РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Авдєєв Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час в розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 29 березня 2013 року по 16 серпня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.12.2015 року Київським районним судом м. Харкова по справі №640/14192/15-ц, провадження 2/640/3262/15 винесено рішення про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 500 грн. на його користь починаючи з 17.08.2015 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. На підставі вказаного рішення 16.03.2016 року видано виконавчий лист, який предявлено до виконання до відділу державної виконавчої служби 29.03.2016 року. Посилається на те, що згідно приписів ст. 194 Сімейного кодексу України має право на аліменти за минулий час за три роки, які передували предявленню виконавчого листа до виконавчої служби.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача аліменти за минулий час за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання.

Відповідач в судовому засідання позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Пояснив, що підстави для стягнення з нього аліментів за минулий час, а саме за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання, відсутні. Відповідно до наданих суду письмових заперечень вказав на те, що визначений ст. 194 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, розрахований на випадки, коли рішення суду про сплату аліментів, що набрало законної сили, не виконувалось через непредявлення з тих чи інших причин виконавчого листа до виконання. Таким чином, приписи вказаної норми закону не дають права позивачеві отримувати аліменти за минулий час, оскільки рішення суду про стягнення аліментів прийняте 07.12.2015 року і ним же встановлений час з якого необхідно стягувати аліменти, а саме з 17.08.2015 року.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07.12.2015 року у справі № 640/14192/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання батька в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2015 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Приписами ч. 1 ст. 191 ЦК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Вказане рішення набуло чинності 08 лютого 2016 року, виконавчий лист видано 16.03.2016 року.

З наданих суду копії заяви про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2016 року, квитанції про сплату послуг поштового звязку від 29.03.2016 року за №ПН 55 Харківської дирекції УДДПЗ «Укрпошта», опису вкладення цінного листа з відміткою пошти від 29.03.2016 року, вбачається, що оригінал виконавчого листа по цивільні справі № 640/14192/15-ц направлено до Відділу державної виконавчої служби Московського районного управління юстиції у м. Харкові.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Як встановлено ч. 2 ст. 368 ЦПК України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено видається один виконавчий лист.

Системно проаналізувавши норми чинного законодавства, суд вважає, що приписи ч. 1 ст. 194 Сімейного кодексу України стосуються випадків стягнення аліментів за виконавчими листами, які з певних причин не були предявлені до виконання після набуття рішенням суду законної сили.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що наведені в обґрунтування позовних вимог приписи законодавства не підлягають застосуванню в розумінні наведеному позивачем, у звязку з чим в позові належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 191, 194 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко