Апеляційний суд Житомирської області
Справа №273/1822/15-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук О. В.
Категорія 53 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Жигановської О.С., Талько О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування Баранівського району про визнання незаконним та скасування наказу про внесення змін до штатного розпису, треті особи: управління праці та соціального захисту населення Баранівської РДА Житомирської області, Баранівська районна державна адміністрація Житомирської області, Департамент праці та соціального захисту населення Житомирської обласної адміністрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Обгрунтовуючи позов зазначила, що працювала на посаді заступника директора територіального центру соціального обслуговування Баранівського району. 02.11.2015 року директором центру видано наказ №19 „Про внесення змін до штатного розпису". Даним наказом, з посиланням на обмежене фінансування центру, із штатного розпису виведено посаду заступника директора центру, яку займала вона, та введено посади: інженера з охорони праці - 0,5 ставки та юрисконсульта центру - 0,5 ставки.

Вважає, що наказ директора Центру є незаконним, оскільки обставини про обмежене фінансування Центру не підтверджені та не відповідають дійсності.

Крім того зазначає, що всупереч Положення про територіальний центр соціального обслуговування, зміни до штатного розпису не були погоджені із управлінням праці та соціального захисту населення Баранівської РДА та Департаментом праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА.

Також зазначає, що відповідачем у передбачені законом строки не було повідомлено профспілковий комітет про намічуване вивільнення посади, що передбачено умовами колективного договору та Законом України «Про профспілки».

З наведених обставин позивач просила постановити рішення суду, яким визнати незаконним та скасувати наказ директора Баранівського територіального центру соціального обслуговування у Житомирській області від 02 листопада 2015 року за номером 19 про внесення змін до штатного розпису, яким виведено посаду заступника директора центру із штатного розпису.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що судом не враховані всі обставини справи, дана неправильна оцінка наявним у справі доказам, показам свідків, що призвело до неправильного вирішення спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 3 Кодексу законів про працю України (КЗпП) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 49-2 КЗпП визначений порядок вивільнення працівників.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1, перебуваючи з 03.10.2013 року на пенсії, працювала на посаді заступника директора територіального центру соціального обслуговування Баранівського району.

Наказом №19 директора Центру від 02.11.2015 року із штатного розпису виведено посаду заступника директора центру, яку займала позивач, та введено посади: інженера з охорони праці - 0,5 ставки та юрисконсульта центру - 0,5 ставки.

Як свідчить зміст наказу, підставою для виведення із штатного розпису вказаної посади є обмеженне фінансування центру (а.с.8, 11).

Наказом від 25.01.2016 року ОСОБА_1 звільнена з роботи у зв'язку із скороченням штату та відмовою від переведення на іншу роботу (а.с.99).

Звертаючись до суду з позовом про визнання наказу незаконним та його скасування, позивач посилалася на те, що обставини про обмежене фінансування центру, на які посилається відповідач, не підтверджені та не відповідають дійсності; внесення змін до штатного розпису не було погоджено із управлінням праці та соціального захисту населення Баранівської РДА і Департаментом праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА; про намічуване вивільнення посади не було повідомлено профспілковий комітет у передбачені законом строки.

На ці ж обставини посилається позивач в апеляційній скарзі, оскаржуючи рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела ті обставини, на яких грунтуються її позовні вимоги, а тому відмовив у задоволенні позову.

З висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 1 Положення про територіальний центр соціального обслуговування Баранівського району, затвердженого розпорядженням голови Баранівської районної державної адміністрації від 01.04.2013 року №90 - територіальний центр є бюджетною установою, рішення щодо утворення, ліквідації або реорганізації якої приймає районнна державна адміністрація за погодженням з департаментом праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації (а.с.62).

Пунктами 4, 12 Положення передбачено, що директор Центру подає районній державній адміністрації пропозиції щодо штатного розпису, кошторису витрат територіального центру (а.с.63).

Тобто, розроблення та встановлення штатного розпису знаходиться в компетенції керівника підприємства.

Також з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з обмеженим фінансуванням Центру на протязі 2015 року директором центру проводилися заходи щодо упорядкування штатного розпису, проводились переведення та звільнення працівників Центру тощо (а.с.111 - 117).

Про недостатність фінансування Центру свідчить також звернення директора Центру від 30.11.2015 року до голови РДА та голови районної ради про брак коштів на заробітну плату працівників (а.с.75).

Оскаржуючи рішення та не погоджуючись з доводами відповідача про обмежене фінансування, позивач вказала, що наказом №19, яким внесені зміни в штатний розпис та виведено посаду заступника директора, введено дві інші посади, що свідчить про належне фінансування Центру.

Однак, як зазначалося вище, позивач займала посаду заступника директора Центру, її заробітна плата становила 4062 грн. (а.с.8). Загальний розмір посадових окладів, введених наказом №19 двох посад, а саме інженера з охорони праці - 0,5 ставки та юрисконсульта центру - 0,5 ставки, становить близько 1660 грн (а.с.8, 11).

Тобто, у разі прийняття на роботу осіб на зайняття введених даним наказом посад, розмір витрат на заробітну плату є значно нижчим від розміру заробітної плати, який виплачувався позивачу.

Тому доводи позивача у цій частині є безпідставними.

Не грунтуються на матеріалах справи і доводи позивача про те, що внесення змін до штатного розпису мало б бути погоджено із управлінням праці та соціального захисту населення Баранівської РДА та Департаментом праці та соціального захисту населення Житомирської ОДА.

Так, відповідно до пункту 18 Положення про територіальний центр соціального обслуговування Баранівського району, затвердженого розпорядженням голови Баранівської районної державної адміністрації від 01.04.2013 року №90 - територіальний центр є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатки тощо (а.с.64).

Підпунктами 4, 7 пункту 12 Положення передбачено, що директор подає районній державній адміністрації пропозиції щодо штатного розпису, кошторису витрат територіального центру, призначає в установленому порядку на посаду та звільняє з посади працівників територіального центру.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови РДА №52 від 13.03.2014 року були внесені зміни до Положення про територіальний центр. А саме, було доповнено його новими абзацами такого змісту: „директор центру може мати заступника, який призначається на посаду і звільняється з посади в установленому законом порядку районною державною адміністрацією за пропозицією директора, погодженою з управлінням праці та соціального захисту населення райдержадміністрації та департаментом праці і соціального захисту населення облдержадміністрації; призначає в установленому порядку на посади та звільняє з посади керівників структурних підрозділів за погодження з РДА та інших працівників територіального центру".

Проте, зміст даного розпорядження від 13.03.2014 року №52 свідчить, що цим розпорядженням були фактично внесені зміни до Положення про територіальний центр, затвердженого розпорядженням голови РДА 23.03.2010 року №46, а не до Положення, затвердженого розпорядженням голови РДА від 01.04.2013 року №90 (а.с.68, 72, 73).

Тобто, Положення про територіальний центр, затверджене розпорядженням голови РДА від 01.04.2013 року, яке діяло на момент видання оскаржуваного наказу, не містило вимог про необхідність погодження з управлінням праці та соціального захисту населення райдержадміністрації та департаментом праці і соціального захисту населення облдержадміністрації питання щодо призначення на посаду та звільнення з посади заступника директора Центру.

Разом з тим, внесені зміни до Положення розпорядженням голови РДА від 13.03.2014 року не узгоджуються із пунктом 10 Положення про територіальний центр соціального обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року №1417 „Деякі питання діяльності територіальних центрів соціального обслуговування, згідно якого підлягало погодженню лише питання про призначення на посаду та звільнення з посади директора Центру, а не його заступників.

Не підтверджують обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги, і доводи позивача про те, що відповідач про намічуване вивільнення посади не повідомив профспілковий комітет у передбачені законом строки, як-то передбачено Колективним договором та Законом України „Про професійні спілки".

Зокрема, за змістом розділу 3 Колективного договору, у разі виникнення економічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з реорганізацією, через які неминучі звільнення працівників з ініціативи сторони керівника, проводити їх лише за письмового повідомлення профспілкової організації, не пізніше як за два місяці до намічуваних звільнень, про причини і терміни вивільнення тощо.

Аналогічне положення міститься у статті 22 Закону України „Про професійні спілки".

Тобто, вказані положення передбачають до намічуваних звільнень направлення письмових повідомлень профспілковим організаціям та встановлюють строк таких повідомлень.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позовною вимогою у даній справі є лише вимога про визнання недійсним наказу про виведення із штатного розпису посади заступника директора Центру. Вимог про визнання незаконним звільнення з роботи позивачкою не ставиться.

Крім того, як підтверджено матеріалами справи, повідомлення про вивільнення посади заступника директора Центру було направлено на ім'я голови профспілкової організації 30.10.2015 року (а.с.77). Про ці обставини також підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Звільнення з роботи позивачки відбулося 25.01.2016 року. З огляду на вказані дати, направлення відповідачем профспілковій організації повідомлення проведено у межах визначених Законом строків.

Разом з тим, частиною першою статті 43-1 КЗпП визначено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників.

Позивач у даному випадку займала посаду заступника директора Центру, тому розірвання з нею трудового договору з ініціативи власника допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Інші доводи, викладені позивачкою, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи, що з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги не вбачається порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відповідно до ст.308 ЦПК України вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді