АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, шляхом визнання за ОСОБА_2, яка проживає в державі Ізраіль право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка придбана 27.06.1997 через «Українську біржу «Десятинна».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2016 відмовлено у відкритті провадження за вищевказаною заявою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом норм процесуального права та порядку для вирішення даного питання. В обґрунтування своїх доводів вказує, що зі змісту заяви не вбачається спір про право. Зазначив, що у рішенні про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень вказано, що архівна копія договору купівлі-продажу не є правовстановлюючим документом, а підставою для державної реєстрації прав є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат.

Справа № 761/24817/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12011/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що існує спір про право, а саме право власності на квартиру.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.1997 ОСОБА_2, яка на той час проживала у м. Києві, через «Українську біржу «Десятинна» придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з втратою оригіналу договору купівлі-продажу на вказане нерухоме майно та припинення існування «Української біржі «Десятинна» і відсутність можливості оформлення його дубліката, була отримана архівна копія зазначеного договору з Державного архіву України. 16.02.2016 було відмовлено у державній реєстрації вказаної квартири, у зв'язку з тим, що надані документи не є правовстановлюючими, а тому на їх підставі реєстрація не здійснюється. Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся із відповідною заявою до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України вказано, що у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 3 передбачено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що подаючи відповідну заяву заявник фактично просив визнати право власності на вказану квартиру, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за вищевказаною заявою правильним.

Доводи апеляційної скарги практично зводяться до неправильного розуміння заявником вимог цивільно-процесуального законодавства, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303,304,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк