Справа № 370/1194/15-ц Головуючий у І інстанції Устимчук М. Ю.
Провадження № 22-ц/780/410/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 31 08.02.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Воробйової Н.С.,
при секретарі:Вербовій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди завданої злочином,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, який обґрунтували тим, що 15 вересня 2013 року близько 03 години, у темну пору часу за погодних умов у вигляді дощу, на неосвітленій мокрій ділянці 63 км. +680 м. автодороги «Київ-Чоп», що на території Макарівського району Київської області, водій ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи власним технічно справним автомобілем марки «RENAULT Trafik», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на їх сина ОСОБА_8, який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Органами досудового розслідування по даному факту було порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України.

Постановою слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод Слідчого Управління ГУ МВС України в Київській області від 10.07.2014 року кримінальне провадження № 0000317, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Посилаючись на те, що хоча і в діях ОСОБА_5 не встановлено складу кримінального правопорушення, проте він є володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме: автомобіля марки «RENAULT Trafik», який був учасником вказаної дорожньо-транспортної пригоди, а тому згідно чинного законодавства має нести цивільну відповідальність.

Просили стягнути з ОСОБА_5 35 000 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди, а також витрати на послуги адвоката - 2 000 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 15000 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 50000 грн. моральної шкоди кожному.

Вирішено питання щодо судових витрат. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині вимог про стягнення моральної шкоди, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального права, а саме ст. 1193 ЦК України, щодо можливості зменшення розміру шкоди, з урахуванням вини потерпілого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 вересня 2013 року близько 03 години, у темну пору часу за погодних умов у вигляді дощу на неосвітленій мокрій ділянці 63 км.+680 м. автодороги «Київ-Чоп»,що на території Макарівського району Київської області, водій ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, керуючи власним технічно справним автомобілем марки «RENAULT Trafik», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на ОСОБА_8, який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Органами досудового розслідування по даному факту було порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України.

Постановою слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод Слідчого Управління Головного управління МВС України в Київській області від 10.07.2014 року кримінальне провадження № 0000317, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

На підставі ст.55 КПК України ОСОБА_6 було визнано потерпілою по зазначеному кримінальному провадженню.

Позивачами зазначено, що у дорожньо-транспортній пригоді загинув їх син, у зв»язку з чим їм було завдано матеріальної шкоди, яка складається з вартості затрат на поховання - 20000 гривень та на спорудження надгробного пам'ятника - 15000 гривень.

Витрати на спорудження нагробного пам'ятника підтверджуються накладною №6 від 22.05.2015 року ( а.с. 47).

Докази, щодо розміру затрат на поховання в матеріалах справи відсутні.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовуються сторонами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно вказував, що оскільки завдана позивачам шкода, яка пов'язана з загибеллю їх сина була завдана відповідачем, він будучи власником джерела підвищеної небезпеки, незважаючи на наявність постанови про закриття кримінального провадження про відсутність в його складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повинен відшкодувати, як матеріальну шкоду, так і моральну.

Вирішуючи вимоги, щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в результаті психологічного навантаження, пов»язаного з втратою сина позивачі втратили спокій та моральну рівновагу, порушився їх нормальний ритм життя, сон, апетит, загострилися хвороби, то позовні вимоги в цій частині є повність доведеними саме у визначеному позивачами розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачам повинна бути відшкодована моральна шкода, однак з врахуванням наступного.

За змістом ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 постанови від 01 березня 2013 року №4 " Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено наступне: в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, обчислюючи розмір моральної шкоди, якими доказами це підтверджується.

Колегією суддів, також, беруться до уваги роз'яснення викладені в п. 9 зазначеної Постанови щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо).

В результаті ДТП загинув ОСОБА_8, який відповідно являвся для позивачів сином, тобто близьким родичем і ця втрата є незворотною. Як вбачається із позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувались душевними стражданнями, яких близькі родичі зазнали внаслідок смерті ОСОБА_8 та тим, що відповідач не відшкодував завдану шкоду.

Таким чином, безспірним є той факт, що батьки в результаті ДТП зазнали, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже мають право на відшкодування моральної шкоди.

Однак перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів з ним в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Як було встановлено в ході проведеного досудового слідства, ДТП, яка призвела до загибелі сина потерпілих, який перебував у стані тяжкого ступеню алкогольного сп»яніння (3,25 проміле етілового спирту виявлено в крові та №.№; проміле в його сечі) сталася саме за його вини, та у зв»язку з грубим порушенням ним, як пішоходом вимог п.п.4.4 і 4.14 Правил дорожнього руху.

Отже, саме груба необережність потерпілого ОСОБА_8 і нехтування ним ПДР стали причиною виникнення шкоди, яка потребує відшкодування.

За таких обставин, з урахуванням того, що смерть потерпілого настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та його грубої необережності, при цьому в діях ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає зміні, в частині розміру стягнення суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, відповідно до вимог ст. 1193 ЦК України, в бік зменшення до 15 000 грн. на користь кожного з позивачів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2015 року змінити в частині стягнення суми в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Зменшити розмір відшкодування завданої ОСОБА_6 моральної шкоди з 50000 грн. до 15000 грн.

Зменшити розмір відшкодування завданої ОСОБА_7 моральної шкоди з 50000 грн. до 15000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

Н.С.Воробйова