Справа № 144/555/15-ц Провадження № 22-ц/772/188/2016Головуючий в суді першої інстанції Задорожна Л. І.
Категорія 23Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ЗІС» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі, про визнання договору оренди землі недійсним, -

встановила:

В травні 2015 року ОСОБА_2 через представника за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПП «ЗІС» про визнання недійсними змін до договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки. Вказав, що він є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року йому стало відомо, що існує додаткова угода до договору оренди землі, укладена нібито між ним та ПП «ЗІС», відповідно до якої відповідач має право користування земельною ділянкою строком на 15 років. Враховуючи, що дані зміни він не підписував, нікого не уповноважував це зробити, просив визнати дані зміни до договору оренди недійсними та зобов'язати відповідача повернути йому земельну ділянку.

В червні 2015 року позивач подав письмову заяву про уточнення позовних вимог та внесення змін до предмету позову, в якій просив визнати недійсним договір оренди землі від 20 квітня 2006 року укладений між ОСОБА_2 та ПП «ЗІС», зміни до договору оренди землі від 07 травня 2010 року, оскільки договір оренди та зміни до нього він не підписував і нікого не уповноважував на це.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі № НОМЕР_2 між ОСОБА_2 та приватним підприємством «ЗІС» від 20 квітня 2006 року, зареєстрований у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № НОМЕР_1.

Визнано недійсними зміни (доповнення) від 07 травня 2010 року, внесені до договору оренди землі № НОМЕР_2 між ОСОБА_2 та приватним підприємством «ЗІС» від 20 квітня 2006 року, зареєстровані в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № НОМЕР_3.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПП «ЗІС» просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити у зв'язку зі збігом строку позовної давності.

Зазначив, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим в зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,4918 га, розташованої на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_4 (а.с.7).

Між позивачем та ПП «ЗІС» 20 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № НОМЕР_1 (а.с.8-9).

07 травня 2010 року до даного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору до 2025 року та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № НОМЕР_3 (а.с.10).

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №12695/12696/15-32 від 19 серпня 2015 року підписи від імені ОСОБА_2 у розділі «Реквізити та підписи сторін» у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі НОМЕР_2 від 20 квітня 2006 року, зареєстрованому 09 серпня 2006 року за №НОМЕР_1, який було укладено між ОСОБА_2 та ПП «ЗІС», у графі «Орендодавець» у змінах (доповненнях) від 07 травня 2010 року до договору оренди землі НОМЕР_2, зареєстрованих в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № НОМЕР_3, які було укладено між ОСОБА_2 та ПП «ЗІС» - виконано не ОСОБА_2, зокрема, навмисно зміненим почерком, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки договір оренди землі та додаткова угода про зміну договору оренди землі підписані від імені позивача іншою особою, договір та наступні зміни до договору було укладено за відсутності його волевиявлення, оскільки він їх не підписував, повноважень на їх підписання іншій особі не надавав.

Договір оренди землі та зміни (доповнення) до даного договору укладено з порушенням вимог діючого законодавства щодо наявності вільного волевиявлення позивача на укладення правочину (ч. 3 ст. 203 ЦК України), що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 1 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Таким чином, колегія суддів, прийшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовано фактичні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, оскільки відсутність волевиявлення учасника правочину є самостійною підставою для визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність заявлених вимог позивачем, зокрема недоведеність факту, що він не підписував спірний договір оренди не можна визнати обґрунтованими.

Згідно з положенням статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Отже, позивач навів достатньо доказів, які суд, відповідно до вимог статті 212 ЦПК України, оцінив за своїм внутрішнім переконанням, яке, як вбачається із матеріалів справи, ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також безпідставним є доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при застосуванні положень ЦК України про застосування позовної давності.

Правильними є висновки суду з цього питання про те, що в силу положення частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність ОСОБА_2 не пропущена, оскільки її перебіг почався від дня, коли позивач довідався про порушене право, а саме у січні 2015 року, що в розумінні частини 1 статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, і відповідає правовій позиції Верховного суду України, висловленій у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач отримував орендну плату, що на думку відповідача є доказом факту підписання (укладення) ним спірного договору, не є тими обставинами через які оскаржуване рішення може бути скасоване, оскільки сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що договір орендодавцем був підписаний. Фактичне користування орендарем земельною ділянкою позивача й відповідне отримання прибутку зі спірної земельної ділянки є підставою для оплати власнику земельної ділянки плати за користування цією землею.

Отже, рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ЗІС» відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Голота Л.О.

"З оригіналом вірно"

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.