АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2016 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання поруки припиненою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Надра», за участю третьої особи: ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання поруки такою, що припинена.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.04.2007 між ним та ВАТ КБ «Надра» був укладений договір поруки в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № ЗЗ/П/49/2007-840, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та третьою особою - ОСОБА_2.

Оскільки договором поруки було передбачено його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, то 19.02.2015 позивач звернувся до банку з метою отримання інформації щодо виконання боржником свого обов'язку по сплаті кредиту, однак, у відповідь згідно листа від 20.03.2015, отримав відмову в отриманні даної інформації з посиланням на банківську таємницю.

В ході розгляду справи позивачу стало відомо, що у квітні 2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до нього та ОСОБА_2 З розрахунку заборгованості наданого банком позивач дізнався, що датою останнього платежу боржника є 03.01.2014, а банк звернувся до суду тільки 20.03.2015, тобто із пропуском шестимісячного строку.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати поруку за договором № 33/ П/49/2007-840 від 05.04.2007, який був укладений між ним та ВАТ КБ «Надра банк» припиненою.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2016 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання поруки припиненою - відмовлено.

Справа № 761/14126/15-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/11487/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погодився з ухваленим судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій вказується на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення. Також зазначається, що суд не звернув уваги на те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому в даному випадку підлягають застосуванню саме норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Крім того вказує, що Банком щораз збільшувався обсяг відповідальності позивача як поручителя без належної згоди та повідомлення про це. Таким чином, позивач вважає, що внаслідок того, що під час виконання умов кредитного договору відповідач пропустив строки судового звернення до поручителя, не проінформував його про ріст заборгованості, що є порушенням норм чинного законодавства і призвело до збільшення її обсягу, порука вважається припиненою.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник відповідача Белінський В.А. заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Тому, керуючись ст. 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 05.04.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 33/П/49/2007-840. (а.с.13-15). Умовами п. 3.3.4. договору встановлений кінцевий термін повернення кредиту встановлений до 03.04.2026.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ВАТ КБ «Надра» був укладений договір поруки від 05.04.2007 (а.с.11- 12).

За умовами вказаного договору позивач зобов'язався перед Банком відповідати за виконання зобов'язання що витікають із Кредитного договору № 33/П/49/2007-840 від 05.04.2007, в тому числі: повернути до 03.04.2026 кредит у сумі 225000 (двісті двадцять п'ять тисяч) доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,49 відсотків річних (із розрахунку 360 днів у році); сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором, сплатити можливі кредитні санкції. Пунктом 5.3. договору поруки передбачений строк його дії до повного виконання сторонами умов цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.40). Згідно тексту позовної заяви кредитор заявив про дострокове виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів передбачених договором (а.с.41-44).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та змінив строк виконання основного зобов'язання з 20.03.2015, пред'явивши позов до позивача та третьої особи. Проте вимагати дострокового виконання зобов'язань у випадку прострочення боржника є саме правом а не обов'язком кредитора, а тому посилання позивача на те, що банк зобов'язаний був звернутись із вимогою до поручителя в шестимісячний строк із дати останнього платежу за кредитним договором, не може слугувати підставою для визнання поруки припиненою, оскільки банк, в межах строку дії поруки, звернувся із судовою вимогою до боржника та поручителя.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як роз'яснив Верховний Суд України у Поставі від 14.09.2016 у справі № 6-223цс16 виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

В даній справі умовами кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами, разом з тим кредитор реалізував право дострокової вимоги погашення заборгованості в повному обсязі, звернувшись з позовом до суду, тим самим змінивши строк виконання зобов'язання з 2026 року на 2015 рік. Дані про направлення дострокової вимоги до пред'явлення позову в матеріалах справи відсутні, а тому твердження позивача про припинення поруки щодо всього зобов'язання є необґрунтованими.

Перевіряючи доводи позивача стосовно здійснення позичальником останнього платежу по кредиту 03.01.2014 колегія суддів виходить з наступного.

Верховний Суд України у вже згаданій вище Постанові також вказав на те, що якщо умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

На підтвердження обставини здійснення позичальником останнього платежу по кредиту позивачем була надана копія розрахунку заборгованості, яка була додатком до позовної заяви банку про стягнення заборгованості. Проте вказаний розрахунок не є первинною банківською документацією, поданий в якості доказу в іншій справі, що унеможливлює його оцінку у цій справі. Крім того, в даному провадженні не можливо достовірно встановити дату пред'явлення дострокової вимоги банку, бо існує ймовірність направлення позову поштою. Як було встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, розгляд справи про стягнення заборгованості триває, а отже вказані обставини можуть бути перевірені. В даній справі, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про недоведеність цих обставин належними та допустимими доказами.

Доводи позивача щодо збільшення відповідальності поручителя є необґрунтованими, оскільки позивачем не вказаний у який період, на який відсоток чи суму було збільшено його зобов'язання не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що його відповідальність зросла у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань позичальником, тобто у зв'язку з нарахуванням штрафних санкцій, проте вказане передбачено як умовами кредитного договору, так договору поруки, і нарахування штрафних санкцій не передбачає згоди поручителя.

Твердження представника позивача висловлені в судовому засіданні апеляційного суду щодо наявності двох різних висновків суду першої інстанції при тих самих обставинах, не можуть бути прийняті до уваги апеляційного суду, оскільки заочне рішення від 24.03.2016 скасовано в установленому процесуальним законом порядку, і переметом даного розгляду є ухвалене за результатами перегляду рішення від 07.07.2016, висновки якого і перевіряються апеляційним судом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, не реалізовано і позивачем його право на звернення до суду в порядку забезпечення доказів. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.07.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: