Справа № 442/4041/16-ц
Провадження № 4-с/442/127/2016
УХВАЛА

Іменем України

06 червня 2016 року Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, заінтересована особа ТзОВ «Інтернешнл Каттер манюфекчерер ГМБХ(ІСМ)», -

В С Т А Н О В И В :

02 червня 2016 року скаржник звернувся до суду з скаргою на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій при примусовому виконанні рішення суду згідно виконавчого листа №2-127/2006 виданого 13.11.2006 року.

Скаржник ОСОБА_2 звертається до суду зі скаргою, а отже у порядку цивільного судочинства, оскільки у порядку адміністративного судочинства до суду подаються позовні заяви (ст. 181 КАС України ).

Згідно п. 1 ч. 2ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Згідно розяснень пункту 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статей 28, 41, 89 Закону України «Про виконавче провадження» при визначених умовах у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виносить постанови про стягнення виконавчого збору, про накладення штрафу та про стягнення витрат, повязаних із організацією та проведенням виконавчих дій.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У звязку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Згідно розяснень пункту 6 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскаржень рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Прийнята державним виконавцем постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, не виконана самостійно, є підставою для її примусового виконання.

За змістом пункту 7 частини 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

З урахуванням наведеного, дана скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 383-385, 122 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3, заінтересована особа ТзОВ «Інтернешнл Каттер манюфекчерер ГМБХ(ІСМ)», - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали

Суддя Р.Г. Коваль