АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Чупікової В.В., Яремко В.В.,

секретаря Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орган опіки та піклування Сокирянської міської ради Чернівецької області про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.

Посилалась на те, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який 02.11.2010 рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області було розірвано. Під час шлюбу з відповідачем у них народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не піклується про здоров'я та моральний, фізичний, духовний розвиток дітей, їх навчання та підготовку до самостійного життя, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, ніякої участі в їх вихованні не бере, а також не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що підтверджується наявною заборгованістю по сплаті аліментів. Зазначала, що діти проживають із нею за кордоном, забезпечені належними умовами проживання та виховання; вона та її чоловік несуть усі витрати щодо навчання, виховання, розвитку дітей та підтримання їх здоров'я.

Зважаючи на викладене, просила суд позов задовольнити, позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо його дітей.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 22

22ц/794/274/16 Головуючий в І інстанції Цицак Л.В.

категорія 52 Доповідач Бреславський О.Г.

грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення згідно заявлених позовних вимог, вважає його незаконним, та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішити лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей; не сприяють засвоєнню внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Відповідно до статті 9 Конвеціїї ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли

батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2005 року, який 02 листопада 2010 року рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області було розірвано (а.с.10). Від вказаного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.11-12).

Позивач ОСОБА_1 разом із малолітніми дітьми на даний час проживає в с. Шимішув Республіки Польща в будинку, що належить її чоловіку ОСОБА_5, та перебуває на його утриманні. Діти навчаються в школі в Шимішовє та перебувають в Польщі під постійною лікарською опікою з 2014 року. (а.с.17-22).

З показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 допитаних судом першої інстанції, вбачається, що дійсною причиною для звернення до суду із вказаним позовом є недосягнення сторонами згоди щодо документального оформлення дозволу на виїзд їх спільних дітей за кордон на наступний термін, оскільки дія попереднього дозволу закінчилася у 2015 році.

Судом не встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив виключно з інтересів дітей, ставлення відповідача до своїх дітей, їх взаємовідносин, показів свідків, даних у судовому засіданні, з приводу бажання дітей спілкуватися з батьком, а також важкого матеріального становища відповідача.

Такі висновки суду є вірними та такими, що зроблені на підставі повно та всебічно з'ясованих доказах, яким дана юридична оцінка. Правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладені обставини, висновок органу опіки № 01-08/630 від 25.05.2015, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 підлягає критичному оціненню.

Проаналізувавши всі докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, судова колегія, вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Доводи апелянта щодо позбавлення батьківських прав відповідача не заслуговують на увагу, оскільки вони пов'язані з отриманням дозволу на виїзд за кордон дітей.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :