АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до суду про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до умов укладеного кредитного договору № б/н від 15 травня 2013 року, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 800 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2016 року має заборгованість в розмірі 11 461грн. 86 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 305 грн. 40 коп; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 7034 грн. 57 коп.; заборгованості по комісії в розмірі 3 100 грн.; штрафу (фіксована

22ц-1561/16 головуючий по 1 інстанції Руснак А.І.

Категорія: 19/27 доповідач Кулянда М.І.

частина) в розмірі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в розмірі 521 грн. 12 коп.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 11 461 грн. 86 коп. за кредитним договором № б/н від 15 травня 2013 року та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 жовтня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

На вказане рішення ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, яку просить задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки воно не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову,суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропустив передбачений ст. 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що 15 травня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто 30 квітня 2017 року.

Згідно умов укладеного кредитного договору він складається із заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг, з якими позичальник ознайомлений при укладанні договору, що підтверджується його підписом з проставленням дати. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права та обовязки виникають у кожного контрагента.

На виконання умов договору відповідачу було видано платіжну картку зі строком дії до квітня 2017 року. Вказана обставина підтверджується заявою позичальника.

Відповідно до п.1.1.1.50. Умов та правил надання банківських послуг, клієнт щомісяця повинен сплачувати мінімальний обовязковий платіж, а саме, 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень.

Відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених кредитним договором, оскільки не сплачував кредит та проценти за його користування відповідно до умов договору.

Згідно наданих банком розрахунків відповідач з моменту укладення кредитного договору взагалі не здійснював погашення заборгованості, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 30 квітня 2016 року в розмірі 11 461грн. 86 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 305 грн. 40 коп; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 7034 грн. 57 коп.; заборгованості по комісії в розмірі 3 100 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в розмірі 521 грн. 12 коп.

А тому банк звернувся із вказаним позовом до суду про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув і дійшов передчасного висновку про те, що банком пропущено встановлений ст.257 ЦК України строк звернення до суду із позовом, оскільки строк дії картки закінчується у квітні 2017 року, а з позовом банк звернувся у серпні 2016 року, тобто в межах строку.

Крім того, згідно п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 06 березня 2010 року СП-2010-256 строк позовної давності щодо вимог банку по поверненню кредиту, сплати відсотків за використання кредиту, винагороди, неустойки-пені, штрафу, витрат складає 50 років.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач посилається на відсутність підстав для нарахування комісії, вважає, що стягнення штрафу та пені є подвійною відповідальністю, однак такі твердження є помилковими.

Підписавши анкету-заяву від 15 травня 2013року ОСОБА_1 ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився виконувати його умови, про що свідчить його підпис в заяві.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється банком по рішенню банку, і позичальник дає право банку в любий момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Cплата комісії визначена тарифами, які погодив відповідач, згідно анкети-заяви.

Згідно п. 1.1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому із грошових зобовязань передбачених дійсним договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви позивач просить стягнути суму комісії в розмірі 3100 грн. Заборгованість по пені не нарахована позивачем і не предявлена до стягнення (а.с.4-5).

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З платіжного доручення від 17 червня 2016 року вбачається, що позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 1378 гривень (а.с.1).

З платіжного доручення від 07 листопада 2016 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1515 гривень 80 коп.(а.с.62).

Отже, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути 1378 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 1515 гривень 80 коп. судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити .

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 27 жовтня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 461,86 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят одну) гривню 86 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 305 гривень 40 коп; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 7034 гривень 57 коп.; заборгованості по комісії в розмірі 3 100 гривень; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 гривень та штрафу (процентна складова) в розмірі 521 гривень 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 1378 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 1515 гривень 80 коп. судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання його законної сили.

Головуючий:

Судді: