Провадження № 2-4155/16
у справі №760/8968/16-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 серпня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Лазаренко В.В.
при секретарі - Кучерині Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
17.05.2016 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 66 882,25 грн.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що відповідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 05.06.2015р. ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 24 439,15 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Зобов'язання по наданню кредиту банком виконано в повному обсязі і своєчасно, однак відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором не виконує, тому у неї утворилась заборгованість, розмір якої станом на 20.04.2016 складає 66 882,25 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 23 494,624 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -3 491,6537 грн., заборгованість за пенею та комісією - 6 578,46 грн., штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди - 33 317,78 грн..
Представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився. Згідно із заявою, просив розглянути справу в його відсутність, згодний на розгляд справи в заочному порядку.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про місце та час судового засідання повідомлялася належним чином, у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України. Згідно положень ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд направляв відповідачці повідомлення про дату і час судового розгляду у даній справі, проте судові повідомлення повернулися без вручення їх адресатові з відміткою поштового відділення «за закінченням зберігання». При таких даних, враховуючи, що відповідачка судові повідомлення не отримує, згідно вимог закону вважається повідомленою належним чином, суд знаходить можливим з урахуванням вимог ст. 224 ЦПК України розглянути справу в даному судовому засіданні у її відсутності в заочному порядку.
Вивчивши матеріали справи і оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України (ЦК), договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
За положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не встановлено положеннями про кредит параграфу 2 вказаної глави і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ч.1 ст. 207 ЦК, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статті 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі частини 2 статті 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК передбачено, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності зі ст.ст. 525, 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та сплата неустойки.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.06.2015 на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1. укладено договір, згідно з яким останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 24 439,15 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік.
Відповідно до вказаної Генеральної угоди відповідачка погодилася, що остання разом з пропозицією ПАТ КБ «Приватбанк», Умовами і Правилами, а також Тарифами, складає між нею та банком Кредитний договір, а також своїм підписом засвідчила, що вся надана інформація є достовірна.
Відповідачка ОСОБА_1. зобов'язалася повернути банку кредит у сумі та строки, згідно з умовами договору.
У відповідності до пункту 2.1.1.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором.
Пунктом 2.1.1.12.3 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.
Пунктом 2.1.1.12.11 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання держателем своїх боргових зобов'язань і інших зобов'язань по договору.
Відповідно до пункту 2.2.Генеральної угоди при порушенні позичальником строків строків повернення кредиту більше,ніж на 31 день по зобов`язанням, строк яких не настав, Сторони домовилися, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою.Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 3 887,42 грн.
ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконував належним чином, здійснюючи кредитування карткового рахунку відповідачки.
Відповідачка користувалася можливістю отримання кредиту по банківській карті, здійснюючи розрахункові операції в межах кредитного ліміту.
У результаті невнесення ОСОБА_1 у встановлені строки платежів в рахунок погашення кредиту, станом на 20.04.2016 у неї перед банком утворилася заборгованість.
Як зазначено позивачем розмір заборгованості відповідача станом на 20.04.2016 складає 66 882,25 грн., в тому числі заборгованість за кредитом - 23 494,624 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -3 491,6537 грн., заборгованість за пенею та комісією - 6 578,46 грн., штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди - 33 317,78 грн. На підтвердження зазначеної обставини суду надано розрахунок заборгованості.
Перевіривши вказаний розрахунок, суд вважає що останній не може бути визнаний в якості належного доказу в частині вимог позивача про стягнення штрафу.
Так, за своєю формою розрахунок позивача являє собою зведену таблицю нарахувань за вказаний період. як видно з даної таблиці до останньої не включено розрахунок штрафу, який передбачений п.2.2 Генеральної угоди. Згадка про даний штраф міститься у розрахунку під таблицею, в частині де проведено підсумок проведених нарахувань, а саме зазначено "штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди" - 33 317,78 грн. Разом з цим у п.2.2.Генеральної угоди передбачено інший розмір штрафу - 3887, 42 грн
Отже, оцінюючи представлений позивачем розрахунок заборгованості в частині нарахувань штрафу у сукупності з іншими письмовими доказами суд приходить до висновку, що в цій частині вимог він є неналежним доказом у справі, оскільки прямо суперечить умовам укладеного між сторонами договору.
Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення штрафу є недостатньо мотивованими, а тому з огляду на наявні в матеріалах справи докази приходить до висновку, що з боку позивача обгрунтованими є вимога про стягнення штрафу в частині стягнення 3 887,42 грн.
За таких обставин, враховуючи, що зобов'язання за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 05.06.2015р відповідачкою належним чином не виконуються, внаслідок чого утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» і стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в сумі 37 451,89 грн.
В силу вимог статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1 378 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 509, 525, 526, 610, 611, 625, 634, 638, 641, 642, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57-58, 60, 74, 77, 88, 208-209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором від 30.05.2011р. в розмірі 37 451,89 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 1 378 грн.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: