Справа № 461/8670/15 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В.
Провадження № 22-ц/783/2098/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Ванівського О.М., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства (ПАТ) «Ідея Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості.

З метою виконання зобовязання за кредитним договором №910.13801, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_6 в розмірі 349510,29 грн., яка включає в себе: 97226,36 грн.-основного боргу; 32120,23 грн.-простроченого боргу; 74417,13 грн.-прострочених процентів; 867,94 грн.-строкових процентів; 141500,2 грн.-пені; 3378,43 грн.-інших штрафних санкцій; звернуто стягнення на предмет застави (транспортний засіб марки «CITROEN» моделі С4, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF7NCNFUCCY511990, реєстраційний номер НОМЕР_1), що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, з наданням ПАТ «Ідея Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Ухвалено вилучити у ОСОБА_2 або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, який є предметом застави, та передати ПАТ «Ідея Банк».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 50 грн.

Вирішено питання судових витрат

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що ОСОБА_2 не є боржником по кредитному договору, не укладав договору поруки, не передавав майно в заставу, а тому не несе жодних зобов»язань за кредитним договором. Вказує, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_2 через торгівельну організацію та зареєстровано за ним на підставі відплатного договору з дотриманням всіх вимог чинного законодавства щодо купівлі-продажу рухомого майна, яке підлягає державній реєстрації.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі ст.ст.10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами.

У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін, та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Встановлено, що 21 березня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» (кредитодавець), та ОСОБА_6 (позичальник), укладено кредитний договір №910.13801, згідно з яким бану надав відповідачу кредит в сумі 135137,05 грн. терміном до 21 березня 2019 року для придбання транспортного засобу марки «CITROEN» моделі С4, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF7NCNFUCCY511990, реєстраційний номер НОМЕР_1, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,99 % річних (а.с.14).

Пунктом 1 параграфу 8 договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів за час фактичного користування кредитом, плати за кредитне обслуговування, збитків, пені і штрафних санкцій за своїм розсудом, у випадках: втрати позичальником, знищення або пошкодження транспортного засобу; передачі в наступну заставу транспортного засобу; відчуження та іншого розпорядження транспортним засобом без згоди банку; прострочення платежу з оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більш ніж на 30 днів; несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування ТЗ; в разі розірвання банком договору; неподання або несвоєчасного подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; порушення позичальником інших умов цього договору та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, його сторони, 20 квітня 2012 року уклали договір застави транспортного засобу. Предметом договору є транспортний засіб марки «CITROEN» моделі С4, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF7NCNFUCCY511990, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з пунктом 1 параграфу 3 договору застави транспортного засобу, заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_7, як поручителем, 12 січня 2015 року укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_6 зобовязань, передбачених кредитним договором №910.13801 від 21 березня 2012 року. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником всіх зобовязань в сумі 50 грн.

З відомостей з інформаційного реєстру Державтоінспекції (а.с.45-46) станом на 9 вересня 2015 року власником спірного автомобіля марки «CITROEN» моделі С4, 2012 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF7NCNFUCCY511990, реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1 і 2 ст.590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №910.13801 від 21 березня 2012 року, станом на 2 липня 2015 року відповідач допустив перед позивачем заборгованість в розмірі 349510,29 грн., яка включає в себе: 97226,36 грн. - основного боргу; 32120,23 грн. - простроченого боргу; 74417,13 грн. - прострочених процентів; 867,94 грн. - строкових процентів; 141500,2 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобовязання; 3378,43 інші штрафні санкції (а.с.21).

На підставі аналізу наявних доказів суд прийшов до вірного висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості належить задовольнити частково, оскільки відповідач ОСОБА_6 належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором №910.13801 від 21 березня 2012 року, забезпечене заставою та порукою, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Пунктами 1, 2, 3 параграфу 5 договору застави від 20 квітня 2012 року передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором та/або цим договором.

Колегія суддів прийшла до висновку, про безпідставність доводів апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 27 Закону України від 2 жовтня 1992 року «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Указані норми застосовуються з урахуванням положень Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, установлених із метою забезпечення виконання зобовязань (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13).

Є встановленим, що обтяження на спірний автомобіль 26 квітня 2012 року зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна із встановленням обмеження відчуження за погодженням з обтяжувачем (т.1 а.с.19). Про наявність обтяження зроблено відмітку в технічному паспорті на спірний транспортний засіб.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі відчуження предмета обтяження боржником, він зобовязаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який повинен зареєструвати зміни у відомостях про обтяження. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження.

Боржник відчужив заставлений автомобіль без згоди обтяжувача та не повідомив обтяжувача про це відчуження. Тому згідно з вимогами ст.12 вказаного Закону реєстрація обтяження від 26 квітня 2012 року надає обтяженню чинності у відносинах між обтяжувачем і боржником, а також з третіми особами. Відтак, застава зберігає силу у відносинах обтяжувача із набувачем спірного автомобіля - ОСОБА_2

З такими висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: