Ухвала

іменем україни

08 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення вартості спожитої теплової енергії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 14 101 грн 48 коп. вартості спожитої теплової енергії, а також судові витрати у сумі 243 грн 60 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачу належать на праві власності нежитлові приміщення першого поверху № № 14-1, 14-5 у житловому будинку літ. «А-2» загальною площею 73,1 кв. м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Теплопостачання до вказаного будинку надає позивач, а відповідач споживає надані товариством послуги. Зазначив, що відповідач, не уклавши договір на постачання теплової енергії, безпідставно отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташовані нежитлові приміщення відповідача. Так, за період із 28 грудня 2012 року до 14 квітня 2014 року відповідачем безпідставно спожито теплову енергію на суму 14 101 грн 48 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача відповідно до вимог ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, указаний позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь КП «Харківські теплові мережі» 14 101 грн 48 коп. вартості спожитої теплової енергії.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з п. п. 5, 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановленому законом чи договором розмірах.

Статтями 24, 25 вказаного Закону передбачено обов'язок споживача житлово-комунальних послуг своєчасно укласти договір на постачання теплової енергії; у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

За положеннями п. п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Задовольняючи позов, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

При цьому суд урахував, що відповідно до акта обстеження від 21 листопада 2013 року № 174/387 будинок АДРЕСА_1, у якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, має централізовану систему опалення, яка є невід'ємною частиною будинку, та з урахуванням актів від 20 жовтня 2012 року № 174/18473, 14 квітня 2013 року № 174/1722, 08 жовтня 2013 року № 174/1401 дійшов правильного висновку про доведеність факту надходження теплопостачання до вищезазначеного будинку та споживання відповідачем послуг постачання теплової енергії та отримує її у повному обсязі.

На спростування доводів відповідача про відсутність договору купівлі-продажу теплової енергії суд правильно зазначив, що факт неукладення між сторонам у справі відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні вартості фактично отриманих послуг. При цьому суд урахував, що відповідачу направлявся позивачем лист із договором купівлі-продажу теплової енергії гарячої води від 01 листопада 2013 року № 14451 із пропозицією його підписати, про що свідчить наданий позивачем фіскальний чек «Укрпошта» із датою відправлення - 28 січня 2014 року і таким чином спростовує твердження відповідача про його неотримання.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи відповідача, а саме: відсутність укладеного договору купівлі-продажу теплової енергії, обов'язковість укладення якого лежить як на споживачеві, так і на теплопостачальній організації, не породжують у сторін цивільних прав та обов'язків, пов'язаних із виконанням такого договору, та виключають можливість застосування до них положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України; позивач не надав суду доказів отримання від нього відповідачем будь-яких пропозицій щодо укладення договору або продовження дії існуючого (укладеного із ОСОБА_4, у випадку його існування), - висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова