Справа № 465/5563/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/1777/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я. Гірник Т.А.

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ПАТ «ВіЕС Банк» - Шведа В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 18 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_3, який діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2015 року відкрито провадження по даній справі.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Вважає, що провадження у справі відкрито з порушенням процесуального законодавства, у зв'язку з чим ухвала про відкриття підлягає скасуванню. Зазначає, що він проживає за адресою АДРЕСА_1, що належить до юрисдикції Сихівського районного суду м. Львова.

У судове засідання відповідачі не з'явились, причин неявки не повідомили, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із змісту позовної заяви, Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» подано позов у Франківський районний суд м. Львова, що заявлений до ОСОБА_3, який діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про: звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру НОМЕР_1, загальною площею 49,8 м.кв., житловою площею 27 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 19.10.2006 року) у вказаний у позовній заяві спосіб із закріпленням за позивачем права управителя у відповідний спосіб та виселення відповідачів із вказаної квартири.

Оскаржуваною ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2015 року відкрито провадження у справі за згаданим позовом.

З наведеного вище вбачається, що позов поданий з приводу нерухомого майна, а саме стосується квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2, яка відповідно територіально належить до Франківського району м.Львова.

Відповідно до ч.1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Крім цього, згідно п. 41 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 1.03.2013 року перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Згідно п. 42 цієї ж Постанови виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи вказане, а саме те, що позов виник з приводу нерухомого майна, щорозташоване за адресою: АДРЕСА_2 та відноситься до території Франківського району м. Львова, суддею Франківського районного суду м. Львова підставно відкрито провадження у справі за даним позовом з дотриманням процесуального закону щодо вимог виключної підсудності та доводи апеляційної скарги про те, що справа повинна розглядатись за правилами ст. 109 ЦПК України, тобто за місцем проживання одного із відповідачів, а саме ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, що є територією Сихівського району м.Львова) не слід вважати обґрунтованими, зважаючи на те, що при конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності. Крім цього, доводи скарги про проживання відповідача за вказаною ним адресою жодними доказами не підтверджені, а навпаки спростовуються довідко. АДП ГУДМС УДМС України у Львівській області (а.с. 42), згідно якої вказаний відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_2.

Тому, апеляційну скаргу слід визнати безпідставною та відхилити, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону щодо правил підсудності, - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 18 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : В.Я. Бакус

Т.А. Гірник