АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» - Святецького Віктора Івановича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИЛА:

Унікальний номер справи: 756/100/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1964/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
У січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», ОСОБА_3, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про визнання поруки припиненою. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 02 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2626/0408/71-005, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кошти у вигляді кредиту у розмірі 118260 доларів США, на строк з 02 квітня 2008 року по 01 квітня 2038 року. Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом. 05 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3 та нею було укладено договір поруки №2626/0408/71-005-Р-2, за яким вона, як поручитель, зобов'язалася перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту/кредитної лінії згідно з кредитним договором. Відповідно до п. 11 договору поруки сторони домовились, що будь-які зміни до основного зобов'язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та банком самостійно без повідомлення поручителя про такі зміни. Всупереч обов'язку щодо отримання погодження від поручительки для збільшення обсягу відповідальності між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було підписано ряд додаткових угод, якими передбачено збільшення процентної ставки за кредитним договором, а саме: № 1 від 26.06.2008 р., № 2 від 07.04.2009 р., № 3 від 03.07.2009 р., № 4 від 30.10.2009 р., № 5 від 05.03.2010 р., умови яких передбачали збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11,9 % річнихдо 13,9 %, якщо ОСОБА_3 не здійснить реєстрацію права власності на земельну ділянку у встановлений строк. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, ОСОБА_3 зареєстрував право власності на земельну ділянку 30.06.2010 р., з огляду на що ОСОБА_6 в жодному разі не міг виконати умови додаткової угоди № 5 від 05.03.2010 р. щодо передачі банку підтверджуючих документів про право власності на земельну ділянку. Відтак, ОСОБА_3 прострочив свої зобов'язання щодо реєстрації права власності та надання підтверджуючих документів про це банку-кредитору більше ніж на 93 дні. В зв'язку з чим, обставини, з якими боржник і кредитор пов'язували збільшення процентної ставки за кредитним договором настали, а відповідальність поручителя - відповідно збільшено. З текстів укладених додаткових угод до кредитного договору не вбачається ані її згоди на збільшення обсягу її відповідальності, ані повідомлення її про факти підписання таких угод. Вона не вчиняла додаткових правочинів, в розумінні п. 11 Договору поруки, які б засвідчували надання нею погодження щодо збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором. 25 травня 2012 року ПАТ «Омега Банк» (ВАТ «Сведбанк») вчинено дії, спрямовані на відступлення права вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк». 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» уклав договір купівлі-продажу прав вимоги з ПАТ «Альфа Банк» за яким ПАТ «Дельта Банк» погодилося продати (відступити) права вимоги та передати їх ПАТ «Альфа Банк» за кредитним договором, а ПАТ «Альфа Банк» погодилося купити, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Просила суд на підставі ст. 559 ЦК України визнати договір поруки №2626/0408/71-005-Р-2 укладений 05.06.2008р., припиненим та визнати припинити правовідносини її з ПАТ «Омега Банк», ОСОБА_6 та ПАТ «Альфа Банк» за цим договором поруки.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 05.06.2008р. №2626/0408/71-005-Р-2, який укладений між нею, ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», такою, що припинена. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» - Святецький Віктор Іванович звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема суд при винесенні рішення не прийняв до уваги той факт, що відповідальність ОСОБА_3 чи ОСОБА_2 не була збільшена відповідно до додаткових угод до кредитного договору № 2626/0408/71-005 укладених між ОСОБА_3 та AT «Сведбанк» 26.06.2008 року, 07.08.2009 року, 03.07.2009 року, 05.03.2010 року, а також ПАТ «Альфа-Банк» 20.12.2012 року, оскільки всі додаткові угоди були укладені з метою продовження строку на реєстрацію ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки, а саме земельної ділянки, труднощі в реєстрації якої виникали внаслідок не досконалого законодавства в сфері виготовлення та погодження кадастрових планів, обліку та кадастрування земель в Україні, реєстрацію права власності на землю.

Зазначає, що відповідно до п. 15 договору поруки № 2626/0408/71-005-Р-2 від 05.06.2008 року поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору № 2626/0408/71- 005 від 02.04.2008 року та повністю погоджується з цими умовами, а п. 1.3. кредитного договору № 2626/0408/71-005 від 02.04.2008 року сторони завзаємною згодою встановили, що розмір процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку встановленому п. 6.1.2. цього Договору.

Про час та місце судового засідання належним чином повідомлені всі сторони, присутній лише представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 Від третьої особи ПАТ «Омега Банк» надійшло клопотання про слухання справи за відсутності їх представника у зв'язку зі знаходження Банку у процедурі ліквідації, від апелянта ПАТ «Альфа-Банк» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з значною загруженістю юридичного відділу, однак оскільки жодних доказів стосовно участі представника Банку в іншому судовому засіданні до клопотання не додано, суд, порадившись на місці, ухвалив слухати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Як встановлено судом першої інстанції, 02.04.08 між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №2626/0408/71-005, за яким банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кошти у вигляді кредиту у розмірі 118260 доларів США, на строк з 02 квітня 2008 року по 01 квітня 2038 року. Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9% річних за весь строк фактичного користування кредитом.

05 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2626/0408/71-005-Р-2, за яким позивач, як поручитель, зобов'язалася перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику у вигляді кредиту/кредитної лінії згідно з кредитним договором. Відповідно до п. 11 договору поруки сторони домовились, що будь-які зміни до основного зобов'язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та банком самостійно без повідомлення поручителя про такі зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції встановив також, що у подальшому між ВАТ «Сведбанк» (ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було підписано ряд додаткових угод, а саме: №1 від 26.06.2008 р., №2 від 07.04.2009 р., №3 від 03.07.2009 р., №4 від 30.10.2009 р., №5 від 05.03.2010 р., умови яких передбачали збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11,9 % річних до 13,9 %, якщо ОСОБА_3 не здійснить реєстрацію права власності на земельну ділянку у встановлений строк.

25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» (ВАТ «Сведбанк») та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким було передано право вимоги за кредитний договір №2626/0408/71-005.

15.06.2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк»було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким було передано право вимоги за кредитний договір №2626/0408/71-005.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції керувався тим, що внаслідок укладення між ОСОБА_3, та ВАТ «Сведбанк» (ПАТ «Сведбанк») були укладені додаткові угоди до кредитного договору, було збільшено обсяг відповідальності позивача, то поруку слід визнати припиненою. У той же час, вимога про визнання правовідносин позивача з ПАТ «Омега Банк», ОСОБА_6 та ПАТ «Альфа Банк» за цим договором поруки припиненими, задоволенню не підлягає, оскільки визнання поруки такою, що припинена фактично припиняє правовідносини між сторонами.

Колегія суддів вважає обгрунтованим такий висновок суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 559 ЦК Українивстановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків, то принцип повернення строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений кредитним договором строк з відповідною сплатою за його користування.

Крім того, нормами ст. ст. 553 - 554 ЦК України передбачено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань і відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. При цьому у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно умов договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Термін "порука", застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання, тобто підставою припинення поруки є те, що зобов'язання за кредитним договором припинилося, зокрема його виконанням тощо, або у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається зі змісту договору кредиту, а саме п.6.1.2.1, що про зміну процентної ставки Банк повідомляє Позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення за 10 календарних днів до вступу в дію зміненої процентної ставки (а.с. 6-9).

Відповідно до п.6.1.2.2 договору кредиту, протягом зазначеного вище десятиденного строку Позичальник має право подати до Банку письмове заперечення щодо нового розміру процентної ставки. При наявності таких заперечень строк виконання Позичальником своїх зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті процентів за ним вважається таким, що настав.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні жодні докази про повідомлення Банком Позивача про підписання між ВАТ «Сведбанк» (ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 ряду додаткових угод, а саме: №1 від 26.06.2008 р., №2 від 07.04.2009 р., №3 від 03.07.2009 р., №4 від 30.10.2009 р., №5 від 05.03.2010 р., умови яких передбачали збільшення процентної ставки за користування кредитом з 11,9 % річних до 13,9 %, якщо ОСОБА_3 не здійснить реєстрацію права власності на земельну ділянку у встановлений строк.

При цьому посилання апелянта про те, що вищезазначені додаткові угоди підписані з метою продовження строку на реєстрацію ОСОБА_3 права власності на предмет іпотеки, а саме земельної ділянки, труднощі в реєстрації якої виникали внаслідок не досконалого законодавства в сфері виготовлення та погодження кадастрових планів, обліку та кадастрування земель в Україні, реєстрацію права власності на землю не спростовують необхідність повідомлення поручителя про їх укладення, оскільки містять умовизбільшення процентної ставки за користування кредитом з 11,9 % річних до 13,9 %.

Крім того, доводи апеляційної скарги, що п. 1.3. кредитного договору № 2626/0408/71-005 від 02.04.2008 року сторони за взаємною згодою встановили, що розмір процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього Договору, у випадку встановленому п. 6.1.2. цього Договору, також не відповідає обставинам справи, оскільки п. 6.1.2. чітко встановлює умови настання істотної зміни обставин, а саме: зміна економічних умов та вартості ресурсів на ринку позичкового капіталу або не подання Позичальником до Банку у строки і у порядку, визначені п.п. 5.1.8 цього Договору, документів, що підтверджують укладання у встановлений строк відповідного договору страхування.

Вказані у п. 6.1.2. Договору підстави є виключними, окремого трактування не вимагають, при цьому Банком не надано жодного доказу укладення додаткових угод до кредитного договору № 2626/0408/71-005 від 02.04.2008 року саме з зазначених у п.6.1.2 підстав.

Зважаючи на вказане, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 212 ЦПК України, надав належної оцінки доводам сторін позивача та відповідача, повно з'ясував обставини в справі, що призвело до правомірного ухвалення рішення у справі, яким задоволено позовні вимоги про визнання поруки припиненою.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» - Святецького ВіктораІвановича - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: