АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2530/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Корнієнко Н. В.
при секретаріНаконечній М. М.

представника відповідача Демидова С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ПП «Центр Промінь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ПП «Центр Промінь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.08.2012 року він був прийнятий на роботу до ПП «Центр Промінь» і призначений на посаду завідуючого учбовою частиною відділення курсів в м. Черкаси по сумісництву, з окладом 1300 грн. в місяць.

04.12.2014 року ОСОБА_7 написав заяву про звільнення за власним бажанням.

Позивач стверджує, що з моменту працевлаштування не отримував індексації пенсії. Загальний розмір заборгованості по заробітній платі складав 8322,58 грн., 2504,58 грн. компенсація за невикористану відпустку, 1147,35 грн. індексація.

Заочним рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 04.09.2015 року були стягнуті 8322,58 грн. заборгованості по зарплаті, 2504,58 грн. компенсація за невикористану відпустку, 1147,35 грн. індексація, вказані суми перераховані позивачу державним виконавцем 15.04.2016 року.

У зв'язку з невиплатою відповідачем при звільненні у грудні 2014 року всіх належних йому від підприємства сум, ОСОБА_7 просив суд стягнути з ПП «Центр Промінь» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20556,40 грн.

14.06.2016 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в період з лютого 2013 року по листопад 2013 року в сумі 8021,70 грн. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в період з 15.11.2013 року по день ухвалення рішення по справі в сумі 58 812,30 грн.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права і просить скасувати рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7 до ПП «Центр Промінь» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем в повному об'ємі проведено розрахунок при звільненні, а доводи позивача про існування домовленості між сторонами в період роботи щодо виконання позивачем додаткових послуг чи робіт, не обумовлених трудовим договором, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_7 згідно наказу № 4/к від 31.07.2012 року по приватному підприємству «Центр Промінь» був прийнятий на роботу на посаду завідуючого учбовою частиною відділення курсів в м. Черкаси по сумісництву з 01.08.2012 року. Наказом №30/к від 15 листопада 2013 року по П/П «Центр Промінь» ОСОБА_7 звільнений з посади завідувача учбової частини за статтею 43-1 КЗпП України.

Згідно з домовленості роботодавця з працівником, зарплата йому виплачувалась на картковий рахунок на його ім'я № НОМЕР_1 в ПАТ КБ "Приватбанк", що сторонами не оспорювалось.

В 2015 році позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості при звільненні, так як вважав що звільнення його з роботи відбулось за його заявою про звільнення у грудні 2014 року.

Заочним рішенням Соснівського районного суду Черкаської від 04.09.2015 року на користь позивача з відповідача були стягнуті заборгованість по заробітній платі в сумі 8322,58 грн., компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2504,58 грн., індексація заробітної плати в розмірі 1147,35 грн. та моральна шкода в розмірі 1000, а всього 12974,51 грн. 16.02.2016р. на підставі платіжної вимоги від 05.02.2016 року з рахунку приватного підприємства «Центр Промінь» державним виконавцем було стягнуто 12974,51 грн., які 15.04.2016 року перераховані на користь позивача. Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 17.03.2016 року за заявою приватного підприємства «Центр Промінь» заочне рішення від 04.09.2015 року було скасоване.

19.04.2016 року ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області позов ОСОБА_7 до ПП «Центр Помінь» за заявою позивача залишений без розгляду. Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 23.05.2016 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01.07.2016 року, відмовлено у задоволенні заяви ПП "Центр Промінь" про поворот виконання заочного рішення від 04.09.2015 року.

Згідно доводів ОСОБА_7, при звільненні його з роботи 15.11.2013 року роботодавцем йому не була виплачена заборгованість по зарплаті в сумі 8021,70 грн., яка виникла за період з лютого по листопад 2013 року, оскільки з лютого по листопад 2013 року в зв'язку з підвищенням його окладу з 1300 до 2000 грн. йому до виплати підлягала зарплата 21021,70 грн. (2000*9 міс+3021,70 грн.), однак фактично було виплачено 13000 грн. (1300*10 міс.). Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_7 звернувся з відповідним позовом до суду.

Зазначені правовідносини регулюються Конституцією України, КЗпП України та Законом України «Про оплату праці». Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а статтею 55 Конституції України передбачено захист прав і свободи громадянина судом.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон України "Про оплату праці") заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу

Згідно доводів позивача, при звільненні 15.11.2013р. роботодавцем йому не була виплачена заборгованість по зарплаті в сумі 8021,70 грн., яка виникла за період з лютого по листопад 2013 року, оскільки з лютого по листопад 2013 року в зв'язку з підвищенням його окладу з 1300 до 2000 грн. йому до виплати підлягала зарплата 21021,70 грн. (2000*9 міс+3021,70 грн.), однак фактично було виплачено 13000 грн. (1300*10 міс.).

Згідно довідки ПП «Центр Промінь» від 15.09.2016 року № 99 в період роботи позивача з 01.08.2012 року по 15.11.2013 року його оклад становив 1300 грн., з 01.02.2013 року збільшився до 2000 грн., що перевищує прожитковий мінімум, в зв'язку з чим згідно з вимогами законодавства індексація не проводилась. Зарплата перераховувалась позивачу на банківську картку, всього в період роботи було перераховано 23616,50 грн. зарплати та компенсації за невикористану відпустку, крім того на господарські потреби додатково позивачу було перераховано 10913,50 грн.(а.с. 130-131).

Правильність нарахування та виплати ОСОБА_7 заробітної плати за 2013 рік в 2015 році були предметом перевірки ПП «Центр Промінь» з боку органу державної податкової служби і порушень не виявлено.

Згідно з оборотно-сальдовою відомістю протягом спірного періоду роботи з лютого по жовтень 2013 року позивачу нараховувалась заробітна плата в розмірі 2000*9 = 18000 грн., у листопаді позивачу нараховано 3021,70 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку 1974,08 грн., всього у вказаний період позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 21021,70 грн. (2000*9 міс+3021,70 грн.), факт виплати вказаної суми після утримань податків та обов'язкових платежів підтверджується індивідуальними відомостями УПФУ в м. Черкаси про застраховану особу за даними персоніфікованого обліку та податковим розрахунком (а.с.145).

Згідно з помісячними розрахунковими відомостями по заробітній платі після утримань податків та обов'язкових платежів позивачу підлягало до виплати у лютому - жовтні 2013 року 1638,80 грн., листопаді 2013 року 2475,98 грн., всього 1638,80 * 9 міс + 2475,98 грн. = 17225,18 грн.

Позивачем підтверджено наданою ним заявою від 22.06.2016 року (а.с.69) та поясненнями в ході судового розгляду, що відповідачем на картковий рахунок позивача дійсно були перераховані наступні суми в спірний період з лютого по листопад 2013 року: 28.02.2013 року 2090 грн., 28.03.2013 року 2890 грн., 30.04.2013 року 2880 грн., 31.05.2013 року 2110 грн., 02.07.2013 року 2080 грн., 01.08.2013 року 2080 грн., 30.08.2013 року 1330 грн., 14.10.2013 року 660 грн., 29.10.2013 року 2000 грн., 04.11.2013 року 187 грн., всього на суму 18277 грн. Суми перерахувань грошових коштів у вказаних розмірах документально підтверджуються наданою позивачем роздруківкою руху коштів по його банківській картці ПАТ КБ «Приватбанк № НОМЕР_1.

Таким чином ПП «Центр Промінь» з лютого по листопад 2013 року було перераховано ОСОБА_7 заробітну плату в загальній сумі 18277 грн., що перевищує суму нарахованої позивачу до виплати після утримання податків заробітної плати в розмірі 17225,18 грн. у вказаний період, чим спростовані посилання на наявність заборгованості у відповідача на момент звільнення 15.11.2013р. по заробітній платі.

Доводи апелянта про те, що з фактично отриманих ним протягом спірного періоду 18277 грн. в рахунок заробітної плати було виплачено лише 1065 * 8 міс = 8520 грн., а решта суми 18277 - 8520 = 9757 грн. були виплачені як оплата за послуги з навчання, які не входили до трудових обов'язків та інші потреби, суд першої інстанції правильно визнав такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки вказані доводи не підтверджені документально, зокрема позивачем не доведено існування домовленості між сторонами в період його роботи щодо виконання ОСОБА_7 інших конкретно визначених послуг чи робіт, не обумовлених трудовим договором, також не підтверджено звернення позивача до керівника з заявками щодо конкретно визначених сум господарських потреб. Свої доводи апелянт не обґрунтував належними та допустимими доказами, а відповідно до частини 4 статті 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вірно встановивши фактичні обставини справи та правовідносини, що виникли між сторонами, ухваливши рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення, яким відмовив ОСОБА_7 в задоволенні позову.

Інші доводи апелянта також уважно перевірено судом апеляційної інстанції та визнано безпідставними.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2016 року відхилити, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу її проголошення.

Головуючий :

Судді :