Номер провадження: 22-ц/785/3746/16
Головуючий у першій інстанції Дорош В. В.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гірняк Л.А.,Заїкіна А.П.

з участю секретаря - Полякової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадщину , за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 12 лютого 2016 року, -

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним і з врахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Шелехове Ананьївського району Одеської області та земельної ділянки, розміром 5,20 га, яка знаходиться на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області.

За життя померлий склав заповіт від 26 липня 2012 року, посвідченого секретарем Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Приблудою С.В., яким батько заповів все належне йому майно відповідачу ОСОБА_3

Посилаючись на те,що позивач є інвалідом 2 -ї групи ,непрацездатною ,тому відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову долю в спадщиниі ,якби не було даного заповіту.

Позивач остаточно просила :

-визнати частково недійсним заповіт складений 26 липня 2012 року в с. Кохівка Ананьївського району Одеської області ОСОБА_4, посвідчений секретарем виконкому Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Приблудою С.В., зареєстрований у спадковому реєстрі 01 серпня 2012 року за №53178504, та за №12 в реєстрі нотаріальних дій у зв'язку з порушенням вимог ч.1 ст.1241 ЦК України ,про обов'язкову долю непрацездатного спадкоємця.

-визнати за ОСОБА_2 право на спадщину, яка складається з однієї четвертої частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими в селі Шелехове Ананьївського району Одеської області та 1/4 частини земельної ділянки , що складає 1,30 га.,яка знаходиться на території Кохівської сільради Ананьївського району ,Одеської області, 1/4 частину речей звичайної домашньої обстановки та вжитку після смерті батька ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали ,просили задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав ,просила відмовити у задоволені позову.

Рішення ухвалено у відсутність Кохівської сільської ради Ананьївського району ,Одеської області .

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 12 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано частково недійсним заповіт ОСОБА_4, складений 26 липня 2012 року в с. Кохівка Ананьївського району Одеської області, посвідчений секретарем виконкому Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області Приблудою Світланою Володимирівною, зареєстрований у спадковому реєстрі 01 серпня 2012 року за №53178504, та за №12 в реєстрі нотаріальних дій.

Визнано за ОСОБА_2, право на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_4, який проживав в с. Шелехове Ананьївського району Одеської області, та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і яка складається з: 1/4 всього майна, що належало ОСОБА_4, в тому числі: 1/4 частини земельної ділянки площею 5,20 га, що складає 1,30 га, яка знаходиться на території Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, та посвідчена державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 25 листопада 2009 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ,суд першої інстанції посилався на обгрунтованість та доведенність позовних вимог.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4,що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 08.05.2015 року (а.с.11).

За життя померлий ОСОБА_4 склав заповіт від 26.07.2012 року ,який був посвідчений секретарем виконкому Кохівської сільської ради, Ананьївського району ,Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №12 ,відповідно до якого заповідав все майно,що буде належати йому на час смерті ОСОБА_3 (а.с.9).

Позивач ОСОБА_2 є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 17.06.1955 р. (а.с.7) та свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_4 від 24.08.1975 р. (а.с.8).

Позивач ОСОБА_2.є інвалідом 2 групи ,що підтверджується довідкою МСЕК від 05.08.2008 року (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку ,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України ,суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені в статті 16 ЦК України .

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави ,суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою,п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. (ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду та уточнивши позов, позивач просила визнати заповіт від 26.07.2012 року частково недійсним з підстав порушення вимог ст.1241 ЦК України (а.с.65).

В судовому засіданні колегії суддів , позивач ОСОБА_2 пояснла, що після смерті батька вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, та нотаріус прийняла від неї документи та запропонувала надати оригінали правовстановлюючих документів на спадковий будинок та земельну ділянку,оскільки документів у неї на будинок не було ,а земельна ділянка не була приватизована померлим, їй нотаріус роз'яснила її право звернутися до суду з відповідним позовом .

Вважає, що заповіт не відповідає положенням ст.1241 ЦК України та порушує її право на обов'язкову частку у спадщині. Відмови у оформленні її права на спадщину від нотаріуса вона не отримувала .

В судовому засіданні колегії суддів відповідач ОСОБА_3 пояснила , що за життя померлий батько розпорядився своїм майном за власним бажанням , частину майна ,що належало батькові віддав позивачці ,а на частину склав заповіт. Після смерті батька вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Вважає ,що позов є необгрунтованим, але не заперечує про те ,що позивач є інвалідом 2 групи та має право на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Підстави з яких позивач просить визнати частково недійсним заповіт не передбачені ст. 215 ЦК України .

Матеріали справи не містять докази спору щодо права позивача на частину спадкового майна відповідно до ст.1241 ЦК України, положення якої застосовуються незалежно від змісту заповіту.

Наявність чи відсутність у спадкоємця права на обов'язкову частку у спадковому майні не впливає на волевиявлення спадкодавця при складанні заповіту .

Колегія суддів вважає,що позивач обрала невірний спосіб захисту ,оскільки чинним законодавством України не передбачено визнання заповіту частково недійсним з підстав порушення вимог ст. 1241 ЦК України .

Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

З моменту смерті ОСОБА_4 позивач набула право на спадкування ,яке передбачено ст. 1241 ЦК України.

Порядок прийняття спадщини передбачений статтями 1268 ,1269 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року , роз'яснено , що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріали справи не містять докази відмови нотаріуса у оформленні права ОСОБА_2 на обов'язкову частку у спадщині.

Позивач не позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину , відповідно до ст.1241 ЦК України.

Таким чином позовні вимоги позивача про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 12 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Кохівської сільської ради Ананьївського району Одеської області про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадщину відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

Л.А.Гірняк