АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2761/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д., Новікова О. М.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідно до укладеного договору № 010/02-2/1012-07 від 27 липня 2007 року ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 115 000 грн. із остаточним терміном повернення до 26 липня 2017 року та відсотковою ставкою за користування кредитом 21% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_8 був укладений договір поруки №010/02-2/1012-07 п від 27 липня 2007 року, за умовами якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням позичальника, які виникають з умов кредитного договору та всіх додаткових угод, що були укладені до нього в повному обсязі цих зобов'язань.

ОСОБА_6 у порушення умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідачам були надіслані вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за №114-0-0-00/15-31750 від 18 травня 2015 року та за №114-0-0-00/15-32178 від 20 травня 2015 року, якими було зобов'язано достроково повернути всю суму заборгованості, проте в установлений строк заборгованість за кредитним договором повернута не була.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором загальна сума заборгованості станом на 11 червня 2015 року за кредитним договором складає 64 714,77 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту - 55 743,57 грн., в.т. прострочена заборгованість - 8 167,12 грн.; заборгованість по відсоткам - 6 322,04 грн.; пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 2 649,16 грн., яку позивач просив стягнути солідарно із відповідачів. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 645,15 грн.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким застосувати строки позовної давності до частини вимог позивача щодо стягнення пені за період з 11 червня 2014 року по 25 серпня 2014 року на суму 225, 76 грн.; скасувати заочне рішення районного суду та ухвалити нове; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 712/9411/15ц від 25 лютого 2016 року, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 64 714, 77 грн. (солідарно) та 323, 57 грн. з кожного; зупинити виконавче провадження №№ 52267265, 52267212, 52266996, 52267143 за виконавчим листом № 712/9411/15-ц від 25 лютого 2016 року, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 64 714, 77 грн. (солідарно) та 323, 57 грн. з кожного до розгляду заяви судом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що відповідачі не виконують належним чином зобов'язань за договором, не здійснюють щомісячне погашення кредиту та не сплачують відсотки в розмірах і в строки, передбачені договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 11 червня 2015 року в сумі 64 714,77 грн., яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

27 липня 2007 між ОСОБА_6 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 010/02-2/1012-07, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 115 000 грн. на споживчі цілі з датою остаточного погашення кредиту 26 липня 2017 року з відсотковою ставкою 21% річних (а.с.20-27).

Згідно п.1.5.1 договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1 до договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок. Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів. (п.1.5.2)

За невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому договорорі, а саме: за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. (п.4.1.1)

Відповідно до п. 1.9.1. договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки №010/02-2/1012-07 п від 27 липня 2007 року (а.с. 31-32)

Відповідно до п. 2.1 договору поруки сторони визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за кредитом та неустойки.

Згідно п. 4.1. договору поруки строни встановили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання.

Також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (п.4 ст. 559 ЦК України).

Керуючись правом, наданим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9.1. кредитного договору, банк надіслав відповідачам вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань за №114-0-0-00/15-31750 від 18 травня 2015 р. та за №114-0-0-00/15-32178 від 20 травня 2015 р., якими було зобов'язано достроково повернути всю суму заборгованості протягом не більш ніж 60 днів з дати цієї вимоги. (а.с. 33-34)

Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, а суд згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Так, на підтвердження заборгованості відповідача перед банком, позивачем до суду був наданий розрахунок, за яким баком визначений борг ОСОБА_6 станом на 11 червня 2015 року за кредитним договором складає 64 714,77 грн., із них: заборгованість по кредиту - 55 743,57 грн., в.т. прострочена заборгованість - 8 167,12 грн.; заборгованість по відсоткам - 6 322,04 грн.; пеня за порушення строків сплати кредиту та відсотків - 2 649,16 грн.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов'язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а тягар доказування відсутності заборгованості покладено на позичальника.

Наданий позивачем розрахунок наявної заборгованості за договором відповідачем не оспорювався, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості відповідачами суду не надано, свій розрахунок не наведений, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Тобто, відповідачі не спростував докази, надані банком щодо цього факту.

В той же час, в апеляційній скарзі апелян вказує на неправомірене включення до розрахунку та стягнення з нього на користь банку пені за період з 11 червня 2014 року по 25 серпня 2015 року, тобто поза межами однорічного строку позовної давності перед зверненням з даним позовом до суду 11 серпня 2015 року.

Однак, такі доводи апелянта колегія суддів оцінює критично, враховуючи слідуюче.

Стягнення неустойки за вимогами матеріального законодавства обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В той же час, згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За відсутності заяви сторони у спорі про застосування позовної давності правові підстави для її застосування відсутні. (правова позиція ВСУ від 04 лютого 2015 року № 6-239цс14)

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Така позиція колегії суддів узгоджується із правовою позицією ВСУ, викладеної у постанові від 30 вересня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-780цс15.

Таким чином, оскільки питання застосування строку позовної давності не вирішувалося судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного заочного рішення, доводи ОСОБА_6 про застосування позовної давності до вимог про стягнення неустойки колегією суддів відхиляються та не можуть бути підставою для зменшення розміру заборгованості на суму пені, яка нарахована поза межами строку позовної давності.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на відкриття виконавчих проваджень за оскаржуваним рішенням суду, вказував на необхідність зупинення виконавчих проваджень та визнання виконавчого листа № 712/9411/15ц від 25 лютого 2016 року, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 64 714, 77 грн. (солідарно) та 323, 57 грн. з кожного.

Пунктом 21 Постанови Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» передбачено розгляд питання про визначення порядку виконання рішення суду, розстрочку чи відстрочку виконання, вжиття заходів для забезпечення його виконання (ст.217 ЦПК) апеляційним судом, якщо ці питання вирішуються одночасно з ухваленням нового рішення чи зміною рішення. В інших випадках ці питання вирішуються судом першої інстанції.

Стаття 373 ЦПК України передбачає розгляд питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення судом, який видав виконавчий лист.

Згідно ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить вмотивовану постанову про зупинення виконавчого провадження з підстав передбачених ст.ст. 37, 38 цього закону.

Відповідно п.6 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає зупиненню у разі зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право.

Вирішення питання зупинення виконання рішення, згідно ст. 328 ЦПК України, відноситься до компетенції судді-доповідача суду касаційної інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження за касаційною скаргою.

Таким чином, виходячи із наданих процесуальним законодавством повноважень апеляційного суду в ході перегляду рішення суду першої інстанції (ст. 307 ЦПК України), апеляційний суд Черкаської області не наділений повноваженнями на зупинення виконання рішення районного суду.

Клопотання апелянта про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 712/9411/15ц від 25 лютого 2016 року, виданий Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 64 714, 77 грн. (солідарно) та 323, 57 грн. з кожного також не підлягає до задоволення, оскільки питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню вирішується в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України судом, який видав такий виконавчий лист, зокрема Соснівським районним судом м. Черкаси, а не при перегляді рішення апеляційним судом.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :