Номер провадження: 22-ц/785/3933/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря Ярахмедова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2015 року,-

встановила:

18.09.2012 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, посилалась на те, що, починаючи з 2001 року та до лютого 2011 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем.

13 січня 2003 року вони разом святкували в готелі день народження, де заночували, в результаті чого вона завагітніла.

У них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач відмовився подавати разом із нею заяву до органів ДРАЦС щодо свого батьківства, у звязку з чим запис про батька дитини виконаний з її слів.

Відповідач уникає надання матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку, хоча, взмозі надавати таку допомогу.

Дитина проживає з нею, втім, можливості з її утримання є обмеженими, у звязку із чим змушена звернутись до суду із зазначеним позовом.

Заочним рішенням від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано батьківство ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого на певний період законом, щомісячно, починаючи з 18 вересня 2012 року й до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3, вважаючи рішення незаконним та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, надав до суду апеляційну скаргу про його скасування.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині визнання батьківства ОСОБА_3 стосовно дитини ОСОБА_5 та стягнення аліментів на утримання останнього, суд першої інстанції посилався на те, що, оскільки відповідач неодноразово ухилявся від проведення судово-медичної /імунологічної/ експертизи, внаслідок чого її виконання стало неможливим, необхідно визнати факт того, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з нього аліменти на користь цієї дитини.

Колегія суддів не погоджується з думкою суду першої інстанції та вважає її помилковою, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

За правилами ч.2 ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які докази про це, які засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до норм ЦПК України.

Згідно до вимог ст.ст.180,182 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 08 жовтня 2003 року у ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4, батьком якого, в графі «батько» свідоцтва про народження записаний ОСОБА_6 /а.с.8/.

ОСОБА_3 з 29.04.1990 року по цей час перебуває у зареєстрованому щлюбі з ОСОБА_7 та мають двох дітей Ярослава, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.266-268/.

Під час судового засідання судами першої та апеляційної інстанцій позивач стверджує, що сумісно з ОСОБА_8 вели сімейне життя без укладення шлюбу з весни 2001 року по лютий 2011 року.

13 січня 2003 року, під час спільного святкування дня народження доньки відповідача ОСОБА_9, вони заночували в готелі, де вона і завагітніла, після чого народила дитину ОСОБА_5, батьком якої являється ОСОБА_3

При цьому, на думку колегії суддів, будь-яких доказів стосовно батьківства відповідача позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч.2 ст.125 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана, як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.126 СК України).

Положення вказаних норм дають змогу дійти висновку про існування двох способів визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою - добровільний та судовий.

Добровільний спосіб полягає у двосторонньому волевиявленні матері та батька, яке полягає у зверненні до державного органу реєстрації актів цивільного стану із відповідною заявою. Тобто, зазначений спосіб використовується у разі відсутності спору з приводу батьківства та є вільним волевиявленням жінки та чоловіка, шляхом подачі заяви до органу реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Як зазначено в абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

У п.9 зазначеної вище постанови розяснено, що питання походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. У разі, коли ухилення сторони у справі щодо визнання батьківства від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що відповідач не з»являвся до експертної установи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року у справі призначено судово-медичну /імунологічну/ експертизу, проведення якої доручено Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи /а.с.119/.

Дана ухвала суду не виконана у звязку з неявкою ОСОБА_3 до експертної установи /а.с.127, 173, 191/.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на той факт, що лист про прибуття до експертної установи 25.07.2014 року для надання зразків для проведення експертизи направлено ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 /а.с.123/, тоді як останній зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.270/, що, безперечно, унеможливило його явку до експертної установи.

Дані про отримання такого листа ОСОБА_3 в матеріалах справи відсутні.

Про явку до експертної установи 12.01.2015 року ОСОБА_3 отримав листа /а.с.176/.

Проте, 22 грудня 2014 року представником відповідача надані пояснення з причин неявки /госпіталізація ОСОБА_3 до військово-медичного клінічного центру Південного регіону з черепно-мозковою травмою/ /а.с.179/.

Зазначене підтверджується довідкою військово-медичного клінічного центру Південного регіону /а.с.180/.

Про явку до експертної установи 19.02.2015 року ОСОБА_3 не отримав листа /а.с.189-190/.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2015 року направлено повторно справу до експертної установи для проведення судово-медичної /імунологічної/ експертизи та застосовано до ОСОБА_3 примусовий привід /а.с.199/.

Дана ухвала суду не виконана у звязку з неявкою ОСОБА_3 до експертної установи /а.с.208/.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що лист про прибуття до експертної установи 07.09.2015 року для надання зразків для проведення експертизи /а.с.202/ ОСОБА_3 не отримав /а.с.205-206/.

Привід ОСОБА_3 також не виконано, у зв»язку з запізнілим отримання органами міліції ухвали суду /а.с.209/.

Таким чином, суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог позивача, помилково вважав, що неодноразове ухилення відповідача від явки до суду дає підстави вважати про доведеність доводів ОСОБА_2

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.05.2016 року, для сприяння всебічного і повного зясування обставин справи, призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу /а.с.305-306/.

Відповідно до висновку експерта № 64, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.310-315/

За змістом ст.ст.10,11,212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обовязок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Згідно до ч.1 ст.60, ч.3 ст.10 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відповідно до вимог ч.4 ст.10, ч.1 ст.31, ч.1 ст.137 ЦПК України повинен сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного зясування обставин справи, в тому числі зобовязаний за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, витребувати докази, коли у цих осіб є складнощі щодо їх отримання.

Зазначені норми процесуального права при ухваленні рішення судом першої інстанції не виконані та не враховано, що будь-яких доказів стосовно батьківства відповідача позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги та висновок експерта спростовують висновок суду.

Встановивши характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахувавши роз'яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також належним чином оцінивши висновок експертизи № 64, відповідно до якого імовірність батьківства відповідача відносно дитини ОСОБА_5 не доведено, проведеної за клопотанням відповідача, який за власним бажанням надав експериментальні зразки, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для встановлення батьківства ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_5, у зв»язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та стягнення аліментів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді В.Д.Коротков

ОСОБА_10