РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19.04.2016 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Шестака О.І.,

при секретарi - Рижиковiй В.Г.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуваннi та розпорядженні власнiстю шляхом виселення із квартири та зняття з реєстраційного обліку, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, визнавши відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, із зняттям його з реєстрації за вищевказаною адресою; виселити ОСОБА_3 з зазначеної квартири; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 243,60 грн.

В обгрунтування вказаної вимоги позивачка зазначила, що 05.04.2000 р. вона була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, наймачем якої була її матір - ОСОБА_4, згідно договору найму житла. 27.09.2005 р. рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова було змінено договір найму на квартиру АДРЕСА_1 і позивачку було визнано наймачем вказаної квартири. З вересня 2005 р. в даній квартирі проживали лише позивачка з сином. 06.04.2007 р. відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради було видано свідоцтво про право власності на цю квартиру, відповідно до якого ОСОБА_2, та її син - ОСОБА_5, є власниками квартири в рівних частинах.

Позивачка вказує, що в 2013 р. вона зустріла ОСОБА_3, з яким думала побудувати сімейне життя, і в 2014 р. тимчасово прописала його в зазначеній квартирі. Однак сімейне життя не склалось; на прохання звільнити приміщення квартири відповідач не реагує, виселятися не збирається, продовжуючи проживати в квартирі, що належить позивачці з сином, створюючи напружену атмосферу.

Позивачка зазначає, що її син не надавав згоду на прописування відповідача в їх квартирі; вважає, що відповідач своїми діями порушує їх права на вільне володіння, розпорядження та використання свого майна.

Крім того, зазначає позивачка, відповідач взагалі не є членом їх сім'ї, спільного господарства вони не вели, договори найма, домовленість про користування квартирою між власниками та відповідачем не укладені, а тому відповідач не має жодного права на користування даною квартирою. За комунальні послуги відповідач не сплачував та не сплачує досі, що є ознакою "тимчасовості" перебування в квартирі позивачки.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В подальшому просила слухати справу без її участі, і в випадку неявки відповідача розглядати її в заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засiдання не з'явився, причину неявки суду не повiдомив, судові повістки, надіслані на останню відому судові адресу місця проживання або місцезнаходження відповідача, повернулись без вручення адресату, що свідчить про його відсутність за останнім відомим місцем проживання чи знаходження, заяву про зміну свого місця проживання або місцезнаходження відповідач суду не надавав, тому, в силу ч. 1 ст. 77 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце слухання справи.

Крiм того, для повiдомлення вiдповiдача про час i мiсце слухання справи, в газетi «Слобiдський край» вiд 09.02.2016 р. №17 (22293), а також від 16.04.2016 р. №46 (22322) було розмiщено оголошення, яким ОСОБА_3 викликано в судове засiдання в якостi вiдповiдача по вказанiй справi.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 27.09.2005 р. №138/23 змінено договір найму на квартиру АДРЕСА_1 і визнано ОСОБА_2 наймачем цієї квартири (сім'я 2 особи: вона, син - ОСОБА_5).

Відповідно до копiї свiдоцтва про право власностi на житло від 06.04.2007 р., реєстрацiйний №1-07-291306, Вiддiлом) приватизації житлового фонду Управлiння комунального майна та приватизації Департаменту економiки та комунального майна Виконавчого комiтету ХМР посвiдчено, що ОСОБА_2 і член її сімї ОСОБА_5 мають на правi спiльної (сумісної) власностi квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згiдно з вiдповiддю адресно-довiдкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.12.2009 р.

Відповідно до акту про не проживання від 04.04.2016 р., складеного КП "Жилкомсервіс" дільниця №9 при огляді квартири АДРЕСА_1, встановлено, що ОСОБА_3 в квартирі не мешкає, особистих речей не виявлено, спального місця і інших ознак, які свідчать про фактичне проживання відповідача в зазначеній квартирі також не виявлено. За вказаною адресою проживають лише ОСОБА_2 - власниця квартири - і її син ОСОБА_5

З зазначеного акту також вбачається, що ОСОБА_3 фактично не проживає по вказаній адресі приблизно з червня 2014 р. На даний момент його місце перебування невідомо.

Під час судового засідання 19.04.2016 р. був допитаний ОСОБА_6, який пояснив суду, що він є братом ОСОБА_2, приходить її навідувати. Вказав, що відповідача вже давно не бачив, в квартирі позивача його речей на теперішній час немає.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 року №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 не проживає в квартирi за адресою: АДРЕСА_1 понад встановлений законом шестимiсячний строк.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та усунення ОСОБА_2 перешкод в користуваннi квартирою i визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, із зняттям його з реєстрації за вищевказаною адресою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 року №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», ст. 391 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуваннi та розпорядженні власнiстю шляхом виселення із квартири та зняття з реєстраційного обліку, - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні жилим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, визнавши відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, із зняттям його з реєстрації за вказаною адресою.

Виселити ОСОБА_3 з зазначеної квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які були відсутні в судовому засіданні - в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Головуючий: