справа № 208/4037/16-ц
№ провадження 2-о/208/90/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2016 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого - судді Похвалітой С.М., народних засідателів: Семенець Г.О., Чередниченко Л.В., при секретарі Шешуревої Я.І.,

за участю:

- прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1,

- представника заявника ОСОБА_2 закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради, лікаря психіатра ОСОБА_3,

- заінтересованої особи ОСОБА_4,

- заінтересованої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Головного лікаря ОСОБА_2 закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_6 про госпіталізацію недієздатного ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію недієздатного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_2 закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради на термін з 09 червня 2016 року по 09 липня 2016 рік.

Заява мотивована тим, що 21.06.2016 року ОСОБА_4 09 червня 2016 року за заявою опікуна госпіталізований в психіатричний стаціонар ОСОБА_2 закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради. У звязку психічним розладом ОСОБА_4 потребує психіатричної допомоги для чого його необхідно госпіталізувати до стаціонару. Вважають, що без відповідного рішення суду це не можливо.

В судовому засіданні представник закладу підтримав заяву у повному обсязі. Зокрема зазначив, що ОСОБА_4 внаслідок психічного захворювання потребує стаціонарного лікування.

Законний представник підтримала заяву. Також підтвердила, що стан здоровя ОСОБА_4 погіршився.

ОСОБА_4 із заявою погодився та підтвердив, що лікування йому допомагає.

Прокурор вважає, що заява про госпіталізацію до психіатричного закладу підлягає задоволенню, так як для цього наявні всі підстави.

Суд, заслухавши сторони, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає у м.Камянське, та хворіє на психічне захворювання. У звязку із захворюванням йому встановлено ІІ групу інвалідності. Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 20 грудня 1995 року визнаний недієздатним та рішенням виконавчого комітету Баглійської районної ради від 28 лютого 1996 року № 38/2 опікуном призначена мати ОСОБА_7.

09 червня 2016 року ОСОБА_4 за заявою опікуна госпіталізований до психіатричного стаціонару ОСОБА_2 закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради.

За висновком комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 09.06.2016 року ОСОБА_4, у звязку з тяжким психічним розладом потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Така госпіталізація особи здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.

Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Так, недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов'язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров'я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов'язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Оскільки стаття 29 Конституції У країни кореспондується зі статтею 5 Конвенції, то застосування вказаної статті Конвенції Європейським судом з прав людини має враховуватися при розгляді цієї категорії справ.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що "стаття 5 Конвенції, разом із статтями 2, З та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи" (рішення у справі "МакКей проти Сполученого Королівства" від З жовтня 2006 року).

У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сам сутність того, в чому суд переконати компетентну державу органи - наявність психічного розладу, вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 3 9 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Цей суд також вказав, що "хоча не завжди необхідно, щоб процедура за пунктом 4 статті 5 Конвенції щодо психічнохворих осіб мала ті ж гарантії, що вимагаються за пунктом 1 статті 6 Конвенції для кримінального чи цивільного процесу, вона повинна мати судовий характер та надавати гарантії, що відповідають суті позбавлення свободи" (пункт 40 рішення у справі «Горшков проти України» від 8 листопада 2005 року).

Європейський суд з прав людини, застосовуючи статтю 5 Конвенції, виходить із того, що ця стаття встановлює позитивний обов'язок держави щодо захисту свободи осіб, які перебувають під її юрисдикцією, інакше існувала б значна прогалина в захисті від свавільного затримання, що було б несумісним з важливістю особистої свободи у демократичному суспільстві, тому держава повинна вживати заходів, що забезпечують ефективний захист вразливих осіб (пункт 102 рішення у справі "Шторк проти Німеччини" від 16 червня 2005 року; пункт 120 рішення у справі "Станєв проти Болгарії" від 17 січня 2012 року).

Відповідно до ст.ст. 14, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу за рішенням суду без її усвідомленої згоди, якщо її лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

Госпіталізація особи до психіатричного закладу призводить до певних обмежень її прав.

Положення ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.3, 8, 29, 55 Конституції України гарантують кожному право на недоторканість та неприпустимість обмежень свободи без відповідного рішення суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за своїм станом здоровя потребує лікування в умовах стаціонару. Таке лікування відповідає його інтересам та інтересам оточуючих.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10-11, 60, 213-215, 218, 234, 281 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву Головного лікаря ОСОБА_2 закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_6 про госпіталізацію недієздатного ОСОБА_4, задовольнити.

Недієздатного ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, госпіталізувати до ОСОБА_2 закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради на термін з 09 червня 2016 року по 09 липня 2016 рік.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з дня його проголошення.

Суддя Похваліта С. М.