Справа № 164/1237/15-ц Провадження № 22-ц/773/1387/16 Головуючий у 1 інстанції: Токарська І.С.
Категорія: 27 Доповідач: Стрільчук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Стрільчука В.А.,

суддів Бовчалюк З.А., Матвійчук Л.В.,

секретар судового засідання Кирилюк О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства (далі ПАТ) «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Маневицького районного суду від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку (далі - АКБ) «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 070-22-151, за яким банк зобовязався надати позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 12 000 доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення до 20 листопада 2012 року.

ОСОБА_2 зобовязався своєчасно та у повному обсязі погашати кредит і сплачувати проценти за користування ним у порядку, визначеному умовами договору.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором сторонами було укладено іпотечний договір від 29 листопада 2005 року, згідно з яким ОСОБА_2 передав в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 100,8 кв. м., житловою площею 52,3 кв. м., який знаходиться за адресою: Волинська область, Маневицький р-н, с. Старосілля.

Відповідач неналежно виконував свої договірні зобовязання, у звязку з чим станом на 01 жовтня 2015 року в нього виникла заборгованість перед банком в сумі 566 408,57 грн., в тому числі 9 561,39 доларів США, що еквівалентно 203 625,88 грн. (офіційний курс долара США до гривні станом на 01 жовтня 2015 року становив 21,2956) заборгованість за кредитом; 9245,80 доларів США, що еквівалентно 196 895,26 грн., заборгованість за відсотками, 165 897,42 грн., в тому числі 95 529,78 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року включно та 70 367,64 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків за період з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року включно.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати.

Рішенням Маневицького районного суду від 06 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

В запереченні відповідач ОСОБА_2 просить відхилити апеляційну скаргу, зазначаючи про її безпідставність.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї правової норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

З досліджених доказів судом встановлено, що 29 листопада 2005 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» (а. с. 55-58), та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 070-22-151, за яким відповідач отримав у банку кредит в розмірі 12 000 доларів США під 13 % річних на строк до 20 листопада 2012 року (а. с. 4-6).

Пунктом 1.1. договору визначені щомісячні ануїтетні платежі в розмірі 142 долари США протягом усього строку його дії.

Згідно з п. п. 2.4.1., 2.5. кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливу неустойку. Сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше двадцятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховані проценти. У разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання погашення заборгованості позичальника здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів, інші штрафні санкції.

Пунктами 3.3.8. та 3.3.9. договору передбачено обовязок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п. п. 2.4., 2.5. цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливу неустойку в порядку, визначеному п. 1.1. цього договору.

Згідно з п. 4.5. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п. п. 3.3.8., 3.3.9. цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Факт видачі ОСОБА_2 банком грошових коштів в сумі 12 000 доларів США підтверджується заявою позичальника про видачу готівки та розпорядженням № 443 операційному сектору приватних клієнтів банку від 29 листопада 2005 року (а. с. 11-12) і відповідачем не заперечується.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір від 29 листопада 2005 року, згідно з яким позичальник передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно, а саме житловий будинок у с. Старосілля Маневицького району Волинської області (а. с. 7-10).

10 серпня 2007 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 було видано виконавчий напис про звернення стягнення на належний ОСОБА_2 на праві власності та переданий ним в іпотеку вищевказаний житловий будинок, за рахунок реалізації якого запропоновано задовольнити вимоги АКБ «Укрсоцбанк» в розмірі 9866,15 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 50 036,16 грн., в тому числі: 9 561,39 доларів США, що еквівалентно 48 285,02 грн., - прострочена заборгованість по кредиту; 304,76 доларів США, що еквівалентно 1 539,04 грн., - прострочена заборгованість за відсотками за період з 28 листопада 2005 року по 23 липня 2007 року; 146,65 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 21 серпня 2006 року по 23 липня 2007 року; 65,45 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків за період з 21 серпня 2006 року по 23 липня 2007 року. У виконавчому написі зазначено, що у звязку з невиконанням ОСОБА_2 своїх зобовязань за Договором кредиту № 070-22-151 від 29 листопада 2005 року з грудня 2005 року по липень 2007 року строк користування кредитом вважається таким, що сплив (а. с. 135).

15 жовтня 2007 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Маневицького районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису, а 13 серпня 2008 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки майно, зазначене у виконавчому документі, повторно реалізовано не було, а стягувач у 15-денний строк письмово не заявив про своє бажання залишити за собою непродане майно. Розяснено, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 13 серпня 2009 року (а. с. 121-122).

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача пояснила, що банк повторно не предявляв виконавчий напис до виконання, оскільки пропустив строк.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 01 жовтня 2015 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість в сумі 566 408,57 грн., в тому числі 9 561,39 доларів США, що еквівалентно 203 625,88 грн. (офіційний курс долара США до гривні станом на 01 жовтня 2015 року становив 21,2956) заборгованість за кредитом; 9245,80 доларів США, що еквівалентно 196 895,26 грн., заборгованість за відсотками, 165 897,42 грн. пеня, в тому числі 95 529,78 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року включно та 70 367,64 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за період з 01 жовтня 2014 року по 01 жовтня 2015 року включно (а. с. 79-83).

24 жовтня 2008 року за вихідним № 18-41/96-1410 банк надіслав ОСОБА_2 лист-претензію про погашення заборгованості за договором кредиту № 070-22-151 від 29 листопада 2005 року, в якому зазначив, що у звязку з невиконанням позичальником умов договору кредиту він вважається таким, що закінчився, та підлягає достроковому поверненню, боржник зобовязаний повністю погасити кредит та відсотки за фактичний час використання кредиту, а також пеню і штрафні санкції до 31 жовтня 2008 року (а. с. 13).

Відмовляючи в позові у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «Укрсоцбанк» пропустив позовну давність, не просив суд поновити цей строк та вимагав стягнення заборгованості за кредитним договором за весь час прострочення.

Такі висновки суду в частині відмови в позові про стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами, нарахованими за межами позовної давності, відповідає обставинам справи і вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. ст. 256-258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом наведених правових норм початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вищенаведеним пунктом 4.5. кредитного договору сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_2 станом на 01 жовтня 2015 року вбачається, що перше повернення грошових коштів за кредитним договором ним здійснено 18 липня 2006 року (а. с. 79-83), хоча згідно з п. 1.1. кредитного договору він повинен був це зробити 20 грудня 2005 року (а. с. 4-6).

Отже за встановленими п. 4.5. умовами договору через 60 днів після 20 грудня 2005 року, тобто 19 лютого 2006 року, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, і саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Після зміни строку виконання зобовязання до 19 лютого 2006 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5. договору позичальник був зобовязаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 19 лютого 2006 року не підлягали виконанню.

Як зазначалося вище, з метою реалізації своїх прав та стягнення з відповідача всієї суми заборгованості за кредитним договором в позасудовому порядку банк в межах позовної давності звертався до приватного нотаріуса, виконавчим написом якого від 10 серпня 2007 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки (а. с. 135), та надсилав ОСОБА_2 письмовий лист-претензію від 24 жовтня 2008 року (а. с. 13).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з вищезгаданим розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором він періодично у 2006, 2007, 2008, 2009 та 2010 роках здійснював платежі, спрямовані на часткове погашення заборгованості за кредитом та за процентами (а. с. 79-83), що свідчить про визнання ним боргу. При вчиненні кожного з цих платежів перебіг позовної давності переривався. Останній платіж в сумі 60 доларів США відповідач здійснив 04 березня 2010 року. Оскільки після цього платежу перебіг позовної даності більше не переривався, вказаний строк закінчився 04 березня 2013 року, а банк звернувся до суду з даним позовом 20 жовтня 2015 року (а. с. 2-3), тобто з пропуском позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, а також те, що у поданій суду заяві від 18 травня 2016 року ОСОБА_2 просив застосувати позовну давність (а. с. 113-118), вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, а також за процентами на це тіло, нарахованими більш ніж за три роки до предявлення позову, не можуть бути задоволені у звязку з пропуском позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк виконання кредитного договору до 20 листопада 2012 року, а банк звернувся до суду з даним позовом в межах трирічного строку після вказаної дати, а відтак позовна давність не пропущена, не заслуговують на увагу. Як зазначалося вище, після зміни згідно з умовами договору строку виконання зобовязання позичальника до 19 лютого 2006 року строк користування кредитом вважається таким, що сплив, і саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Після неодноразового переривання перебігу позовної давності останній раз відлік цього строку розпочався 04 березня 2010 року, а закінчився 04 березня 2013 року. Звернувшись до суду з даним позовом 16 жовтня 2014 року, банк пропустив позовну давність.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за кредитом та пені за процентами у межах позовної давності постановлено з порушенням норм матеріального права.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах позовної давності.

Саме така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-1 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України є обовязковою для всіх судів загальної юрисдикції.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору також встановлений обовязок позичальника сплатити проценти за фактичний час використання кредиту (п. п. 4.4., 4.5. договору).

Враховуючи, що позов предявлений ПАТ «Укрсоцбанк» 20 жовтня 2015 року, проценти за кредитом підлягають стягненню в межах трирічного строку загальної позовної давності з 20 жовтня 2012 року до 01 жовтня 2015 року (день, по який позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором), виходячи із закріпленого статтею 11 ЦПК України принципу диспозитивності, тобто в межах заявлених вимог, а пеня за процентами в межах однорічного строку спеціальної позовної давності з 20 жовтня 2014 року до 01 жовтня 2015 року.

Умовами договору процентна ставка встановлена в розмірі 13 % річних. При цьому згідно з п. 2.4. договору проценти нараховуються з розрахунку факт/360. Отже денна відсоткова ставка становить 0,0361111 % (13:360). Заборгованість за тілом кредиту впродовж усього періоду з 20 жовтня 2012 року до 01 жовтня 2015 року була незмінною і становила 9 561,39 доларів США. Вказаний період складається з 1077 днів. Отже щоденний процент у грошовому виразі становить 3,4527231 доларів США (9 561,39х0,0361111:100), розмір процентів за кредитом за весь період 3 718,58 доларів США (1077х3,4527231). Саме така сума процентів за період у межах позовної давності визначена і у наданому банком на пропозицію апеляційного суду розрахунку заборгованості за відсотками (а. с. 204).

Згідно з позовними вимогами, розясненими представником ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні апеляційного суду, банк просив стягнути вказану заборгованість у національній валюті України гривні за офіційним курсом, встановленим на 01 жовтня 2015 року, тобто на дату визначення позивачем розміру заборгованості. Такі вимоги не суперечать вищенаведеним нормам цивільного законодавства, які врегульовують кредитні правовідносини, не порушують прав і охоронюваних законом інтересів відповідача і повністю узгоджуються з принципом диспозитивності.

01 жовтня 2015 року за офіційним курсом Національного банку України 1 долар США становив 21,2956 грн., відповідно 3 718,58 доларів США 79 189,39 грн. (3 718,58х21,2956). Саме така сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь банку як проценти на кредит, нараховані в межах загальної позовної давності.

Згідно з п. 4.2. кредитного договору за прострочення сплати процентів позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період.

На пропозицію апеляційного суду ПАТ «Укрсоцбанк» надало детальний розрахунок пені за процентами за період з 20 жовтня 2014 року до 01 жовтня 2015 року (347 днів), згідно з яким розмір пені становить 1 463,50 доларів США. Гривневий еквівалент цієї суми з врахуванням офіційного курсу НБУ на 01 жовтня 2015 року 31 166,11 грн. (1 463,50 х21,2956). Така сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь банку як пеня на проценти, нарахована в межах спеціальної позовної давності.

Загальна сума заборгованості становить 110 355,50 грн. (79 189,39 + 31 166,11).

Той факт, що після повернення 13 серпня 2008 року виконавчого документа про звернення стягнення на предмет іпотеки банку останній не предявляв його до повторного виконання, про що ОСОБА_2 зазначено у запереченні на апеляційну скаргу, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки заборгованість за кредитним договором не погашена, а відтак позивач має право на отримання процентів за кредитом та пені за процентами у межах позовної давності.

Те ж саме стосується і укладеного 28 листопада 2005 року тристороннього договору страхування заставленого майна (іпотеки) (а. с. 36-39), який згідно з наведеною у запереченні відповідача на апеляційну скаргу інформацією після 16 грудня 2006 року не поновлювався.

Доводи відповідача про те, що позивач вводив його в оману, не повідомляючи своєчасно і належним чином про розрахунки та нарахування кредиторської заборгованості, сприяючи таким чином збільшенню її розміру, є безпідставними.

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору чітко визначено розмір та строки платежів, які ОСОБА_2 зобовязаний був вносити на погашення свої заборгованості, прописана його відповідальність за порушення цих зобовязань. Крім того, розмір заборгованості станом на липень 2007 року зазначений у виконавчому написі нотаріуса (а. с. 135), а станом на жовтень 2008 року у листі-претензії банку (а. с. 13). Умовами договору не передбачений обовязок банку з власної ініціативи періодично повідомляти позичальника про збільшення розміру його заборгованості. Разом з тим, відповідач не був позбавлений можливості отримувати таку інформацію, звертаючись з відповідним запитом до банку, однак він цього не робив.

У звязку допущеними судом порушеннями норм матеріального права при вирішенні справи в частині відмови в позові про стягнення процентів за кредитом та пені за процентами у межах позовної давності, оскаржуване рішення в означеній частині слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Банком заявлені позовні вимоги на суму 566 408,57 грн., а задоволені апеляційним судом на суму 110 355,50 грн., що становить 19,48 %. За подання позовної заяви банк сплатив судовий збір в розмірі 8 496,13 грн. (а. с. 1), а за подання апеляційної скарги 9 345,74 грн. (а. с. 171-172), всього 17 841,87 грн. (8 496,13 + 9 345,74). 19,48 % від цієї суми становить 3 475,60 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Маневицького районного суду від 06 липня 2016 року в даній справі в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитом та пені, нарахованої на проценти, в межах позовної даності скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 07-22-151 від 29 листопада 2005 року в сумі 110 355 (сто десять тисяч триста пятдесят пять) грн. 50 коп., яка складається з процентів за кредитом у розмірі 79189 (сімдесят девять тисяч сто вісімдесят девять) грн. 39 коп. та пені за процентами у розмірі 31 166 (тридцять одна тисяча сто шістдесят шість) грн. 11 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3 475 (три тисячі чотириста сімдесят пять) грн. 60 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: