АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/468/15-ц Номер провадження 22-ц/786/21/16Головуючий у 1-й інстанції Науменко Н. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Чумак О.В.,

суддів : Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Приватного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» та представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина», третя особа Пригарівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області, про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПСП «Батьківщина» про розірвання договору оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 липня 2011 року між ним та ПСП «Батьківщина», на підставі сертифікату на земельну ділянку частку (пай) був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 3,45 га, строком на 5 років. Позивач вказував, що 27 листопада 2014 року він отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 3, 400 га, що знаходиться на території Пригарівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, у звязку з чим звернувся до ПСП «Батьківщина» з заявою про намір укласти договір оренди землі й про вилучення земельної ділянки з використання ПСП «Батьківщина». Вважає, що, оскільки він отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, то відбувалась зміна обєкта оренди, а тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд розірвати договір оренди землі між ним і ПСП «Батьківщина», укладений на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) шляхом його припинення. Також просив визнати недійсним і скасувати запис № 128 від 07 вересня 2012 року про реєстрацію договору оренди землі між ним і відповідачем.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року, за заявою представника позивача, залишена без розгляду позовна вимога про визнання недійсною і скасування реєстрації договору оренди землі від 07 вересня 2012 року.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПСП «Батьківщина» про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено.

З зазначеним рішенням місцевого суду не погодився позивач, оскарживши його а апеляційному порядку. В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що чинним законодавством України не передбачено розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі виділення земельної ділянки в натурі, а тому зазначений договір має бути розірваний у судовому порядку.

Також з рішенням районного суду не погодився відповідач. У своїй апеляційній скарзі ПСП «Батьківщина», посилаючись на порушення норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити мотивувальну частину рішення в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін. Вказує, що переукладення договору оренди землі після виділення земельної ділянки в натрі можливе лише за наявності волевиявлення сторін, однак, з його боку такого волевиявлення не було, будь-які судові спору відносно договору відсутні, а тому, вважає, що договір є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційних скарг з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що 27 липня 2011 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПСП «Батьківщина» на підставі сертифікату на земельну ділянку частку(пай) серія ПЛ № 0285127, був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,45 умовно кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Пригарівської сільської ради без визначення меж цієї частки в натурі, строком на 5 років. 07 вересня 2012 року зазначений договір оренди земельної ділянки був зареєстрований у Пригарівській сільській раді /а.с. 6-9/.

Відповідно до свідоцтва про право власності вбачається, що 27 листопада 2014 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на вищезазначену земельну ділянку під кадастровим номером :00:002:0519 площею 3,34 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва /а.с. 10-11/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі ( на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Оскільки з часу отримання свідоцтва про право власності на землю змінено предмет оренди та статус орендодавця ОСОБА_2, договір оренди, підписаний 27.07.2011 року, між ОСОБА_2 і ПСП «Батьківщина» слід вважати припиненим з 27.11.2014 року.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам розяснено, що згідно з пунктом 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 р. № 5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2000 р. за N 101/4322, після виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акта на право приватної власності на землю зобов'язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства. З часу отримання особою державного акта на право приватної власності на землю вона набуває статусу власника земельної ділянки, у зв'язку з чим змінився предмет оренди та статус сторін договору оренди, а тому договір оренди земельної частки (паю) припиняється. Враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акта на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Враховуючи, що у звязку зі змінами в законодавстві власнику земельної ділянки видається свідоцтво про право власності (а не державний акт) та цей правовстановлюючий документ змінює як правовий статус ОСОБА_2, як особи, яка володіла земельною часткою (паєм), - на власника земельної ділянки, так і правовий статус предмета оренди : із земельної частки (паю) на земельну ділянку .

Отже, після отримання свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, зобовязання ОСОБА_2 та ПСП «Батьківщина» за договором оренди земельної частки(паю) припинилися відповідно до чинного законодавства, а власник земельної ділянки не мала наміру продовжувати або переукладати договір оренди з позивачем, про що свідчить укладення такого договору з іншим орендарем.

Крім того, відповідно до п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідачем не надано доказів щодо реєстрації договору оренди від 27 липня 2011 року у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК.

Отже, врахувавши наведені положення закону, колегія суддів, приходить до висновку, що реєстрація договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 та ПСП «Батьківщина» не проведена належним чином до моменту отримання орендодавцем свідоцтва про право власності на землю, а тому укладення позивачкою оспорюваного договору оренди не порушує права позивача. З огляду на наведене доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність його волевиявлення щодо визнання недійсним договору не спростовують висновків місцевого суду.

Також, на думку колегії суддів, безпідставними є доводи апеляційної скарги позивача про необхідність розірвання договору оренди у судовому порядку. Як встановлено судом, орендар набуває право оренди земельної ділянки з моменту державної реєстрації договору оренди територіальними органами земельних ресурсів, так як в законному порядку договір оренди земельної ділянки від 27 липня 2011 року зареєстрований не був, то, виходячи зі змісту ст.ст. 103, 215, ст. 125 ЗК України, оскаржуваний договір не був укладеним і не набув законної сили, а тому не є праовочином, який підлягає скасуванню у судовому порядку.

Апеляційні скаргі не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційних скаргах доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянтів з висновками суду першої інстанції та їх мотивуванням, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» та представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді: П.М.Карнаух

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1