18.04.2016 Єдиний унікальний номер 205/7731/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 10.09.2013 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог , згідно останніх уточнень зазначив, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1998 року виданого згідно розпорядження Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №6/468-98.

Квартира складається з трьох житлових кімнат площею: 12,7 кв.м., 18,5 кв.м., 14 кв.м., також кухню площею 7,7 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., коридора - 5,2 кв.м.. Загальна площа квартири складає 64,9 кв.м.

В 1998 році ОСОБА_1 вступив у фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_3 та на правах члена сім*ї , за згодою всіх співвласників вселився в спірну квартиру та постійно в ній проживав.

В 2013 році звернувся до відповідачів з проханням надати згоду на реєстрацію за постійним місцем проживання, однак відповідачами було відмовлено.

На даний час ОСОБА_1 реєстрація за адресою: АДРЕСА_2 - скасована.

На підставі вищевикладеного просить встановити факт проживання однією сім*єю ОСОБА_1, як чоловіка та ОСОБА_3, як жінки без шлюбу з 1998 року по теперішній час та визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_3

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 позовні вимоги визнала в повному обсязі тане заперечувала проти їх задоволення.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Участі у судових дебатах не приймав, про дату, місце та час судового засідання сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1998 року проживають за однією сім*єю за адресою: АДРЕСА_4, ведуть спільне господарство, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки, що визнається сторонами і не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України.

Вказані обставини підтверджуються також поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які були допитані в судовому засіданні .

Встановлено, що ОСОБА_3 перебувала в шлюбі з ОСОБА_9 по 30 жовтня 1995 року, який був розірваний згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 30.10.1995 року , актовий запис №678.

Також, позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_10.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_10, померла/а.с.125/, таким чином шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 відповідно до ч.1 ст. 37 Кодексу про шлюб та сім*ю України в редакції 1969 р. вважається припиненим.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У зв'язку з наведеним суд вважає, що матеріалами справи доведено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та жінки до 18 квітня 2016 року, тобто до ухвалення судом рішення.

Проте, вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. А тому встановлення факту проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 1998 року, суперечить вимогам Закону, оскільки за діючим законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не передбачалось.

Таким чином, суд вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з 01 січня 2004 року по 18 квітня 2016 року.

Щодо заявленої вимоги позивача про визнання за ним права користування спірною квартирою, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.02.1998 року виданого згідно розпорядження Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №6/468-98./а.с.7/

Станом на день розгляду справи, у даній квартирі зареєстрованими значаться: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про склад сім*ї та місце реєстрації №6111 від 22.08.2013 року./а.с.9/

Згідно акту начальника КП «ЖЕП №25» ДМР від 28.08.2013 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_5 з 1998 року без реєстрації./а.с.26/

Також, згідно довідки від 29.08.2013 року виданої КЗ «ДЦПМСД» №5 ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_5 та обслуговуються амбулаторією загальної практики сімейної медицини №6./а.с.27/

Згідно талону зняття з реєстрації місця проживання України, позивач ОСОБА_1 з 03.09.2013 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_6

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно роз'яснень абз. 1, абз.2 п. 39 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою ІІІ ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положеннястатті 405 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Оскільки позивач фактично користується квартирою, а також враховуючи відсутність доказів порушення прав відповідачів, суд вважає вимоги позивача в частині визнання права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_7 є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в рівних частках з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, ст.. 405 ЦК України, Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, як чоловіка та ОСОБА_3, як жінки без шлюбу з 01 січня 2004 року по 18 квітня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН:НОМЕР_1 право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_7.

В задоволені позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11 судові витрати у розмірі 114,70 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко