Справа № 2/331/1561/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Скользнєва Н.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя, в якому просить:

- стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3 проценти річних за період з 01.09.2011р. по 16.09.2016р. на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011р. по справі № 2-а-206/11, у загальній сумі 40000,61 грн.

Ухвалою суду від 30 вересня 2016 року позовна заява залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам статті 119 ЦПК України.

Для усунення зазначених в ухвалі недоліків судом позивачу був встановлений строк, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

Відповідно до наявного в матеріалах справи поштового відправлення № 69 4 вбачається, що ОСОБА_1 повідомлявся судом про необхідність усунення недоліків позовної заяви, проте 11 листопада 2016 року на адресу суду зазначене поштове відправлення повернулося з поміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання».

Станом на 11 листопада 2016 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від ОСОБА_1 не надходило, а ні заяви про продовження строку на усунення недоліків, а ні документів на виконання ухвали суду від 30 вересня 2016 року.

У звязку з тим, що заявником не використані зазначені процесуальні дії та з урахуванням достатнього часу на усунення недоліків позовної заяви, суд вбачає законні підстави для повернення позовної заяви заявнику.

Згідно ч. 2 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польці» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що повернення позовної заяви у відповідності до ст. 121 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права позивача (заявника) на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись ч.2 ст. 121 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про стягнення коштів, вважати неподаною та повернути заявникові.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст. 121 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненняю із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги, тобто в порядку ч. 2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Н.Г.Скользнєва

11.11.2016 .