РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Носика М.А.

при секретареві: Кудіновій В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд,

ВСТАНОВИВ:

До Василівського районного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області. В позовній заяві позивач вказує, що 12 жовтня 2015 року помер ОСОБА_4, який мешкав в с. Балки Василівського району Запорізької області по вул.1 Травня ,буд.183. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, розміром 5,30 га, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області. На вищевказане спадкове майно спадкодавцем був складений заповіт, яким він всю земельну ділянку площею 5,30 га заповідав ОСОБА_1. Цей заповіт був посвідчений в ОСОБА_2 сільській раді Василівського району Запорізької області від 28 березня 2012 року за реєстровим номером 36. 17 грудня 2015 року позивач звернувся до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори (функції якої наразі виконує ОСОБА_3 державна нотаріальна контора) із заявою про прийняття спадщини, де і була заведена спадкова справа за №208/2015 р. Спадкоємці на обов'язкову частку в спадку відсутні. 04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до держнотконтори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено в зв'язку з тим, що був втрачений оригінал акту на право приватної власності на землю, і ним була надана лише завірена згідно з оригіналом копія вищевказаного акту. Оригінал акту був виданий спадкодавцю 08 жовтня 2002 року за IV-ЗП №0102063 ОСОБА_2 сільською радою Василівського району Запорізької області та був зареєстрований в книзі записів державних актів на землю за №695, але він був втрачений, тому позивач змушений був звернутися до управління Держгеокадастру у Василівському районі, де йому видали копію другого примірника акту.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку розміром 5,30 га розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області, що належала померлому 12 жовтня 2015 року ОСОБА_4 на підставі державного акту IV-ЗП №012063, виданого ОСОБА_2 сільрадою від 08 жовтня 2002 року, в порядку спадкування за заповітом.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_3 державної нотаріальної контори Запорізької області в судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вивчивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що 12 жовтня 2015 року помер ОСОБА_4, який мешкав в с. Балки Василівського району Запорізької області по вул.1 Травня ,буд.183. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, розміром 5,30 га, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області. На вищевказане спадкове майно спадкодавцем був складений заповіт, яким він всю земельну ділянку площею 5,30 га заповідав ОСОБА_1. Цей заповіт був посвідчений в ОСОБА_2 сільській раді Василівського району Запорізької області від 28 березня 2012 року за реєстровим номером 36.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

17 грудня 2015 року позивач звернувся до Дніпрорудненської державної нотаріальної контори (функції якої наразі виконує ОСОБА_3 державна нотаріальна контора) із заявою про прийняття спадщини, де і була заведена спадкова справа за №208/2015 р.

Спадкоємці на обов'язкову частку в спадку відсутні.

04 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою від 05 жовтня 2016 року №577/02-31 йому було відмовлено в зв'язку з тим, що був втрачений оригінал акту на право приватної власності на землю, і ним була надана лише завірена згідно з оригіналом копія вищевказаного акту.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу Україна до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЗП №0102063 був виданий спадкодавцю 08 жовтня 2002 року ОСОБА_2 сільською радою Василівського району Запорізької області та був зареєстрований в книзі записів державних актів на землю за №695, але він був втрачений, тому позивач змушений був звернутися до управління Держгеокадастру у Василівському районі, де йому видали копію другого примірника акту.

Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Мінюстом України №7/5 від 07 лютого 2002 року визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Враховуючи, що позивач не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Таким чином, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4І,, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування вказаної земельної ділянки обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 60, 84, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 5,30 га, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Василівського району Запорізької області, що належала померлому 12 жовтня 2015 року ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЗП №012063, виданого ОСОБА_2 сільською радою 08 жовтня 2002 року, в порядку спадкування за заповітом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.А. Носик