реєстрі за № 07.

16 січня 2003 року мати позивача ОСОБА_9 померла /т. 1 а.с. 8, 9/.

По день смерті ОСОБА_9 проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із ОСОБА_10 /т.5 а.с.128/.

З копії спадкової справи за № 292/2003, заведеної після смерті ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, вбачається, що 22 квітня 2003 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся чоловік спадкодавця ОСОБА_10 /т. 5 а.с. 122-133/., який на момент смерті ОСОБА_9 досяг пенсійного віку /а.с.129/.

17 липня 2003 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий номер 1-879, яким посвідчено набуття ОСОБА_10 права власності на майно ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом. Спадкове майно складається з сертифікату на право власності на земельну ділянку (пай), розміром 3,50 га в ОФГ «Кільченські зорі», с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, серія ДП № 0208471 та грошового внеску з належними до нього відсотками, компенсаціями та індексаціями на підставі ощадної книжки Ощадного Банку СРСР, що знаходиться в філії № 2991/08 новомосковського відділення Ощадного банку України в с. Спаському за рахунком № 1617 /т.4 а.с.133/.

17 липня 2003 року у сертифікаті серії ДП № 0208471, належному ОСОБА_9 вчинено запис про передачу 17 липня 2003 року права на земельну частку, належного ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 липня 2003 року реєстровий № 1-879.

24 червня 2004 року ОСОБА_10 на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації від 28 липня 2003 року № 855 набув право власності на земельну ділянку площею 2,9647 га, кадастровий номер :02:059:0004, на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /т.4 а.с.55/.

09 липня 2004 року ОСОБА_10 одружився із ОСОБА_22, яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_10 /т.4 а.с.204/.

05 серпня 2005 року ОСОБА_10, на випадок його смерті зроблене таке розпорядження: все його майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, він заповідає ОСОБА_6 Заповіт підписано 05 серпня 2005 року ОСОБА_10 в присутності секретаря виконкому Спаської сільської Ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 299 /т.1 а.с.43, 43-44, т. 5 а.с.57/.

10 квітня 2007 року помер батько позивача та чоловік відповідача-2 ОСОБА_10 /т. 1 а.с. 8, 10, т.4 а.с.204/.

З копії спадкової справи за № 296/2007, заведеної після смерті ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, вбачається, що 20 квітня 2007 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася дружина спадкодавця ОСОБА_6 та 22 травня 2007 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син спадкодавця ОСОБА_1 /т.5 а.с.112/, місце реєстрації якого з 16 червня 1981 року є: АДРЕСА_1 /т.4 а.с.228/. Листом нотаріуса від 12 жовтня 2007 року № 1423 позивача повідомлено про наявність заповіту ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 /т.5 а.с.116/. Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 не видавалось.

Розглядаючи позовні вимоги в частині: встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини після ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року; визнання недійсним заповіту, складеного 13 січня 2003 року секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 від імені ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року (надалі Заповіт ОСОБА_9П.), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові внески та земельну ділянку (пай) від 17 липня 2003 року (р/к №1-879) виданого ОСОБА_10 після ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, посвідченого нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_14, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1, 4 ст. 60, ч.1 ст.61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач в своєму позові посилається на фактичне прийняття ним спадщини після смерті матері, недійсність зазначеного заповіту через те, що він посвідчений не повноважною особою, підписаний не заповідачем через те, що остання не могла усвідомлювати свої дії, підписаний не уповноваженою на те особою без дотримання процедури засвідчення заповіту. І оскільки заповіт, на підставі якого його батько ОСОБА_10 набув право власності на майно ОСОБА_9 є недійсним, недійсними є і документи, якими встановлено набуття ОСОБА_10 право власності на майно ОСОБА_9 - свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески та земельну ділянку (пай), державний акт на право власності на земельну ділянку.

Так, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилася до 01 липня 2003 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_9, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, чоловік та син померлої.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Так, поясненнями свідків ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_18 підтверджується, що ОСОБА_10, як спадкоємець першої черги за законом протягом шести місяців від дня смерті ОСОБА_9 вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини. Зокрема: взяв речі, що належали в тому числі і померлій ОСОБА_9 - килим та пральну машину; приїздив до домоволодіння, в якому проживала померла, допомагаючи підтримувати будинок, в якому проживала померла, обробляв присадибну ділянку.

Водночас, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів і встановлення означеного факту повинно зумовлювати відповідні юридичні наслідки для особи, яка звертається із заявою.

Ч.ч.1,2 ст.524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як вказано вище, 13 січня 2003 року ОСОБА_9 склала заповіт, за яким все її майно, де б воно не було із чого б воно не складалось, вона заповідає ОСОБА_10

Відповідно до вимог ст.ст. 46, 47, 55, 541 ЦК України, в редакції 1963 року заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Недодержання у випадках зазначених у законі письмової та нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням 2 сесії ХХІІІ скликання ОСОБА_7 призначено секретарем Спаської сільської ради на час декретної відпустки ОСОБА_23 /т.4 а.с.94/.

У відповідності до ч.4 ст.1 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 20 лютого 2002 року, чинного на дату складання заповіту ОСОБА_24, у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 38 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

П.1 ч.1 ст.37, ч.1 ст.39, ч.1 ст.52, ч.1 ст.56 Закону України «Про нотаріат» в редакції від 20 лютого 2002 року передбачалось, що у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів мають право, в тому числі і вчиняти таку нотаріальну дію, як посвідчення заповітів. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Усі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами чи посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, реєструються в реєстрах нотаріальних дій. Нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу чи іншій посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії.

Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994 року затверджено Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України.

Пунктом 2 розділу І означеної Інструкції, в редакції, чинній на дату складання заповіту ОСОБА_24 передбачалось, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Також, підпунктом 1 пункту 19 розділу ІІ, пунктом 32 розділу ІІІ Інструкції встановлювалось, що всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчувальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету. Інструкції визначалось, що заповіт, посвідчений посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів.

Однак з наданого на огляд суду журналу реєстрації заповітів Спаської сільської ради, копію якого долучено до матеріалів справи, вбачається, що за реєстровим № 07 немає будь-яких записів, в тому числі і щодо заповіту /т. 4 а.с. 78-79/; з довідки за № 101 від 13 березня 2012 року, виданої виконкомом Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, вбачається, що в алфавітній книзі реєстрації нотаріальних дій дії за 13 січня 2003 року відсутні /т. 5 а.с. 56/.

Крім того, згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів, а згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Ч.ч.3, 4 ст.10 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, на запити суду щодо необхідності надання службових та посадових інструкцій Секретаря Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, інших доказів стосовно службових повноважень Секретаря Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області суду повідомлено про передачу всіх відомостей за 2003, 2005 роки, що стосуються призначення та посадових обов`язків секретарів в архів /т.6 а.с.181/.

Водночас, доказів на підтвердження прийняття виконкомом Спаської сільської ради рішення, яким секретар Грузин Н.Є., як посадова особа, уповноважується виконувати функції нотаріуса, рішення, яким-би секретар Спаської сільської ради наділявся повноваженнями виконувати функції нотаріуса, затвердженої рішенням Ради посадової інструкції секретаря сільської ради із наділенням Секретаря повноваженнями виконувати від імені Ради функції нотаріуса із відміткою ОСОБА_7 про ознайомлення із посадовою інструкцією суду не надано.

З відповіді голови Спаської сільської ради Дніпропетровської області за № 262 від 10 листопада 2009 року вбачається, що виконкомом Спаської сільської ради рішення, яким секретар Грузин Ніни Євгенівни, як посадова особа, уповноважується виконувати функції нотаріуса не приймалося /т. 1 а.с.81/. Це ж підтверджується показами в судовому засіданні самої ОСОБА_7, яка станом на 13 січня 2003 року працювала секретарем виконкому Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Більш того, судом в судовому засіданні роз`яснено представнику відповідача-2 обов`язок підтвердження належними доказами обставин справи та зобов`язано безпосередньо у судовому засіданні надати суду докази на підтвердження повноважень Секретаря Ради.

Однак, представником відповідача-1 означені докази суду до судового засідання не надані. При цьому представником відповідача-1 в судовому засіданні 09 лютого 2016 року пояснено, що секретар Ради, як посадова особа саме в силу Закону України «Про нотаріат» має право посвідчувати заповіти і докази на підтвердження повноважень можуть зберігаються в архіві Державної адміністрації.

Водночас, на запит суду, 28 вересня 2015 року від Архівного відділу Новомосковської районної адміністрації отримано архівний витяг з рішення ради про призначення ОСОБА_7 секретарем Спаської сільської ради /т.7 а.с.2/. Інших документів не надходило.

Внаслідок викладеного, наявні підстави для висновку про недійсність заповіту в силу ст.47 ЦК УРСР, оскільки секретар виконкому Спаської сільської Ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 не мала права посвідчувати заповіт, складений ОСОБА_9 13 січня 2003 року і, як наслідок підлягають визнанню недійсним і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески та земельну ділянку (пай) від 17 липня 2003 року (р/к №1-879) виданого ОСОБА_10 після ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, посвідченого нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_14

При цьому, посилання позивача та його представника на те, що зазначений заповіт не підписувався самою ОСОБА_9, або на те, що в момент складення заповіту ОСОБА_9 не усвідомлювала значення своїх дій не можуть бути прийняті судом до уваги як не підтверджені належними та допустимими доказами, якими повинні бути висновки експертів, що мають відповідні знання в галузі психіатрії та криміналістичного почеркознавства.

Водночас, відповідно до вимог ст.ст. 74-76, 80 ЦК УРСР, вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Позивачем вперше предявлений позов в жовтні 2007 року, жодних клопотань про визнання причини пропуску строку позовної давності поважними ані позивачем, ані його представником не надано. Зазначено, що строк ними не пропущений через те, що про порушене право їм стало відомо лише 14 грудня 2007 року в судовому засіданні.

Аналізуючи зібрані докази у справі, в сукупності з показами свідків, а саме ОСОБА_17, ОСОБА_15 які показали, що після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_1 відвідував батька за місцем його проживання, не отримував доходи від використання права на земельну ділянку, належну померлій. Також про пропуск строку позовної давності свідчить і те, що позивач не вчинював дій, пов`язаних із оформленням спадкового майна у власність, знаючи про наявність паю, належного ОСОБА_9, про наявність вкладів у банку, звернувся з позовом про встановлення факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_9 24 жовтня 2007 року.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог позивача про визнання заповіту, складеного 13 січня 2003 року ОСОБА_9 та посвідченого секретарем Спаської сільської ради ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові внески та земельну ділянку (пай) від 17 липня 2003 року (р/к №1-879) виданого ОСОБА_10 після ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року, посвідченого нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_14 недійсним необхідно відмовити, у звязку із закінченням строку позовної давності.

При цьому, оскільки судом відмовлено в задоволенні позову про визнання заповіту та свідоцтва про право власності на спадщину недійсними, то встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_25П не зумовлює відповідні юридичні наслідки для позивача і підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Розглядаючи вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2004 року, виданого ОСОБА_10 на підставі розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації від 28 липня 2003 року №855, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів за № 01:04:126:01430 (кадастровий номер: 13:232:868:00:02:059:0004) на земельну ділянку розміром 2,9647 га, суд виходить з наступного.

Позивач в позові посилається на те, що право власності на означену земельну ділянку виникло внаслідок оформлення ОСОБА_10 права на земельну ділянку після смерті ОСОБА_9

Водночас, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що право власності на земельну ділянку оформлене шляхом виділення означеної земельної ділянки в натурі.

Так, згідно з пунктом 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Мінагрополітики від 14 березня 2001 № 62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 04 квітня 2001 за № 305/5496, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення загальних зборів колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна.

Абзацами першим третім пункту 15 вказаного Порядку передбачено, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі.

При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передачі майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

З наданої суду копії Свідоцтва про право власності на майновий пай не вбачається відмітки про виділення його в натурі спадкоємцю. Крім того, наявна різниця в розмірах ділянок, на яку мала право ОСОБА_9 за свідоцтвом та яку отримав у власність ОСОБА_10 у відповідності до Державного акту. Крім того, акту приймання-передачі майна, рішення органу місцевого самоврядування, органу державної влади, яким би ОСОБА_9 наділявся земельною ділянкою внаслідок виділення в натурі майнового паю суду не надано, що свідчить про безпідставність висновку позивача про те, що означений Державний акт видано внаслідок реалізації ОСОБА_10 права на земельний пай, отриманого у спадок від ОСОБА_21 Інших підстав для визнання недійсним державного акту суду не наведено, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Розглядаючи вимоги про визнання недійсним заповіту ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, посвідченого секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8 05 серпня 2005 року за реєстровим № 299.

Позивач в своєму позові посилається на недійсність зазначеного заповіту через те, що він посвідчений не повноважною особою.

Статтею 1257 ЦК України визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм § 2 глави 16 ЦК України відповідно до встановлених судом обставин, якщо вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК України); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК України). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення ст. 1247 ЦК України. ОСОБА_22 заповіти прирівнюються до заповітів, посвідчених нотаріусами, та порядок їх посвідчення затверджений постановою КМУ від 15 червня 1994 року № 419 «Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених».

Згідно з п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 14 листопада 2011 року № 1298/20036) нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради покладено вчинення цих дій.

Посвідчення заповіту не уповноваженою особою, тобто посадовою, службовою особою, яка відповідно до норм статей 1251 - 1252 ЦК України не уповноважена посвідчувати заповіти, має мати наслідком нікчемність заповіту (ч. 1 ст. 1257 ЦК України).

Так, на запити суду щодо необхідності надання службових та посадових інструкцій Секретаря Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, інших доказів стосовно службових повноважень Секретаря Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області суду повідомлено про передачу всіх відомостей за 2003, 2005 роки, що стосуються призначення та посадових обов`язків секретарів в архів /т.6 а.с.181/.

Водночас, доказів на підтвердження прийняття виконкомом Спаської сільської ради рішення, яким секретар Грузин Н.Є., як посадова особа, уповноважується виконувати функції нотаріуса, рішення, яким би секретар Спаської сільської ради наділявся повноваженнями виконувати функції нотаріуса, затвердженої рішенням Ради посадової інструкції секретаря сільської ради із наділенням Секретаря повноваженнями виконувати від імені Ради функції нотаріуса із відміткою ОСОБА_7 про ознайомлення із посадовою інструкцією суду не надано.

З відповіді голови Спаської сільської ради Дніпропетровської області за № 296 від 08 грудня 2009 року вбачається, що виконкомом Спаської сільської ради рішення, яким секретар Лапа Катерина Миколаївна, як посадова особа, уповноважується виконувати функції нотаріуса не приймалося /т.1 а.с.82/. Це ж підтверджується показами в судовому засіданні самої ОСОБА_8

Більш того, судом в судовому засіданні роз`яснено представнику відповідача-2 обов`язок підтвердження належними доказами обставин справи та зобов`язано безпосередньо у судовому засіданні надати суду докази на підтвердження повноважень Секретаря Ради.

Однак, представником відповідача-1 означені докази суду до судового засідання не надані. При цьому представником відповідача-1 в судовому засіданні 09 лютого 2016 року пояснено, що секретар Ради, як посадова особа саме в силу Закону України «Про нотаріат» має право посвідчувати заповіти і докази на підтвердження повноважень можуть зберігаються в архіві Державної адміністрації.

Водночас, на запит суду, 28 вересня 2015 року від Архівного відділу Новомосковської районної адміністрації отримано архівний витяг з рішення ради про призначення ОСОБА_8 секретарем Спаської сільської ради /т.7 а.с. 3/. Інших документів не надходило.

Аналіз вищевикладеного переконує суд в тому, що секретар виконкому Спаської сільської Ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_26 не мала права посвідчувати заповіт, складений ОСОБА_10 05 серпня 2005 року, а тому позовні вимоги позивача щодо визнання зазначеного заповіту недійсним підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимог позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на: 5/8 частин домоволодіння № 9 по провул. Комарова в с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області; 5/8 частин грошових внесків з урахуванням відсотків, індексацій та компенсацій станом на 10 квітня 2007 року, які розміщені на особових рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, у філії Ощадбанку України №2 991/08 у с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області; на 3/4 частини земельної ділянки (паю), яка має загальний розмір в цілому 2,9647 га в межах земельної ділянки: А-Б - земля ОСОБА_15; Б-В - земля ОСОБА_13; В-А - землі Спаської сільської ради; кадастровий номер: 13:232:868:00:02:059:0004 суд виходить з наступного.

Статтями 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Ч.4 ст.1257 ЦК України визначено, що у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст.1268 ЦК України визначено, що Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3).

У відповідності до ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1272 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Так, з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_10 вбачається подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 дружини та ОСОБА_1 сина спадкодавця. Інших осіб, спадкоємців першої черги, які б подали заяви про прийняття спадщини судом не встановлено.

Оскільки ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_9 в порядку спадкування за заповітом та набув за життя спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, вклади у банку, земельна ділянка, площею 2,9647 га, заповіт ОСОБА_10 від 05 серпня 2005 року за реєстровим № 299 визнано недійсним, ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, доказів відчуження означеного майна на користь третіх осіб за життя спадкодавця та після його смерті суду не надано, право власності на 1/2 частину належного спадкодавцю майна (з урахуванням 1/2 частки, на яку має право ОСОБА_6, як дружина померлого) повинно бути визнано за спадкоємцем першої черги за законом, яким є ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом і позов в цих частинах підлягає задоволенню частково.

Також, з огляду на зміст позовних вимог та підстави позову, суд вважає за необхідне задовольнити позов і в частині визнання за ОСОБА_1 права на 1/2 частину земельної частки (паю), розміром 3,50 га в ОФГ «Кільченські зорі», с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, як такого, прийнятого, однак не оформленого спадкодавцем позивача після смерті ОСОБА_9

Приходячи до даного висновку, суд враховує зміст та підстави заявлених позовних вимог, те, що у відповідності до позову позивач фактично просить визнати за ним право на 3/4 частини означеної земельної ділянки, при цьому вказуючи в позові, що ОСОБА_10 фактично реалізував право на земельну частку в розмірі 3,50 га, отримавши земельну ділянку площею 2,9647 га на підставі розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації від 28 липня 2003 року № 855.

При цьому, суд виходить з фактичного вирішення позову в частині відмови у вимогах позивача щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 червня 2004 року, виданого ОСОБА_10, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів за № 01:04:126:01430 (кадастровий номер: 13:232:868:00:02:059:0004) на земельну ділянку розміром 2,9647 га, про що наведено вище, відсутності доказів належної реєстрації за ОСОБА_10 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 права на земельну частку (пай) у відповідності до діючого на момент набуття спадщини законодавства, вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-VI та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року № 1051 та керується положеннями ст.4, 11, 214, 215 ЦПК України під час даного висновку. Також суд враховує і зміст відповіді Відділу земельних ресурсів у Новомосковському районі Дніпропетровської області з якого вбачається, що державної реєстрації переходу права власності на земельну частку не проведено.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України, у відповідності до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позовні вимоги, що задоволені судом про визнання заповіту від 05 серпня 2003 року недійсними оплачені позивачем при подачі позову судовим збором в розмірі 8,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача: з виконкому Спаської сільської ради Новомосковського району; позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спадкового майна оплачені позивачем судовим збором в розмірі 51,00 грн. та підлягають стягненню з ОСОБА_6

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, ОСОБА_6, треті особа ОСОБА_7, ОСОБА_8, Новомосковська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсними заповітів, визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт, оформлений секретарем Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_8 05 серпня 2005 року за реєстровим № 299 від імені ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року на користь ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: пров. Комарова, 9, с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, житловою площею 55,1 кв.м., загальною площею 102,5 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 2,9647 га, розташованої на землях Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:059:0004 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових внесків з належними до нього відсотками, компенсаціями, індексаціями, розміщених на особових рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року, що знаходяться у відділенні АТ «Ощадбанк» № 2991 в с. Спаське, за рахунками № 24613, № 0576365, № НОМЕР_1, Філії № 2991/08 с. Спаське за рахунками № 8207, №0672, № 2572088, №, № НОМЕР_3, та відкритих на ім`я ОСОБА_9, померлої 16 січня 2003 року у Філії № 2991/08 с. Спаське що знаходяться на рахунках № 1617, № 6972, № 057233 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого 10 квітня 2007 року право на ? частину земельної частки (паю), розміром 3,50 га в ОФГ «Кільченські зорі», с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, що належало ОСОБА_9, померлій 16 січня 2003 року та спадкоємцем якої був ОСОБА_10, який прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Виконавчого комітету Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8 (вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 51 (п`ятдесят одну) гривню 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі складено 12 лютого 2016 року.

Суддя Д.О. Парфьонов