Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, завданої порушенням прав працівника, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (далі - ПАТ «Закарпаттяобленерго») про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, який згодом уточнила та просила стягнути з ПАТ «Закарпаттяобленерго» заборгованість із заробітної плати в сумі 2586,48грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з дня звільнення 31 грудня 2013 року і по день ухвалення судового рішення, 2000 грн. моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що з 11 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року позивач працювала на посаді головного економіста ПАТ «Закарпаттяобленерго». На момент звільнення позивачу нараховано, але не виплачено кошти в сумі 2586,48 грн. У зв'язку з цим, просила позов задовольнити.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року вказане судове рішення скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ «Закарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_3 2586,48 грн. заборгованості. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Закарпаттяобленерго» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, апеляційний суд виходив із того, що вказані позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначена сума заробітної плати була їй нарахована, проте всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України не виплачена при звільненні. Будь-які рішення суду щодо покриття шкоди в матеріалах справи відсутні, тому утримання з ОСОБА_3 суми в розмірі 2586,48 грн. відбулось з порушенням порядку покриття шкоди, заподіяної працівником.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 832-К від 06 вересня 2013 року за угодою сторін ОСОБА_3 звільнено з посади головного економіста ПАТ «Закарпаттяобленерго».

11 вересня 2013 року ОСОБА_3 прийнято на посаду головного економіста ПАТ «Закарпаттяобленерго» за строковим трудовим договором з 11 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року. 31 грудня 2013 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади.

Підставою позову визначено непроведення розрахунку в сумі 2586,48 грн. при звільненні відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України.

Згідно ст. 91 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

На виконання вказаної норми, з метою підвищення ефективності та продуктивності праці, а також задля забезпечення умов праці, необхідних для виконання роботи на підприємстві було запроваджено можливість використання деякими категоріями працівників службового стільникового зв'язку (Корпоративна угода про надання послуг стільникового радіотелефонного зв'язку від 17 вересня 2003 року).

22 грудня 2005 року ПАТ «Закарпаттяобленерго» видано ОСОБА_3 стільниковий телефон Nokia 6030 зі службовим номером (НОМЕР_1).

З матеріалів справи вбачається, що ліміти використання послуг службового стільникового зв'язку встановлювалися відповідними організаційно-розпорядчими документами по підприємству.

Наказом від 28 листопада 2006 року встановлено ліміт використання службового стільникового зв'язку в кількості 167 пакетних хвилин.

Пунктом 4 згаданого наказу працівників компанії зобов'язано суворо дотримуватися меж встановлених тарифних планів та встановлено, що всі дзвінки, здійснені: не в службових цілях; на номери корпоративної мережі UMC понад встановлений ліміт; на номери UMC, що не входять до корпоративної мережі; на номери інших операторів чи закордон; на міські номери чи здійснені у роумінгу, а також контент послуги, у т.ч.: інтернет, SMS, USSD, MMS, WAP тощо, вважати розмовами, що були здійснені понад встановленого ліміту, які підлягають оплаті як неслужбові за рахунок працівника, що допустив перевищення ліміту згідно поданої ним заяви, шляхом вирахування вартості розмов, здійснених понад встановленого ліміту, із заробітної плати цього працівника.

06 грудня 2006 року ОСОБА_3 підписала заяву, в якій просила здійснювати вирахування з її заробітної плати вартість послуг службового стільникового зв'язку, використаних понад ліміт, встановлений в мережі Українського мобільного зв'язку з 01 грудня 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що вартість послуг службового стільникового зв'язку, використаних ОСОБА_3 понад встановлений ліміт становить 11586,48 грн., з яких 9 872,21 грн - за березень 2013 року, а 1714,27грн - за квітень 2013 року (рахунки приватного акціонерного товариства «МТС УКРАЇНА» від 31 березня та 30 квітня 2013 року).

Крім того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 до ПАТ «Закарпаттяобленерго», в якій позивач просила здійснити реструктуризацію заборгованості за послуги мобільного зв'язку в сумі 9 872,21 грн. строком на сім місяців з квітня по жовтень 2013 року (а.с. 21 т 1).

Також згідно заяви ОСОБА_3 від 11 вересня 2013 року позивач надала згоду на подальше вирахування із її зарплатних коштів на оплату переліміту за мобільний зв'язок.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини (ч. 1 ст. 11 ЦК України).

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» встановлено, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, заподіяної працівниками самовільним використанням в особистих цілях технічних засобів (автомобілів, тракторів, автокранів і т.п.), що належать підприємствам, установам, організаціям, з якими вони перебувають у трудових відносинах, слід виходити з того, що така шкода, як заподіяна не при виконанні трудових (службових) обов'язків, підлягає відшкодуванню із застосуванням норм цивільного законодавства (статті 203, 453 ЦК України). У цих випадках шкода відшкодовується у повному обсязі, включаючи і неодержані підприємством, установою, організацією прибутки від використання зазначених технічних засобів.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції вірно виходив із того, що фактично між відповідачем та позивачем виникли зобов'язальні правовідносини, зокрема на підставі угоди, за якою позивач взяв на себе зобов'язання користуватися телефонним зв'язком та доручив від його імені відповідачеві, у випадку використання послуг службового стільникового зв'язку в позаробочий час та/або не на виконання трудових (службових обов'язків) та/або з перевищенням встановленого ліміту, здійснювати сплату таких послуг на користь оператора.

При цьому суд вірно зазначив, що вартість послуг службового стільникового зв'язку в сумі 11 586,48 грн., використаних позивачем протягом березня та квітня 2013 року понад встановлений ліміт, не являють собою шкоду, збитки тощо, завдані відповідачеві, а є лише обсягом послуг стільникового зв'язку, які сплачуються позивачем самостійно.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що невиплата позивачу при звільненні 2586,48 грн. є лише наслідком вираховування цих коштів із заробітної плати позивача згідно наказу від 28 листопада 2006 року.

Разом з тим, апеляційний суд припустився помилки при визначенні правової природи невиплаченої при звільненні позивачу суми 2586,48 грн., зазначивши, що роботодавцем порушено норми чинного законодавства (статті 134, 136 КЗпП України) щодо відшкодування шкоди, завданої працівником. Таким чином, апеляційний суд дійшов невірного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, в зв'язку із чим помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції; на порушення вимог статей 303, 316 ЦПК України не навів достатніх мотивів, за якими він вважав неправильними висновки цього суду, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 вересня 2015 року скасувати, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська