Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 30 серпня 2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 17 500,00грн. під 15 відсотків річних за користування кредитом, термін повернення кредиту до 30 серпня 2014 року.

Посилаючись на те, що відповідач порушує свої зобов'язання по поверненню кредиту, позивач просив стягнути з відповідача в користь банку 113 092,00грн. заборгованості за договором кредиту.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 113 092,86грн.

Стягнуто з відповідача в дохід держави 1130,93грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення через порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнувши з нього в користь банку комісійні в розмірі 100 грн. та пеню в розмірі 1000,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а тому суд задовольнив позов банку та стягнув з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 113 092,86грн.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча позивач у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у відсутності представника позивача.

Дослідивши обставини справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав правильну правову оцінку, що 30 серпня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір банківського обслуговування, відповідно до умов якого останній отримав в банку кредит в розмірі 17500,00грн., термін повернення кредиту - 30 серпня 2014 року, процентна ставка 15%, комісія за управління кредитом 1,75% від суми кредиту, штраф - 25% від суми кредиту, пеня 0,50% (а.с.4-12).

З розрахунку заборгованості по кредиту, наданої позивачем, убачається, що станом на 4 серпня 2015 року заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед банком становить 113092,86грн., з яких заборгованість по кредиту - 12922,16грн., заборгованість по сплаті відсотків - 5834,84грн., заборгованість по сплаті комісії - 7656,25грн., штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів - 86679,61грн. (а.с.18).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в повному об'ємі, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 4 серпня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 113 092,86грн.

Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.

Так, із матеріалів справи убачається, що банк пред'явив в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором 13 серпня 2015 року.

Відповідно до наданих відповідачем квитанції № 203667 від 18 серпня 2015 року та квитанції № 116 від 18 вересня 2015 року, які були приєднані до заяви про перегляд заочного рішення, позичальник ОСОБА_2 18 серпня 2015 року на погашення заборгованості по кредиту вніс 10000,00грн., а 18 вересня 2015 року вніс 12 000,00грн. (а.с.43-46).

Тобто на час постановлення судового рішення 20 жовтня 2015 року позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором були внесені зазначені вище грошові кошти.

В своїй позовній заяві позикодавець просив стягнути з позичальника 12922,16 грн. заборгованості за кредитним договором, 5 834,84грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 7 656,00грн. заборгованості по сплаті комісії, 86 679,61грн. штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором.

На запит апеляційного суду позивач надав розрахунок заборгованості за кредитним договором з врахуванням того, що позичальник після пред'явлення банком позову провів оплату по кредитному договору відповідно 10000,00грн. і 12 000,00грн., згідно якого сплачені позичальником 10000,00грн. були розподілені наступним чином: на сплату відсотків зараховано 5546,38грн, на сплату комісії зараховано 4353,62грн., сплачені позичальником 12000,00грн. були розподілені наступним чином: на сплату кредиту зараховано 8374,31грн., на сплату відсотків зараховано 323,06грн., на сплату комісії зараховано 3302,63грн.

Таким чином, на час постановлення судового рішення в даній справі відповідачем не була сплачена заборгованість по кредиту в розмірі 4547,85грн. (позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 12922,16грн., відповідач сплатив 18 вересня 2015 року 8374,31грн.), а тому до стягнення підлягає заборгованість по кредиту в розмірі 4547,85грн. (12922,16грн.- 8374,31грн. = 4547,85грн.).

До стягнення з відповідача в користь позивача не підлягає заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 5834,84грн., так як банк на погашення заборгованості по сплаті процентів зарахував відповідно до квитанції від 18 серпня 2015 року 3546,38грн., а відповідно до квитанції від 18 вересня 2015 року 326,06грню, що разом складає 3869,84грн., а також не підлягає до стягнення заборгованість по сплаті комісії в розмірі 7656,00грн., так як позичальником 18 серпня 2015 року в рахунок погашення заборгованості по сплаті комісії сплачено 4353,62грн., а 18 вересня 2015 року сплачено 3302,63грн., що разом складає 7656,25грн.

Постановляючи рішення про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції зазначених обставин не врахував і належним чином не перевірив розмір заборгованості позичальника перед позикодавцем.

Крім того, стягнувши з відповідача в користь позивача штраф за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором кредиту в розмірі 86679,61грн., суд першої інстанції не врахував того, що частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок порушення свого зобов'язання по поверненню кредитних коштів відповідач завдав позивачу збитків на суму 4547,85грн., а тому на думку колегії суддів з відповідача в користь позивача слід стягнути штраф за несвоєчасне виконання зобов'язано по кредитному договору в розмірі 4547,85грн., оскільки розмір штрафу, який просив стягнути позивач, значно перевищує розмір збитків, завданих банку.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що із-за порушення норм матеріального права і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з відповідача в користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 4547,85грн. та штраф за порушення боржником зобов'язання за кредитним договором в розмірі 4547,85грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2015 року в даній справі змінити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9095,70грн., з яких 4547,85грн. - заборгованість по кредиту і 4547,85грн. пені.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: