У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав йому грошові кошти у розмірі 32 825 доларів США, зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту, строком до 22 лютого 2017 року. 23 лютого 2007 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено три договори поруки, за умовами яких кожен з поручителів зобов'язався солідарно з ОСОБА_3 відповідати перед банком за виконання зобов'язання по зазначеному кредитному договору.

Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на 10 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 119 283 долари 50 центів США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 27 142 долари 30 центів США.; заборгованість за відсотками у розмірі 32 750 доларів 58 центів США; комісія за користування кредитом у розмірі 4 307 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 55 083 доларів 62 центи США.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 119 283 долари 50 центів США, що еквівалентно 2 605 151 грн 64 коп.

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 жовтня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 64 699 доларів 88 центів США, що за курсом Національного банку України становить 1 413 045 грн 38 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 9 грудня 2015 року рішення районного суду скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1 811 595 грн 01 коп. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1 811 595 грн 01 коп. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1 811 595 грн 01 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник і поручителі, як солідарні боржники, свої зобов'язання за кредитним договором про надання споживчого кредиту та договором поруки не виконали, що є підставою для солідарного стягнення з них заборгованості за вищевказаним договором.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й частково задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», виходив із того, що на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами укладено три окремі договори поруки, тому поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою. Крім того, розмір пені розраховано за період з 3 вересня 2014 року по 3 вересня 2015 року, тобто в межах річного строку позовної давності. Також суд зазначив, що відсутні підстави для зменшення розміру пені.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк передав позичальнику грошові кошти у розмірі 32 825 доларів США, зі сплатою 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту, строком до 22 лютого 2017 року.

23 лютого 2007 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено три договір поруки, за умовами яких кожен з поручителів зобов'язався солідарно з ОСОБА_3 відповідати перед банком за виконання зобов'язання по вказаному кредитному договору.

24 липня 2009 року заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області, що набрало законної сили, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 23 лютого 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок АДРЕСА_1, що належав на праві власності ОСОБА_4, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України взагалі не зазначив про обставини укладання договору іпотеки, належним чином не дослідив, чи виконано рішення районного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, чи погашена за рахунок предмету іпотеки заборгованість за спірним кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом установлено, що договором поруки, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється. Позичальник не виконував взяті на себе зобов'язання за спірним кредитним договором з 2009 року, а, отже, суд відповідно до вимог закону та умов договору повинен визначитись, чи не з цієї дати повинен обчислюватись шестимісячний строк пред'явлення позовної вимоги до поручителя, встановивши місяць, з якого кредит не погашався.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону, ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не дослідив, чи пред'явив кредитор вимогу до ОСОБА_5 протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Крім того, апеляційний суд не перевірив розрахунок заборгованості (а.с. 3-5) за спірним кредитним договором та не встановив, з якого саме часу позичальник перестав виконувати взяті на себе зобов'язання.

Також апеляційному суду при новому розгляді справи слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29 червня 2016 року № 6-272цс16 та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 9 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта