У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

23 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі за касаційними скаргами Міністерства аграрної політики та продовольства України і Строгого ДенисаОлександровича на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року, за касаційною скаргою Міністерства аграрної політики та продовольства України на додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що наказом Miністерства аграрної політики та продовольства України №178-п від 10 жовтня 2013 року його призначено на посаду виконуючого обов'язки директора Державного підприємства «Благодатне» (далі - ДП «Благодатне»), а наказом № 183-п від 31 серпня 2015 року - звільнено з вказаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вказує на те, що його звільнення відбулось всупереч вимогам ст. ст. 21, 23, 36, 39-1 КЗпП України, роз'яснень Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39, постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності»; просив визнати звільнення незаконним, визнати незаконним відповідний наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 31 серпня 2015 року № 183-п та поновити його на посаді директора ДП «Благодатне».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 183-п від 31 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_3 з посади виконуючого обов'язки директора ДП «Благодатне» і поновлено ОСОБА_3 на посаді директора ДП «Благодатне».

Додатковим рішенням апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2016 року доповнено резолютивну частину рішення апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року абзацом такого змісту: «Стягнути із Міністерства аграрної політики та продовольства України в дохід держави судовий збір у розмірі 974,40 грн, що мав бути сплачений при подачі позовної заяви, та 1 071,84 грн, що мали бути сплачені при подачі апеляційної скарги, а всього 2 046,24 грн».

У касаційних скаргах Міністерство аграрної політики та продовольства України та Строгий Д.О., посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі на додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2016 року Міністерство аграрної політики та продовольства України, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить це додаткове рішення скасувати також.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню.

Судами встановлено, що ДП «Благодатне» є юридичною особою та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 вересня 2011 року № 883-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та військових радгоспів до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства» передано до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 жовтня 2013 року № 178-п ОСОБА_3 призначений виконуючим обов'язки директора ДП «Благодатне», таке призначення відбувалось без проведення конкурсного відбору.

Вказані обставини не оспорюються та визнані сторонами.

16 березня 2015 року наказом Міністерства аграрної політики України № 99 оголошено про проведення конкурсного відбору керівника ДП «Благодатне» і наказом Міністерства 31 серпня 2015 року № 182-п Строгого Д.О. призначено на посаду директора державного підприємства за результатами вказаного конкурсу.

Міністерством аграрної політики та продовольства України 31 серпня 2015 року видано наказ № 183-п «Про звільнення ОСОБА_3 з посади виконуючого обов'язки директора ДП «Благодатне» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Також судами встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 5 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання неправомірними дій щодо розміщення оголошення про проведення конкурсного відбору керівника ДП «Благодатне» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач був призначений виконуючим обов'язки директора ДП «Благодатне», отже не може бути задоволений його позов про поновлення на посаді, яку він не обіймав до звільнення. Крім того, позивач не брав участі у конкурсі на заміщення посади директора ДП «Благодатне», що був оголошений Міністерством аграрної політики та продовольства України, а тому не може ставити таке питання і як особа, яка не пройшла конкурсний відбір.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, законодавством України встановлено спеціальний порядок управління об'єктами державної власності.

Статтею 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» визначено, що управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до підпункту «г» п. 18 ст. 5 цього Закону, здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає порядок конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки» у редакції від 21 лютого 2015 року, чинній на час призначення конкурсу, призначення керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки можливо виключно за результатами конкурсного відбору.

Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення позивача на посаді директора ДП «Благодатне», суд першої інстанції, встановивши, що позивач вказаної посади не займав, був призначений тимчасово виконуючим обов'язки директора підприємства, участі у конкурсному відборі керівника державного підприємства не приймав, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права; рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не був тимчасовим працівником з огляду на положення пунктів 1 та 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР № 311-09 від 24 вересня 1974 року «Про умови праці тимчасових робітників і службовців», оскільки тимчасовими робітниками і службовцями вважаються робітники і службовці, прийняті на роботу на строк до двох місяців. Суд апеляційної інстанції вважав, що ОСОБА_3 не є тимчасовим працівником, а відсутність укладеного з ним трудового контракту як з керівником державного підприємства не є підставою для розірвання укладеного з ним 10 жовтня 2013 року трудового договору, оскільки цей трудовий договір не містить посилань про прийняття працівника на тимчасову роботу і строк такої роботи у ньому не визначений.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Пославшись на вказаний Указ та обґрунтувавши необхідність його застосування положеннями Постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», апеляційний суд виходив з Конституції України, законів України і права позивача на працю, порушеного відповідачем внаслідок застосування приписів Закону України «Про управління об'єктами державної власності» та постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року від 3 вересня 2008 року № 777 «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки».

Зазначені висновки суду апеляційної інстанції суперечать визначеним Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-XII умовам її застосування, Закону України «Про управління об'єктами державної власності», постанові Кабінету Міністрів України «Про проведення конкурсного відбору керівників суб'єктів господарювання державного сектору економіки», не відповідають обставинам справи та є хибними.

Тому рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, законним та обґрунтованим визнати не можна і таке рішення підлягає скасуванню.

Так як суд касаційної інстанції дійшов висновку про незаконність рішення суду апеляційної інстанції і його скасування, додаткове рішення цього суду також підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Міністерства аграрної політики та продовольства України та касаційну скаргу Строгого ДенисаОлександровича задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2016 року та додаткове рішення апеляційного суду Харківської області від 28 березня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О.Кузнєцов
Судді:О.І.Євтушенко Т.Л.Ізмайлова С.О.Карпенко Г.І.Мостова