АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2196/16 Справа № 203/5556/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Карпенко С.Ф. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С.,Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року

у цивільній справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей Оксани Олександрівни про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, заінтересована особа: ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей О.О. у порядку ст. 377-1 ЦПК України звернулася до суду з вказаним поданням, посилаючись на те, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 5142842,00 грн. Оскільки боржник ухиляється від виконання судового рішення, державний виконавець просила суд тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей Оксани Олександрівни - задоволено. Тимчасово обмежено - громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання, згідно виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 2-5220/11 (2/199/202/13) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 боргу в сумі 5142842,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10 листопада 2015 року та закрити провадження по даній справі.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Соловей Оксани Олександрівни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не здійснено ані в добровільному порядку, ані в ході примусового виконання вимог рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 16 січня 2013 року, а також того факту, що є підстави вважати, що боржник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2, виданий 30.01.1998 року ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області (код 0400), може скористатись нагодою виїзду за межі України та уникнути відповідальності за невиконання рішення суду, що ускладнює виконання судового рішення.

Однак, з такими висновками суду погодитись неможливо з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 боргу в сумі 5142842,00 грн., за яким 12 липня 2013 року було відкрито виконавче провадження. До теперішнього часу зазначене рішення суду не виконано.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

П. 2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», який діяв на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Зі змісту наведених норм вбачається, що законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього за рішенням суду, а не за наявності факту невиконання зобов'язань.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, державний виконавець не прийняв до уваги, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від виконання (ч.1 ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

У зв'язку з цим, державному виконавцю необхідно було надати суду належні та допустимі докази того, що дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, зокрема докази того, що він має змогу виконувати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Належних доказів, які б свідчили про те, що державний виконавець вчинив всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», що спрямовані на виконання виконавчого листа № 2-5220/11 (2/199/202/13); того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов'язань та що за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, передчасно та без належного з'ясування і оцінки фактичних обставин справи, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2015 рокускасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Варенко

Судді В.С.Городнича

О.В.Лаченкова