Справа№592/4217/16-ц
Провадження №2/592/1519/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Троценко Ю. Ю. ,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача за довіреністю: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в приміщенні суду в м. Суми цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

28.04.2016 року представник публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал ОСОБА_3 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із змісту якого вбачається, що 17.10.2013 року між публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк Капітал та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1/07/317/27-09-13/0004. Згідно п. п. 1.1. , 1.2. , 1.3. кредитного договору банк надав позичальнику споживчий кредит у розмірі 16591 (шістнадцять тисяч пятсот девяносто одна) грн. 72 коп. зі строком користування з 17.10.2013 року до 16.10.2015 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 15 (пятнадцять) процентів річних. Згідно умов п. 4.4.3. кредитного договору позичальник зобовязаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим процентам згідно графіку (додаток № 1 до кредитного договору) . 17.10.2013 року, виконуючи свої зобовязання за кредитним договором, банк перерахував кредитні кошти позичальнику. Позичальник, в порушення умов кредитного договору, не виконав взяті на себе кредитні зобовязання відносно щомісячної сплати комісії, процентів за користування отриманим кредитом та повернення кредиту частинами за встановленим у договорі графіком (п. п. 4.4.1. - 4.4.4. ) , внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Так, згідно довідки-розрахунку станом на 22.03.2016 року за кредитним договором заборгованість з повернення кредитних коштів складає 6902 (шість тисяч девятсот дві) грн. 62 коп. ; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами 765 (сімсот шістдесят пять) грн. 06 коп. ; заборгованість по сплаті щомісячної комісії 1327 (одна тисяча триста двадцять сім) грн. 36 коп. . Крім того, згідно п. 5.1. кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами банк має право вимагати від позичальника сплати пені у розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Так, згідно довідки-розрахунку пеня за прострочення основної судної заборгованості складає 9437 (девять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 62 коп. , пеня за несплачені проценти складає 348 (триста сорок вісім) грн. 51 коп. , пеня по несплаті щомісячної комісії 785 (сімсот вісімдесят пять) грн. 63 коп. . Відповідно до п. 5.2. кредитного договору, у випадку порушення позичальником строків сплати процентів за користування кредитними коштами, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 50 % від суми наданого кредиту. Так, згідно довідки-розрахунку від 22.03.2016 року штраф складає 8295 (вісім тисяч двісті девяносто пять) грн. 86 коп. . Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором з урахуванням основної судної заборгованості, невиплачених процентів, комісій, пені та штрафу становить 27862 (двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 66 коп. . Отже, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України) . Зміст договору становлять умови (пункти) , визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України) . Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 позика цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України) . Договір є обовязковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України) . Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України) . Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України) . Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) . Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України) . Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) , то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема наслідки щодо сплати неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України) . Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України) . Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 16, ст. 525, ч. 1 ст. 526, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 629, ч. ч. 1-2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, ст. 57, ст. 118, ст. 119, ст. 120 ЦПК України, вона просила: 1. Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1/07/317/27-09-13/0004 від 17.10.2013 у розмірі 27862 (двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят дві) гри. 66 коп. , яка складає: заборгованість з повернення кредиту 6902 (шість тисяч девятсот дві) грн. 62 коп. ; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами 765 (сімсот шістдесят пять) грн. 06 коп. ; заборгованість по сплаті щомісячної комісії 1327 (одна тисяча триста двадцять сім) грн. 36 коп. ; пеню за прострочення основної судної заборгованості 9437(девять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 62 коп. , пеню за несплачені проценти 348 (триста сорок вісім) грн. 51 коп. , пеню по несплаті щомісячної комісії 785 (сімсот вісімдесят пять) грн. 63 коп. , штраф 8295 (вісім тисяч двісті девяносто пять) грн. 86 коп. 2. Покласти на відповідача витрати, повязані зі сплатою судового збору, у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. (вхідний № 15807/16 від 28.04.2016 року) (а. с. 4, 5) .

19.08.2016 року в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 надав суду письмові пояснення по справі, які суд розцінює як заперечення проти позову, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду в м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/4217/16-ц за позовом ПАТ АКБ Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові. На підставі викладеного, надає суду письмові пояснення по справі в обґрунтування правової позиції відповідача. Відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх незаконними і необґрунтованими та заперечує проти їх задоволення виходячи з наступного. Дійсно 17.10.2013 року між відповідачем та позивачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1/07/317/27-09-13/0004, за яким позивач надав відповідачу споживчий кредит в розмірі 16591 грн. 72 коп. . Відповідач сумлінно виконував свої зобовязання з погашення заборгованості по кредиту до грудня місяця 2014 року. В грудні 2014 року ПАТ АКБ Капітал закрив відділення в м. Суми та перестав приймати платежі. Будь-якої інформації з цього приводу позивач не надав. Як стало відомо, ПАТ АКБ Капітал було віднесено до неплатоспроможних та розпочалася процедура його ліквідації. Будь-яких вимог по достроковому поверненню кредитних коштів позивач на адресу відповідача не надсилав. Про розмір заборгованості відповідачу стало відомо лише після отримання копії позову по даній справі. Відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог. Стосовно порушення законодавства про захист прав споживачів. Слід звернути увагу суду на те, що договір про надання споживчого кредиту № 1/07/317/27-09-13/0004 містить в собі умови, які є несправедливими і всупереч принципу добросовісності його є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Відповідно до графіку платежів (додаток 1 до кредитного договору) , чиста сума кредиту становить 14737 грн. 29 коп. . За таких умов, враховуючи положення Закону України Про захист прав споживачів , компенсація відповідача як споживача кредитних послуг не може перевищувати 7370 грн. . Однак, відповідно до позовних вимог, така компенсація сягає 20960 грн. , що прямо суперечить законодавству про захист прав споживачів. Стосовно одночасного застосування різних видів неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України. Стаття 549. Поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 61 Конституції України, що є нормою прямої дії, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення . Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Однак, при розрахунку позовних вимог, позивач включив до загальної суми заборгованості одночасно штраф (50 % від вартості кредиту) та пеню (0,5 % від суми простроченої заборгованості) . При цьому, за текстом кредитного договору, позичальник може нести подвійну відповідальність за одне й те саме порушення умов договору. Так, відповідно до п. 5.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, банк має право вимагати від позичальника сплати пені в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 50 % від суми виданого кредиту. Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року, враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких умов вимога позивача щодо стягнення одночасно пені та штрафу є незаконною. Стосовно незаконності нарахування відсотків відповідачем, банківська ліцензія якого відкликана. Як вбачається з офіційного джерела сайту Національного банку України (http://www.bank.gov.ua/control/uk/publish/article?art_id=23319416) , Національний банк України 29.10.2015 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалив рішення № 753 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ АКБ Капітал . Як визначено в ст. 46 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб після призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси. В силу положення ч. 9 ст. 17 Закону України Про банки та банківську діяльність забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. В силу наведених положень законодавства відкликання банківської ліцензії означає припинення у банка права здійснювати нарахування відсотків за договором кредиту, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій. Так, колегія суддів Вищого господарського суду України при розгляді справи № 5023/5556/13 у своїй постанові від 16.12.2013 року зазначила про те, що з моменту прийняття Національним банком України рішення про відкликання ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури банку останній втрачає право на здійснення банківської діяльності, зокрема, нарахування процентів за всіма кредитними договорами. Подібна позиція також висловлена в постанові Вищого господарського суду України по справі № 5023/2491/11 від 06.02.2013 року, в якій, зокрема, зазначено про те, що нарахування таких процентів банком є частиною його банківської діяльності, здійснення якої припиняється з моменту відкликання банківської ліцензії. За таких умов, нарахування відсотків та пені по невиплаченим відсоткам з 29.10.2015 року є незаконним. Стосовно застосування відповідальності позичальника не передбаченої договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, стягненню підлягають суми, що не передбачені кредитним договором, зокрема, пеня по невиплаченим відсоткам (таблиця 8 розрахунку) та пеня по невиплаченій комісії (таблиця 9 розрахунку) . Крім того, в таблиці 3 та 5 розрахунку заборгованості передбачені суми заборгованості поза рамками строку споживчого кредиту, тобто після 16.10.2015 року. Однак, договірні зобовязання припинилися зі спливом строку договору, а за таких умов нарахування відсотків за користування кредитними коштами після 16.10.2015 року є незаконним. Стосовно невідповідності пунктів договору. За текстом п. 2 додатку 2 (детальний розпис сукупної вартості кредиту) до договору про надання споживчого кредиту № 1/07/317/27-09-13/0004, за обслуговування рахунку позичальник щомісяця сплачує банку комісію в розмірі 1 % від первісної суми кредиту, визначеної п. 1.1. кредитного договору. В той же час, відповідно до п. 3 детального розпису сукупної вартості кредиту, обслуговування та погашення кредиту в установі банку є безкоштовним. Тобто п. 2 прямо суперечить п. 3 детального розпису сукупної вартості кредиту (що є невідємною частиною кредитного договору) . Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. За таких умов можна стверджувати, що позивач неправомірно нарахував комісію за обслуговування рахунку відповідача, а тому позовні вимоги щодо стягнення комісії є незаконними та не підлягають задоволенню. Все вищезазначене дає підстави стверджувати, що, враховуючи обставини справи, розрахунки заборгованості наведені у позовній заяві не відповідають дійсності, а позовні вимоги не підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 27 ЦПК України, він просив суд прийняти дані письмові пояснення, долучити їх до матеріалів справи та надати їм належну правову оцінку (а. с. 42 45) .

28.11.2016 року в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 надав суду додаткові письмові пояснення по справі, які суд розцінює як заперечення проти позову, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду в м. Суми знаходиться цивільна справа № 592/4217/16-ц за позовом ПАТ АКБ Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях, подавати докази, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові. На підставі викладеного, він надає суду письмові пояснення по справі в обґрунтування правової позиції відповідача. Крім поданих раніше заперечень по суті справи, сторона відповідача надає повноважному суду доводи стосовно того, що подана позовна заява має бути залишена без розгляду з тих підстав, що позовну заяву не підписано повноважною посадовою особою позивача або його повноважним представником. Так, відповідно до Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 196 від 02.11.2015 року Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ АКБКапітал та делегування повноважень ліквідатора банку , уповноваженою особою Фонду визначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 з 02.11.2015 року. Відповідно положень ст. 47 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (в редакції чинній на час подання позовної заяви до суду) уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду з чітко визначеними межами повноважень. Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується. За ч. ч. 1, 3 ст. 48 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд чітко визначає межі повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі. Отже, вжиття у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку під час здійснення його ліквідації покладено безпосередньо на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або шляхом делегування повноважень на уповноважену особу Фонду. Відповідно ч. 1 ст. 47 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду. Однак, Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не передбачено можливості передоручення своїх повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам. Подібна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2016 року по справі № 922/5071/15 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/55906004) . Однак, до матеріалів справи додано довіреність представника позивача, за якою ПАТ АКБКапітал в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ АКБКапітал ОСОБА_4 цією довіреністю уповноважив ОСОБА_3 бути представником позивача по справі № 592/4217/16-ц за позовом ПАТ АКБ Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява по справі підписана представником ПАТ АКБ Капітал за довіреністю ОСОБА_3 . Відповідно до ч. 8 ст. 119 ЦПК України, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження. Як передбачено ч. 3 ст. 42 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи (за наявності) . Сторона відповідача звертає увагу суду на те, що вказана вище довіреність не є належним доказом наявності у ОСОБА_3 повноважень на подання позову від імені банку, оскільки відповідно Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб правом надавати такі повноваження наділено лише виконавчу дирекцію Фонду та можливості передоручення своїх повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам законом не передбачено. За нормою ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо: 1) заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. За таких умов вбачаються всі підстави для залишення позовної заяви по справі № 592/4217/16-ц за позовом ПАТ АКБ Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без розгляду, оскільки заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи (а. с. 72, 73) .

У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 позов не визнали, дали пояснення, аналогічні викладеним в запереченні (письмових поясненнях) на позов. Вони просили відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання представники публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал за довіреностями: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не зявилися. Про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Відтак суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158, ч. 2 ст. 169 ЦПК України (а. с. 13, 27, 28, 34, 35, 53, 54, 63, 64, 70, 71) .

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представник за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, ч. 1 ст. 61 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права двічі за одне й те саме не карають (non bis in idem ) . Вимогам Конституції України щодо неможливості бути двічі притягненим до юридичної відповідальності одного виду за те саме правопорушення кореспондують зобовязання, що прийняла на себе Україна за міжнародними договорами, які є частиною її національного законодавства (ч. 2 ст. 9 Конституції України) . Право особи, що закріплено в ч. 1 ст. 61 Конституції України, внаслідок своєї конституційно-правової природи не підлягає обмеженню навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (ч. 2 ст. 64 Конституції України) . За змістом ч. 1 ст. 61 Конституції України в системній єдності, зокрема зі ст. 124 Конституції України, заборона повторного притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду звернена не тільки до законодавчої влади, а й до судової, яка на підставі відповідних законів здійснює притягнення винних осіб до юридичної відповідальності та визначає для них вид і міру такої відповідальності. Оскільки ст. 61 міститься в розділі II Конституції України Права, свободи та обовязки людини і громадянина , в якому закріплені конституційні права, свободи й обовязки людини і громадянина та їх гарантії, то положення ч. 1 ст. 61 Конституції України стосуються лише фізичних осіб. Словосполучення юридична відповідальність в ст. 61 Конституції України вживається як синонім так званої негативної юридичної відповідальності, яку зазвичай визначають як вид і міру обмежень прав і свобод особи, що вчинила правопорушення, які передбачені законом, індивідуалізуються та здійснюються уповноваженими органами або посадовими (службовими) особами. Матеріально-правовою підставою юридичної відповідальності є вчинення правопорушення. Із змісту п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України вбачається, що виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності. Конституційний Суд України у справі про відповідальність юридичних осіб дійшов висновку, що за своїм змістом п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України спрямований не на встановлення переліку видів юридичної відповідальності, а ним визначено, що виключно законами України мають врегульовуватись засади цивільно-правової відповідальності (загальні підстави, умови, форми відповідальності тощо) . Разом з тим у цьому ж Рішенні Конституційний Суд зауважив, що загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Ч. 1 ст. 61 Конституції забороняє притягати фізичну особу щонайменше двічі до юридичної відповідальності одного виду (цивільно-правової тощо) за одне й те саме правопорушення (цивільно- правовий делікт тощо) .

Із змісту п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У відповідності до ч. 5 ст. 12 ЦК України, якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Із змісту ч. 3 т. 92 ЦК України вбачається, що особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, представницею позивача не було надано будь-яких переконливих доказів в підтвердження своїх доводів та заперечень та спростування доводів відповідача та його представника.

Із змісту ч. ч. 1, 2, 4, 5, 7 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів вбачається, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Судом був досліджений наданий представницею позивача розрахунок заборгованості, був зясований період нарахування та всі її складові, був визначений дійсний обсяг відповідальності відповідача ОСОБА_1. При цьому було враховано, що одночасне застосування за одне й те саме правопорушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором може свідчити про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Можливе (потенційне) стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 сум заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків та пені вкаже на застосування до добросовісного позичальника відповідача ОСОБА_1 подвійної відповідальності за одне і те ж порушення грошового зобовязання, що є порушенням ч. 1 ст. 61 Конституції України.

Крім того, можливе (потенційне) стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 сум заборгованості за кредитом абсолютно не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Одночасне застосування штрафу та пені безумовно призведе до притягнення відповідача ОСОБА_1 до подвійної цивільно-правової відповідальності у порушення імперативних вимог ст. 61 Конституції України.

Одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме правопорушення порушення строків виконання грошового зобовязання за кредитним договором може свідчити про недотримання положень, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення.

У разі встановлення одного виду юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення одночасне застосування такої юридичної відповідальності свідчить про недотримання вимог, закріплених в ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення.

Штраф та пеня не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України.

Отже, оскільки ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, в силу імперативних вимог ч. 1 ст. 61 Конституції України, оскільки умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршання становища споживача, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості слід відмовити повністю.

Дане рішення було ухвалене з урахуванням судової практики та правових позицій Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, а саме:

- з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 року по справі № 202/2002/14-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/58937873) ;

- з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року по справі № 202/2002/14-ц (639/9642/14-ц) (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/55476922) ;

- з урахуванням постанови Верховного Суду України від 21.10.2015 року по справі № 6-2003цс15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/53118512) ;

- з урахуванням постанови Верховного Суду України від 30.09.2015 року по справі № 6-154цс15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/51998200) ;

- з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2015 року по справі № 6-35924св15 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/44015445) ;

- з урахуванням постанови Верховного Суду України від 11.02.2015 року по справі № 6-240цс14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42708924) ;

- з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.08.2014 року по справі № 6-15080св14 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/40280306) ;

- з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 01.07.2014 року по справі № 3-31гс14 (11/5026/1925/2012) (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39783863) ;

- з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2013 року по справі № 6-50113св13 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/36475025) ;

- з урахуванням постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/35667396) ;

- з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2013 року по справі № 6-48189св12 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/31727833) ;

- з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.04.2012 року по справі № 6-10690ск12 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/23929271) ;

- з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2011 року по справі № 6-161св10 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/18633466) ;

- з урахуванням ухвали Верховного Суду України від 15.12.2010 року по справі № 6-9583св10 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/12965052) ;

- з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 23.02.2011 року по справі № 13/70-10-2203 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/14358145) ;

- з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 25.01.2011 року по справі № 2-2/2648-2010 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/13651846) ;

- з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 23.03.2011 року по справі № 20/246-08 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/14636025) ;

- з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 03.07.2007 року по справі № 39/452-06 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/802134) ,

з метою забезпечення дотримання єдності судової практики.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 208, 209, 213 215, 218, 222 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 1/07/317/27-09-13/0004 від 17.10.2013 року в розмірі 27862 (двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 66 копійок, яка складає: - заборгованість з повернення кредиту 6902 (шість тисяч девятсот дві) гривні 62 копійки; - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами 765 (сімсот шістдесят пять) гривень 06 копійок; - заборгованість по сплаті щомісячної комісії 1327 (одна тисяча триста двадцять сім) гривень 36 копійок; - пеня за прострочення основної судної заборгованості 9437 (девять тисяч чотириста тридцять сім) гривень 62 копійки; - пеня за несплачені проценти 348 (триста сорок вісім) гривень 51 копійка; - пеня по несплаті щомісячної комісії 785 (сімсот вісімдесят пять) гривень 63 копійки; - штраф 8295 (вісім тисяч двісті девяносто пять) гривень 86 копійок, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков