Ухвала іменем україни 06 липня 2016 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш», на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року, в с т а н о в и л а: У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш» (далі - ПАТ «Дніпроважмаш»), третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування майнової та моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 22 серпня 2014 року на території ПАТ «Дніпроважмаш» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1, з причепом, власником якого є ОСОБА_3 та тепловоза ТГМ - 4 № 2976, що належить на праві власності ПАТ «Дніпроважмаш». Зазначав, що постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року, закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. На підставі викладеного позивач просив стягнути з ПАТ «Дніпроважмаш» майнову шкоду у розмірі 146 896 грн 58 коп. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Дніпроважмаш» на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 145 696 грн 58 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ПАТ «Дніпроважмаш», просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів попередніх інстанцій не відповідають. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, посилався на те, що відсутність вини позивача встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, також, що позивачу як водію та власнику автомобіля було завдано шкоду внаслідок невиконання відповідачем обов'язку щодо забезпечення безпеки руху через залізничний переїзд, який знаходиться у його віданні. Розмір збитків, завданих позивачу внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, суди визначили на підставі висновку експертного дослідження від 26 березня 2015 року. З такими висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного. Судами встановлено, що згідно зі свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 є власником сідлового тягача «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1, та напівпричепа «Trailor», державний номерний знак НОМЕР_2. 22 серпня 2014 року на території заводу «Дніпроважмаш» у м. Дніпропетровську сталося ДТП за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та тепловозу, який рухався територією підприємства з 3 вагонами, під'єднаними від гальмівних систем локомотива. Встановлено, що ДТП сталося під час руху вантажного автомобіля «Рено» з причепом через нерегульований переїзд на території вказаного підприємства, який не обладнано ні дорожніми знаками, ні шлагбаумом, ні звуковою чи світловою сигналізацією. При складанні протоколу про адміністративне правопорушення співробітниками ДАІ не було встановлено відповідність вимогам правил руху на залізничному транспорті дій бригади тепловоза та адміністрації підприємства та не надано оцінку факту руху по території заводу потяга з під'єднаними від гальмівної системи вагонами, відсутність обладнання та сигналізації на переїзді тощо. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито, за відсутністю у діях ОСОБА_3 складу вказаного правопорушення. Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року, залишено без змін постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року. Відповідно до експертного товарознавчого дослідження щодо визначення майнової шкоди від 26 березня 2015 року № 51/15 розмір збитків, завданих власнику пошкодженого при ДТП напівпричепа «Trailor YY3CX», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, склала 144 496 грн 58 коп. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Тобто, лише встановивши вину, суд вирішує питання відшкодування шкоди і при вирішенні цього питання враховуються висновки експертиз, оскільки необхідно довести причинний зв'язок між ДТП і визначеними у висновку товарознавчої експертизи пошкодженнями автомобілів, а відповідно і сумою збитків. Недоведеність причинного зв'язку може бути підставою для відмови в позові. Покладаючи на відповідача обов'язок по відшкодуванню шкоди, суди виходили з того, що вина позивача у скоєнні ДТП відсутня, а відтак саме відповідач є винним у пригоді. Проте доказом вини відповідача за висновком суду є постанова про звільнення позивача від адміністративної відповідальності. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, у результаті чого помилково залишив без змін рішення суду першої інстанції. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені публічного акціонерного товариства «Дніпроважмаш», задовольнити. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: О.В. Закропивний В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана