Номер провадження: 22-ц/785/1353/16
Головуючий у першій інстанції Буран О. М.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про встановлення батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила: 1) встановити, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_6 є батьком дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; 2) зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції внести зміни в актовий запис № 823 від 18.11.1993 р., серія НОМЕР_1, про народження ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4, а саме в графі - «батько» внести відомості про прізвище - «ОСОБА_6».

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовувала тим, що починаючи з 1991 р. її мати - ОСОБА_7 познайомилася та почала проживати у не зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, вели спільне господарство та бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_1. народилася вона. Відомості про батька у Свідоцтві про народження були записані зі слів її матері як - «ОСОБА_6». Це відбулося у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 на час її народження був моряком, знаходився у рейсі, а тому спільну заяву подати було неможливо. До 1997 р. ОСОБА_6 проживав разом з її матір'ю та нею, вони вели спільне господарство, опікувалися нею.

З 1997 р. ОСОБА_6 припинив спільно проживати з її матір'ю. Однак, навідував її, надавав матеріальну допомогу, відносився до неї як до рідної доньки, своє батьківство не оспорював. Тому матір на встановленні батьківства та стягненні аліментів не наполягала.

ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_6, помер. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Інших спадкоємців крім неї немає. ОСОБА_5 вона вказала відповідачкою лише тому, що остання звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як особа, яка протягом останніх п'яти років проживала з померлим однією сім'єю. Вона також звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Посилались на те, що за час свого життя ОСОБА_6 заперечував своє батьківство. З позивачкою жодних стосунків не підтримував, матеріальної допомоги не надавав. Розповідав, що про вагітність матері позивачки - ОСОБА_7 дізнався під час знаходження у рейсі, а тому у нього були сумніви щодо свого батьківства.

Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (далі - Відділ) в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи Відділ сповіщений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Проти задоволення позову не заперечував.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.10.2015. р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Встановлено, що батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлий ІНФОРМАЦІЯ_4. Зобов'язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції внести зміни в актовий запис № 823 від 18.11.1993 р. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, урод5женки м. Одеси, серія НОМЕР_1, виданий Малиновським відділом ЗАГСу м. Одеси, в якому в графі «Відомості про батька» зазначити - «ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2».

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та її представник в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Позивачка письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. В судовому засіданні вона та її представник вважали необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін. Посилалися на законність та обґрунтованість рішення, безпідставність апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам законодавства рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих позивачкою доказів вбачається, що померлий ОСОБА_6 за час свого життя визнавав себе батьком позивачки, спілкувався з нею, як особисто, так і в колі своїх родичів (а. с. 189 - 192).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків він дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 53, 55 КпШС) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_4. помер ОСОБА_6 (а. с. 52). Після його смерті відкрилася спадщина на належну померлому квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 67 - 68 зворотня сторона)

19.08.2014 р. до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася - ОСОБА_5, посилаючись на проживання протягом останніх п'яти років із спадкодавцем, але не перебуваючи з останнім у зареєстрованому шлюбі (а. с. 46). У заяві ОСОБА_5 вказала про наявність інших спадкоємців - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3., що не знайшло свого підтвердження. У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 надала Свідоцтво про народження іншої особи - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.221). Сторони в апеляційному суді визнали, що ОСОБА_5 не отримала у нотаріуса Свідоцтво про прийняття спадщини за законом (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). У суді знаходиться інша справа за позовом останньої про встановлення факту її проживання з померлим ОСОБА_6 однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

07.10.2014 р. до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася - ОСОБА_4, посилаючись на те, що померлий спадкодавець є її батьком. У заяві ОСОБА_4 вказала, що інші спадкоємці крім неї відсутні (а. с. 58).

Відповідно до паспорту (а. с. 39 - 39 зворотня сторона) прізвище, ім'я, по батькові позивачки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована - АДРЕСА_2, з 18.11.1993 року.

Згідно Свідоцтва від 18.11.1993 р. № НОМЕР_2 про народження позивачки в графі «Батько» вказано - «ОСОБА_6». Про народження позивачки у Книгу реєстрації актів 18.11.1993 р. зроблено актовий запис № 823 (а. с. 10). Копії вказаного актового запису матеріали справи не містять.

В апеляційному суді сторони визнали, що після смерті ОСОБА_6 інших спадкоємців немає (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Між сторонами виникли правовідносини щодо встановлення походження дитини від батьків, які не перебували між собою в шлюбі.

За правилами, передбаченими ст. ст. 53, 55 КпШС України, чинного на час народження позивачки, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я по батькові та національність батька дитини записується за її вказівкою.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. п. 3, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», яка була чинною на час народження позивачки, розгляд справ про встановлення батьківства провадиться в межах заявлених позовних вимог. Питання про походження дитини від осіб, які не перебувають між собою в шлюбі й не подали в органи РАГС спільної заяви про їх реєстрацію як батьків, може вирішуватися судом за заявою про встановлення батьківства, поданою, зокрема, самою дитиною після досягнення повноліття. Згідно з положеннями, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», чинної на час подання позову, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Відповідно до ст. ст. 2, 26, 30 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно із ст. ст. 11, 27, 30 ЦПК України, тільки позивач може визначати підстави, предмет позову та особу відповідача, до якого як на його думку повинні бути пред'явленні вимоги про усунення порушених прав та законних інтересів. У позові ОСОБА_4 посилалася на порушення її прав як дитини спадкоємця, вказуючи, що після смерті ОСОБА_6 інших спадкоємців немає, а ОСОБА_5 вона вказала відповідачкою тільки тому, що остання звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а. с. 3, абзаци 6-й, 7-й).

В судовому засіданні апеляційного суду сторони визнали, що після смерті ОСОБА_6 інших спадкоємців немає (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 1277 ЦК України та роз'яснень, які містяться у п. 1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини, яка відкрилась після 01.07.2003 р., проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Таким чином, належним відповідачем щодо спадщини, яку ніхто не прийняв є - відповідна територіальна громада за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна. У разі пред'явлення позову до неналежного позивача, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Оскільки, на час звернення з позовом інші спадкоємці за законом відсутні, а ОСОБА_10 з позовом звернулася до особи, яка на час подання позову не входить до кола спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6, вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5. ОСОБА_4 також у позові заявила окремі вимоги про зобов'язання вчинити певні дії щодо внесення змін до актового запису до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (далі - Відділ). Разом з тим, позивачка вказала цей Відділ третьою особою, що значно зменшує обсяг прав останнього, тим самим порушуючи права останнього. Вказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Відділу.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позов пред'явлено до неналежного відповідача. Позовні вимоги про зобов'язання вчинити певні дії пред'явлено до третьої особи. Апеляційний суд позбавлений можливості на стадії апеляційного перегляду вирішувати питання про заміну відповідача або залучення до участі іншої особи у якості співвідповідача, змінювати процесуальний стан третьої особи на відповідача (ст. 303 ЦПК України), а тому в задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно повністю відмовити.

Таким чином, доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які полягають у відсутності доказів про достовірне визнання ОСОБА_6 свого батьківства, а за час свого життя останній заперечував своє батьківство відносно позивачки, є частково обґрунтованими.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про повну відмову в задоволенні позову ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про встановлення батьківства - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш