АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури міста Києва, Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

встановила:

у січні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення за рахунок державного бюджету на його користь 50 000грн. моральної шкоди.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 20 жовтня 2014р. несвоєчасно отримав повістку про виклик для допиту до слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури м. Києва Ходаківського С.П. на 16 жовтня 2014р., в якій було незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Позивач стверджував, що слідчий не вручив йому письмове повідомлення про підозру, а 10 грудня 2014р. слідчим Софієвим А. йому була надіслана копія постанови про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Позивач вважав, що такими незаконними діями працівників прокуратури м. Києва йому була завдана значна моральна шкода, оскільки він має хвороби серця, був знервований і повинен був докладати зусиль для оскарження неправомірних дій слідчих прокуратури.

У червні 2015р. позивач подав заяву про зміну ціни позову, в якій зазначив, що ціна позову становить 73 000грн. у зв'язку із збільшенням курсу долара по відношенню до гривні.

Рішенням суду від 27 листопада 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач посилається на те, що судом неповно встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Прокуратура м. Києва та Казначейська служба України, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.110, 111), своїх представник у судове засідання не направили, клопотання про перенесення судового розгляду не подали, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представників відповідачів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва про зобов'язання внесення відомостей до ЄРДР за зверненням ОСОБА_1 від 21 липня 2014р. щодо незаконних дій начальника СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України слідчим відділом прокуратури м. Києва проводилося досудове розслідування у кримінальному провадження № 001159, у зв'язку із чим 8 жовтня 2014р. на адресу позивача слідчим Ходаківським С.П. була направлена повістка про виклик на 16 жовтня 2014р.

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури м. Києва ХодаківськогоС. від 30 жовтня 2014р. кримінальне провадження закрито у зв'язку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та безпідставності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає наявним матеріалам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до ст. 3 вказаного закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправлених робіт.

Частинами 1 та 2 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету України передбачено у конкретних випадках, які визначені вищезазначеними нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, позивач повинен був надати суду докази у підтвердження своїх посилань на те, що слідчим прокуратури м. Києва йому було направлено незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного проведення процесуальних дій, що обмежували його права.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач таких доказів не надавав, а надані ним суду першої інстанції копії постанов слідчих суддів свідчать про те, що саме позивач звертався до органів досудового розслідування, у тому числі прокуратури м. Києва, із заявами про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами прокуратури м. Києва і саме за заявами позивача проводилося досудове слідство.

Враховуючи, що позивачем не було надано доказів у підтвердження своїх посилань, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/443/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Судді: