АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 568/3623/15ц Головуючий у І інстанції Подячева І.Д
Номер провадження 22-ц/791/194/16 Доповідач Базіль Л.В.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Прокопчук Л.П

ОСОБА_1

Секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності та зняття з реєстрації

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він та відповідачка 29 серпня 2003 року зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Каховського районного управління юстиції, про що зроблений актовий запис №146.

Позивач зазначав, що рішенням Каховського міськрайонного суду від 20.06.2013 року шлюб між ними розірвано, однак досягнувши між собою примирення продовжували проживати разом однією сімєю, як чоловік та жінка.

В серпні 2015 року сімя остаточно розпалася, шлюбні відносини припиненні та з цього часу проживають окремо.

За час шлюбу та у період фактичного проживання однією сімєю ними відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 23.01.2012 року придбано квартиру АДРЕСА_1 на придбання якої частково були витрачені спільні кошти подружжя, в розмірі 5000,00 дол. США та 26.12.2014 року придбано автомобіль марки Опель, 2005 року випуску.

Оскільки домовленості між ними щодо поділу спільно нажитого майна не досягнуто позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1; визнати автомобіль марки Опель обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В ході судового розгляду справи ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2, в якій посилаючись на положення ч.3 ст.57 Сімейного Кодексу України просила суд визнати за нею право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2, оскільки квартира була придбана за її особисті кошти,також просила суд виселити відповідача з квартири, із зняттям його з реєстрації.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позовну заяву ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру №65, що знаходиться в м. Каховка по вулиці Жовтневій,9.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №65 по вулиці Жовтневій,9 м. Каховка Херсонської області.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог. Крім того повернути йому надмірну сплачену ним суму судового збору при поданні позовної заяви в сумі 341 грн.67 коп.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідачки та її представника, які доводів апеляційної скарги не визнали, просили її відхилити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/12 частину квартири та задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено, що зазначена частина спірної квартири є обєктом спільної сумісної власності подружжя та встановивши, що спірна квартира придбана відповідачкою за кошти, які вона отримала від продажу іншої належної їй квартири дійшов правильного висновку про те, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на законі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2003 року по 20 червня 2013 року.

02 грудня 2003 року відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_4, діючи від свого імені та від імені ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 квартиру №23, що знаходиться в будинку №5 по вулиці Жовтневій в місті Каховка Херсонської області (а.с.106)

08 січня 2012 року ОСОБА_3 відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі продажу продала квартиру №23, що знаходиться в будинку №5 по вулиці Жовтневій в місті Каховка Херсонської області, а ОСОБА_6 купив вказану квартиру. Продаж квартири вчинено за 132819,00 грн. (а.с.102)

23 січня 2012 року відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі продажу ОСОБА_3 придбала за 81678,00 грн. квартиру №65, що знаходиться в будинку №9 по вулиці Жовтневій в місті Каховка Херсонської області. (а.с.7)

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 57-59 ЦПК України обставини справи повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що спірна квартира придбана ОСОБА_3 за кошти, які вона отримала від продажу іншої належної їй квартири підставно дійшов висновку про те, що ця квартира є її особистою приватною власністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що частина спірної квартири придбана за спільні кошти подружжя - безпідставні, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а посилання заявника на те, що сторонами у справі в суді першої інстанції визнавалася вказана обставина, що в силу ст.61 ЦПК України не потребує доказування були перевірені апеляційним судом та не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів також погоджується і з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки зазначене майно придбано ОСОБА_3 26 грудня 2014 року, тобто після розірвання шлюбу з ОСОБА_2, а факт спільного проживання сторін у справі однією сімєю після розірвання шлюбу липня 2013 року по серпень 2015 року позивачем не доведено належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки свідченням свідка ОСОБА_7 про те, що сторони у справі не проживають разом лише десь півроку є безпідставними, оскільки не підтверджені матеріалами справи.

Допущені судом першої інстанції порушення процесуальних норм права в частині допиту свідків, а саме не приведення їх до присяги свідка та не попередження про кримінальну відповідальність безпосередньо перед їх допитом, на що вказував заявник в скарзі були усунуті апеляційним судом, шляхом повторного допиту свідків, які підтвердили свої свідчення надані в суді першої інстанції та спростували твердження позивача про спільне проживання його та відповідачки однією сімєю після розірвання шлюбу.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на свідчення ОСОБА_3, надані нею в якості потерпілої під час кримінального провадження, а саме щодо того, що через деякий час вони з ОСОБА_2 зійшлися не є підтвердженням факту проживання їх однією сімєю після розірвання шлюбу з липня 2013 року по серпень 2015 рік.

Отже, рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та в частині задоволення зустрічних позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру №65, що знаходиться в м. Каховка по вулиці Жовтневій,9 є законним та обґрунтованим і скасуванню з підстав зазначених в апеляційній скарзі не підлягає.

Разом з тим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою №65 по вулиці Жовтневій,9 в місті Каховка Херсонської області вийшов за межі заявлених ОСОБА_3 зустрічних позовних вимог є такими, що заслуговують на увагу, оскільки такі вимоги відповідачкою не заявлялися.

Посилання ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду справи на уточнення нею зустрічних позовних вимог в суді першої інстанції є безпідставними, оскільки не підтверджені матеріалами справи.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Заява позивача, що міститься в апеляційній скарзі про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору не може бути задоволена, оскільки порушене питання не віднесено до повноважень апеляційного суду.

Відповідно до п.44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що питання щодо повернення сплаченої суми судового збору в будь якому разі вирішується судом, який вирішував питання, повязанні з відкриттям провадження у справі, чи розглядав справу, навіть якщо таку сплату помилково здійснено не за місцем розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.303,307,309 ЦПК України

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 30 жовтня 2015 року в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 65 по вулиці Жовтневій 9, м. Каховка Херсонської області скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.В Базіль

Судді: О.М ОСОБА_1

Л.П Прокопчук