АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7031/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1716/16Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Абрамова П.С., Гальонкіна С.А.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Видавництва "Полтавський літератор" про стягнення авторської винагороди та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути з видавництва «Полтавський літератор» авторську винагороду у сумі 30 000 грн., втрачену вигоду у сумі невиплаченого гонорару 30 000 грн. та у відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що видавництво «Полтавський літератор» відповідно до усних домовленостей з позивачем у січні-лютому 1994 року видало його книжку «Розшук злочинця припинити» тиражем 10 000 примірників. Протягом наступних кількох років видавництво реалізовувало вказану книжку за ціною 10 гривень за примірник і вище, проте автор грошову винагороду за використання свого твору не отримав.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено у звязку з пропуском строку давності.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2015 року заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 24 липня 2014 року скасоване, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

Ухвалою ВССУ від 30 березня 2016 року задоволена частково касаційна скарга ОСОБА_2: рішення Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2015 року скасоване, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач стверджує, що висновки суду про пропуск строку давності суперечать очевидним фактам та приписам ЗУ «Про авторське і суміжні права», які суд безпідставно не застосував для вирішення спору.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права.

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_2 в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у січні лютому 1994 року Видавництво "Полтавський літератор" видало його книгу «Розшук злочинця припинити» тиражем десять тисяч примірників та упродовж наступних декількох років реалізувало тираж за ціною десять гривень за книгу.

На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_2 суду надано єдиний доказ один екземпляр книги з назвою «Розшук злочинця припинити». У нижньому лівому кутку другого аркушу цієї книги мається друкований напис: «Полтава ОДГВ «Полтавський літератор» 1994».

На третьому аркуші знизу міститься напис «ISBN 5-7707-5789-2», навпроти нього «© ОСОБА_2, 1994».

На звороті передостанньої сторінки зазначені такі дані: «тираж 10 000 примірників; Обласне державно-громадське видавництво «Полтавський літератор»; 314 000, Полтава, вул. Жовтнева,45; Віддруковано в Кременчуцькій міській друкарні (вул.Перемоги,34)».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції визнав доведеним факт видання і реалізації відповідачем книги, проте дійшов висновку про пропуск строку давності звернення до суду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися виходячи з наступного.

У п.11 абзацу третього постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до вимог ст.10, ст.60 ЦПК України обовязок доказування покладається на сторони спору.

ЗУ «Про авторське право і суміжні права» №3792-XII від 23 грудня 1993 року, на який посилається ОСОБА_2 у позові, набув чинності з 23 лютого 1994 року.

З урахуванням тверджень позивача про дату видання його книги (січень-лютий 1994 року) та інформації із бібліографічного опису на екземплярі наданої книги (твір підписаний до друку 12 січня 1994 року) до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР у редакції 1963 року. Правильність такого висновку підтверджена судом касаційної інстанції (а.с.145 зворот, абзац пятий).

Статтею 501 ЦК Української РСР встановлено, що до авторських договорів про передачу твору для використання належить, зокрема, договір про видання або перевидання твору в оригіналі (видавничий договір)

Відповідно до абз. 1 ст.502 ЦК Української РСР авторський договір повинен бути укладений у письмовій формі (стаття 46 цього Кодексу).

За змістом абз. 1 ст. 46 ЦК Української РСР 1963 року, недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (стаття 44 цього Кодексу), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність.

Згідно ч.3 ст.497 ЦК УРСР якщо порушенням авторських прав автору заподіяно збитки (стаття 203 цього Кодексу), то автор вправі вимагати відшкодування збитків.

Частина друга ст.203 ЦК Української РСР передбачає, що під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконано боржником.

Представники відповідача заперечують той факт, що ОДГВ «Полтавський літератор» (правонаступник видавництво «Полтавський літератор») видавало та(або) друкувало чи розповсюджувало книгу «Розшук злочинця припинити» за авторства ОСОБА_2, оскільки у видавництві відсутні будь-які документи, повязані з її публікацією, зокрема, ескізи (макети) чи інші документи, повязані з розробкою та видавництвом книги.

Зазначають, що ОДГВ «Полтавський літератор» у період ймовірного публікування книги було державною установою, тому будь-яке видання літературних творів без укладення авторського договору, без ведення бухгалтерської документації, листування чи товарно-транспортних накладних виключається.

Сам ОСОБА_2 у абзаці другому позовної заяви стверджує про існування з видавництвом лише усних домовленостей на видання книги.

Згідно довідки №14/05-01 від 14.05.15 року видавництва «Полтавський літератор» у архіві видавництва відсутні документи, які б підтверджували факт видання саме у видавництві «Полтавський літератор» книги ОСОБА_2 «Розшук злочинця припинити».

На запит апеляційного суду Державний архів Полтавської області повідомив, що документи видавництва «Полтавський літератор» на зберігання до державного архіву не передавались.

На виконання указівок суду касаційної інстанції апеляційним судом направлений запит до Державної наукової установи «Книжкова палата України імені ОСОБА_3». Згідно отриманої відповіді (лист №289/02 від 06 липня 2016 року) у грудні 1997 року Кременчуцьке державне підприємство-видавництво «Кременчук» зверталося до голови Робочої групи Міністерства інформації України із запитом на отримання частини блоку ISBN, у якому, зокрема, стверджувалося про видання ним (Кременчуцьким державним підприємством-видавництвом «Кременчук») у 1995 році книги «Розшук злочинця припинити», ОСОБА_2, тираж 10 тис. примірників. 24 липня 1998 року Кременчуцькому державному підприємству-видавництву «Кременчук» присвоєний ідентифікатор видавця «7513» і надано у користування відповідні номери з ідентифікатором України «978» у їхньому складі.

У отриманому апеляційним судом листі стверджується, що ОДГВ «Полтавський літератор» уперше звернулося до Книжкової палати України із запитом про присвоєння ідентифікатора видавця у 1997 році. Відомості щодо присвоєння ОДГВ «Полтавський літератор» ідентифікатора видавця і надання йому ISBN у січні-лютому 1994 року відсутні. Ця обставина підтверджена звітом ОДГВ «Полтавський літератор» про присвоєння ISBN за четвертий квартал 1998 року.

Обовязковий примірник видання «Розшук злочинця припинити» (автор ОСОБА_2) до Книжкової палати України не надходив.

З повідомлення Книжкової палати України та долучених до нього документів вбачається, що ISBN видавника, зазначений у бібліографічному описі книги «Розшук злочинця припинити» не співпадає з ISBN ОДГВ «Полтавський літератор».

Допитана у суді як свідок ОСОБА_4, як працювала у період січень-лютий 1994 року головним редактором ОДГВ «Полтавський літератор», підтвердила, що на усну вимогу ОСОБА_2 без оформлення будь-яких документів був виготовлений зразок-макет його книги «Розшук злочинця припинити» і переданий йому особисто. У подальшому видавництво будь-яких дій з друкування цієї книги не вчиняло.

Таким чином, у справі відсутні переконливі докази на підтвердження того, що ОДГВ «Полтавський літератор» (правонаступник видавництво «Полтавський літератор») виготовило та /або розповсюджувало книгу «Розшук злочинця припинити», автором якої є ОСОБА_2

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 також посилається на те, що строк позовної давності ним не пропущено, проте з урахуванням встановлених фактів, ця обставина не має правового значення, оскільки позов є недоведеним, що є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким у позові слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2014 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Видавництва "Полтавський літератор" про стягнення авторської винагороди та відшкодування моральної шкоди відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов