АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства ОСОБА_3, Інк про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ПрАТ ОСОБА_3, Інк про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повернуто позивачу (а.с.6).

Не погодившись зі вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права ставить питання про скасування ухвали та передачу питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.8-10).

Перевiривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегiя суддiв вважає, що скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних пiдстав.

Повертаючи ОСОБА_2 позовну заяву на підставі п.6 ч.3 ст. 121 ЦПК України, суд першої інстанції в ухвалі послався на те, що позивач передчасно подав позовну заяву про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так як спочатку необхідно звернутися з відповідною заявою про видачу судового наказу.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до вимог ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, яка ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі; про стягнення нарахованої але не виплаченої працівникові суми заробітної плати; про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини чи транспортних засобів боржника, або в інших випадках, передбачених законом. Наказне провадження є спрощеною процедурою захисту майнових прав та інтересів кредитора, вимоги якого до боржника ґрунтуються на безспірних документах, що здійснюється за відсутності спору шляхом видачі судового наказу.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ ОСОБА_3, Інк про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.1-4).

Згідно розяснень в п.12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа №14 від 23.12.2011 року, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Тобто, в наказному провадженні можливо звертатись у разі безспірності заявлених вимог. Розмір заробітної плати в наказному провадженні не може бути стягнуто при відсутності довідки та наявності спору і коли є необхідність доведення розміру стягнення в позовному провадженні.

Як зазначав ОСОБА_2 у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі, належна довідка про розмір заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відповідачем не була надана, а отже існує спір про право. Позивач при визначенні розміру заборгованості виходив з власних розрахунків.

Питання про витребування доказів в порядку ст. 137 ЦПК України судом не було вирішено.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу на зазначене уваги не звернув та помилково повернув позовну заяву на підставі п.6 ч.3 ст. 121 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, у звязку з чим підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303,307,312,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2015 року про повернення позовної заяви скасувати та передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Головуючий:

Судді: