Номер провадження: 22-ц/785/5426/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Короткова В.Д.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року у справі за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_2, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про стягнення надміру нарахованих коштів,

встановила:

Директор Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради звернувся до суду із позовом до відповідачки, який було уточнено, про стягнення надміру нарахованих коштів у розмірі 1 523,00 гривень (а. с. 2-4, 34-35).

В обґрунтування свого позову посилався на те, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики ОМР як отримувач допомоги на дитину, яка знаходяться під опікою або піклуванням, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Допомога була призначена по 30.06.2015 року. У звязку із звільненням відповідача від повноважень опікуна, вона втратила право на отримання допомоги з 01.05.2015 року, однак в результаті несвоєчасного отримання позивачем вказаної інформації, відповідачу були нараховані кошти за період з 01.05.2015 року по 31.05.2015 року в сумі 1 523,00 гривень, які позивач вважає надмірно нарахованими та просить стягнути на його користь.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року у задоволенні позову Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно нарахованих коштів відмовлено. Стягнуто з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради суму судового збору у розмірі 1 378 гривень (а. с. 48).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 52-54).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради як отримувач допомоги на дітей, які знаходяться під опікою або піклуванням згідно із Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року за № 1751 на дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розпорядженням Приморської районної адміністрації від 14.01.2005 року за № 35 ОСОБА_2 була призначена допомога на підставі її заяви від 23.11.2005 року (а. с. 12).

Рішенням департаменту про призначення допомоги сімям з дітьми від 14.01.2015 року ОСОБА_2 призначено допомогу на період з 12.01.2015 року по 30.06.2015 року, на підставі її заяви від 12.01.2015 року (а. с. 8, 13).

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.04.2015 року за № 143 ОСОБА_2 звільнено від повноважень опікуна, внаслідок чого вона втратила право на отримання допомоги з 01.05.2015 року (а. с. 14-15).

Відповідно до п. 30 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги сім'ям з дітьми», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року за № 1751 (далі - Порядок) підставою для припинення виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, є звільнення від виконання обов'язків опікуна чи піклувальника.

Згідно із п. 49 Порядку особи, яким виплачується державна допомога сім'ям з дітьми, зобов'язані повідомляти органи, що призначають і виплачують зазначену допомогу, про зміну всіх обставин, які впливають на виплату державної допомоги (зміни у складі сім'ї, перевищення середньомісячного сукупного доходу сім'ї тощо).

За приписами ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» суми державної допомоги, виплачені надмірно внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги, тощо), стягуються згідно з діючим законодавством.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 24.04.2015 року ОСОБА_2 була звільнена від повноважень опікуна, проте ОСОБА_3 фактично продовжував проживати з нею та повністю знаходився на її утриманні до 10.06.2015 року, таким чином вона продовжувала виконувати покладені на неї обовязки опікуна, хоча формально була звільнена від їх виконання. Допомога виплачена добровільно, за відсутності рахункової помилки та правовій підставі, яка згодом відпала.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року N 6-91цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Проте, суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. 1215 ЦК України, зазначивши, що допомога виплачена добровільно, за відсутності рахункової помилки, на правовій підставі, яка згодом відпала, не врахував, що закон не обумовлює причини подання неправдивих відомостей, особою, яка їх подала, а необхідним і достатнім відповідно до цих вимог є здійснення виплат на підставі документів, що містять неправдиві відомості.

Отже, суд першої інстанції не дав оцінки фактам, встановленим під час судового розгляду справи, зокрема, що ОСОБА_2 свідомо погодилась отримати грошову допомогу в розмірі 1 523,00 гривень за період з 01.05.2015 року по 31.05.201005 року, розуміючи (повинна була розуміти) неправомірність такого нарахування, оскільки з 24.04.2015 року вона була звільнена від повноважень опікуна, що свідчить про недобросовісність набувача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 набула державну допомогу в розмірі 1 523,00 гривень без достатніх на то правових підстав, у звязку з чим зобовязана повернути вказану суму.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської 1 523,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради суму судового збору в розмірі 1 339,80 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

ОСОБА_4