Справа 431/4959/15-ц
Провадження 2/431/21/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2016 року Старобільський районний суд Луганської області у складі: головуючого судді Пелиха О.О.,
за участю секретаря Чесалової О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання грошових коштів об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на автомобіль,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання грошових коштів об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на автомобіль.
Позивач до суду не з'явилася, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 у судові засідання 27 листопада 2015 року, 22 грудня 2015 року, 13 січня 2016 року не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення у пресі.
Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
13 січня 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в позові доводи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9)
Згідно розписки на а.с.8 ОСОБА_2 10.03.2006 року у строк до 15.03.2006 року надав ОСОБА_3 гроші у розмірі 6 600 доларів.
Загальна сума боргу складає 10 200 доларів США, що станом на 15.10.2015 року складає 223 714 грн. 39 коп. (а.с.11).
Судом встановлено, що грошові кошти, спір щодо яких розглядається судом, були нажиті сторонами в період шлюбу та відповідно є об'єктом права спільної сумісної власності, що не заперечується сторонами.
Частиною 2 ст. 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Згідно з роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на транспортні засоби набувається за рішенням суду.
Враховуючи те, що нажиті подружжям спільно кошти ОСОБА_2 без відома ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_3, який його до теперішнього часу не повернув, а як заставу згідно довіреності надав відповідачу автомобіль марки Volkswagen Golf 1, 6, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, яким подружжя добросовісно заволоділо і продовжує відкрито і безперервно володіти більш ніж десять років, суд вважає необхідним грошові кошти у сумі 10 200 доларів США визнати об'єктом права сумісної власності подружжя в рівних частках, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? їх частку, яка складає 5 100 доларів США та відповідно визнати за подружжям право власності по ? частці на вище вказаний автомобіль, а тому позов задовольняє в повному обсязі.
Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду, вона не порушує питання про стягнення його з відповідачів, а з власної ініціативи суд не може вийти за межі позову.
На підставі викладеного ст.41 Конституції України, ст. ст. 60, 70,71 СК України, ст.ст.325, 344, 368,372 ЦК України, керуючись ст.ст. 10-11, 88, 209, 212-215, 224-229 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання грошових коштів об'єктом права спільної сумісної власності подружжя задовольнити у повному обсязі.
Визнати грошові кошти надані у борг ОСОБА_3 у сумі 10 200 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ станом на 15.10.2015 року за 1 долар США разом 223 714 грн. 39 коп. об'єктом права сумісної власності подружжя у рівних частках.
Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину грошових коштів у сумі 5 100 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ станом на 15.10.2015 року за 1 долар США разом 111 857 грн. 19 коп. наданих у борг ОСОБА_3.
Визнати автомобіль марки Volkswagen Golf 1, 6, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину вказаного автомобілю.
Визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частину автомобіля марки Volkswagen Golf 1, 6, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відповідач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя О.О. Пелих