Справа № 465/889/14 Головуючий у 1 інстанції: Матринишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/18/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.

з участю: прокурора Заяць І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з позовом до ДПІ у Франківському районі м. Львова, ОСОБА_5, Генеральної прокуратури України про зняття арешту з майна, що знаходиться по вул. Гіпсовій, 38а у м. Львові, накладеного згідно протоколу про накладення арешту від 16.02.2011 року.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликаються на те, що перераховані в протоколі накладення арешту речі є особистою власністю позивачів. Арештований житловий будинок придбаний ОСОБА_2 в період, коли ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не проживали разом та не вели спільного господарства. Земельна ділянка набута ОСОБА_2 безоплатно шляхом її приватизації. Речі, зазначені в протоколі арешту, належать на праві власності ОСОБА_4, її синові і ОСОБА_3, або отримані ОСОБА_2,як подарунок чи в порядку спадкування. ОСОБА_2 зазначає в апеляційній скарзі, що суду першої інстанції були надані правовстановлюючі документи на підтвердження належності їй на праві власності будинку по вул. Гіпсовій 38а у м.Львові. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не взяв до уваги, що в кінці 1996 року сімейні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та ведення спільного господарства були припинені, і з 1997 року до березня 2005 року вони проживали окремо. Протягом цього часі ОСОБА_5 постійно проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 і тільки в березні 2005 року, після примирення, вселився і був зареєстрований у належному на праві власності ОСОБА_2 житлового будинку по вул. Гіпсовій 38а у м. Львові, яке уже було придбане особисто ОСОБА_2 Про відсутність зареєстрованого за ним майна ІНФОРМАЦІЯ_2 свідчить і надана довідка ЛОР ОКП "БТІ та ЕО". З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення прокурора Заяць І.Є. щодо задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2, поданої в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Зазначена норма визначає об»єктом захисту порушене, невизнане або ос порене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов«язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб»єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами обрано невірний спосіб захисту, не надано доказів, що майно, з якого вони просять зняти арешт є їх особистим, купленим за їх особисті кошти, подарованим або успадкованим.

Відповідно до роз»яснень п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись Законом України "Про власність" і нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

Вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно враховувати, що відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу його їх частки визнаються рівними. Відхилення від начала рівності часток подружжя суд може допустити, враховуючи лише інтереси неповнолітніх дітей або заслуговуючі на увагу інтереси одного з подружжя. Майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, суд може визнати власністю кожного з них. Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено суд визначає з врахуванням всього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом з цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису.

Аналогічні за змістом розяснення містяться також в п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", в якому уточнено, що слід керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист.

Сімейний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року.

Згідно зі ст. 22 КпШС України, чинного на час передачі позивачці земельної ділянки, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Отже, вказаною нормою передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. До спільного майна подружжя відносяться придбані під час шлюбу будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не передбачено законом. За змістом ст.ст. 24, 28 КпШС України не належить до спільної сумісної власності майно, яке належало подружжю до укладення шлюбу, а також одержане ними під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо); воно є власністю кожного з них. Майно, нажите кожним з подружжя під час роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, судом може бути також визнано власністю кожного з них.

Відповідно до ст.ст. 60, 70 СК України, чинного на час оформлення права власності на будинок, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і в разі його поділу їх частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу накладення арешту на майно від 16 лютого 2011 року, слідчим Генеральної прокуратури України у зв»язку із розслідуванням кримінальної справи щодо ОСОБА_5, за місцем його проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, було накладено арешт на майно (№1-57), а саме, на житловий будинок по вул. Гіпсова, 38-а/1 у м. Львові, земельну ділянку за цією ж адресою, телевізори «Шарп» (№2) і «Соні» (№7), два холодильники «Самсунг» (№3, 5), два шкіряних куточки (№6, 9), два спальних гарнітури (10,11), пральну машинку (№4), ванну «Джакузі» (№8), більярдний стіл (№12), опалювальний котел ( №13), годинники, ювелірні вироби №14-№57) (перстені, ланцюжки, рулончики і інші).

ОСОБА_2 та ОСОБА_6, вважаючи майно, зазначене в протоколі обшуку, таким, що належить їм на праві особистої приватної власності, звернулися до суду з позовом про виключення майна з протоколу обшуку.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Відповідно до ч.2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у 1999 році придбала дві квартири №1 і №2 у житловому будинку у 38а по вул. Гіпсовій у м. Львові відповідно загальною площею 64 кв.м та загальною площею 65.3 кв.м (договори купівлі продажу квартир від 06.05.1999 року), з дозволу уповноважених органів господарським способом провела реконструкцію у житловому будинку, пов»язані з цим ремонтні роботи, після закінчення яких оформила на своє ім.»я правовстановлюючі документи на житловий будинок №38 а по вул. Гіпсовій у м. Львові на підставі розпорядження голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 845 від 23.06.2004 року, з якого вбачається, що загальна площа житлового будинку після його реконструкції збільшилася до 372.0 кв.м.

Твердження ОСОБА_2, свідків, допитаних судом апеляційної інстанції про те, що квартири у №1 та №2 у житловому будинку №38 а по вул. Гіпсовій у м. Львові та його реконструкція, в результаті якої загальна площа житлового будинку збільшилася до 372.0 кв.м, були придбані лише за особисті кошти ОСОБА_2, та кошти її матері, не підтверджені належними та допустимими доказами, є голослівними. ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, а свідкам, допитаним судом апеляційної інстанції, така інформація відома лише зі слів ОСОБА_2

З»ясовуючи обставини, наведені позивачами на підтвердження своїх позовних вимог, даючи правову оцінку показанням свідків, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, допитаних судом апеляційної інстанції щодо придбання житлового будинку, проведення у ньому ремонтних робіт, які, як ствердили свідки, були проведені частково за особисті кошти ОСОБА_2, а частково за кошти її матері та рідного брата, що тривалий час працював за кордоном і матеріально їй допомагав, колегія суддів приходить до висновку, що такі є суперечливими, такими, що не узгоджуються між собою, про зазначені обставини їм відомо зі слів ОСОБА_2, а відтак такі не можуть бути доказами придбання житлового будинку, проведення його реконструкції з добудовою, його ремонту саме за кошти ОСОБА_2 та її матері.

Оскільки ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що житловий будинок по вул. Гіпсовій, 38а в м. Львові, був придбаний і добудований лише за її особисті кошти, такий не вважаєтьсяїї її особистою приватною власністю.

На думку колегії суддів не є належними та допустимими доказами на підтвердження придбання та проведення реконструкції житлового будинку №38а по вул. Гіпсовій у м. Львові надані ОСОБА_2 довідки про заробітну плату, оскільки такі не є безспірними доказами, що квартири №1 і №2 у житловому будинку були придбані та реконструйовані за рахунок саме цих коштів.

Зважаючи на те, що житловий будинок №38а по вул. Гіпсовій у м. Львові набутий ОСОБА_5П та ОСОБА_5 за час перебування їх у шлюбі, однак ОСОБА_2 не надала безспірних доказів, що житловий будинок був придбаний за кошти, які належали їй особисто, безпідставними є доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що житловий будинок №38а по вул. Гіпсовій у м. Львові є її особистою приватною власністю.

За встановлених судом обставин, з врахуванням положень ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, колегія суддів приходить до висновку, що житловий будинок № 38а по вул. Гіпсовій у м. Львові є спільною сумісною власністю подружжя, і з врахуванням ст. 79 СК України, відповідно до якої частки майна дружини та чоловіка є рівними, вважає, що ? частина спірного житлового будинку належить на праві власності ОСОБА_2, а відтак така підлягає виключенню з протоколу накладення арешту на майно від 16.02.2016 року.

Наказом департаменту землеустрою та планування забудови міста від 02.12.1999 року № 322, Державним актом про право приватної власності на землю, виданим 22 березня 2000 року, підтверджується безоплатна передача у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000га для обслуговування житлового будинку по вул. Гіпсовій, 38а у м. Львові, тобто, зазначена земельна ділянка безоплатно набута ОСОБА_2 у власність за час шлюбу внаслідок приватизації нею земельної ділянки, що перебувала у її користуванні, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку.

Стаття 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України регулюють перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок.

Спільна сумісна власність подружжя належить подружжю, незалежно від того, на чиє ім.»я видано і оформлено документи. Тобто, подружжя не набувають права власності в момент вирішення спору про поділ майна, так як відбувається поділ майна вже належного на праві спільної сумісної власності.

У разі, якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто, право другого з подружжя на частину будинку. У зв»язку з тим, що для обслуговування цього будинку виділено у власність земельну ділянку, то у чоловіка, за яким визнається право власності на частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в березні 2010 року доповнена пунктом 18-2, де роз»яснюється, що якщо на приватизованій ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, яка є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу такого будинку, будівлі, споруди між подружжям і виділення конкретної його частини до особи, яка не має права власності або користування земельною ділянкою, до неї переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України

З огляду на вищенаведене, до задоволення підлягають позовні вимоги в частині звільнення з під арешту ? частини земельної ділянки площею 0.10 га для обслуговування житлового будинку №38 а по вул. Гіпсовій у м. Львові, належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на змелену ділянку 1У ЛВ №039058, виданого 22.03.2000 року (п.1 протоколу).

Щодо іншого майна, зазначеного в протоколі накладення арешту на майно від 16.02.2011 року, з якого позивачі просить зняти арешт, колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_2, ОСОБА_4 про те, що з врахуванням положень ч.2 ст. 57 СК України, відповідно до якої особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів, беручи до уваги пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, показання свідків про те, що частина ювелірних виробів була придбана ними самостійно за їх власні кошти, частина з них була подарована, а відтак приходить до висновку про те, що ювелірні вироби є їх особистою приватною власністю, право власності на які належить виключно їм, а тому ювелірні вироби (коштовності) підлягають звільненню з під арешту.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково і виключити з протоколу накладення арешту на майно від 11.02.2016 року описане майно: ланцюг з металу жовтого кольору з шилдіком ЗАТ "САРДОНІКС" (маса 8,2 гр., код 282. вартість 836 гривень, годинник з металу жовтого кольору "CORNAVIN" (п. 15 протоколу про накладення арешту на майно); підвіску з металу жовтого кольору з каменем червоного кольору по центру, перстень з металу жовтого кольору з шилдіком «Львівський державний ювелірний завод» (маса 2,66 гр.; підвіску з металу жовтого кольору круглої форми зі знаком «Лева»; підвіску з металу жовтого кольору круглої форми з обличчям жінки; перстень з металу жовтого кольору з каменем синього кольору, з шилдіком «Львівській державний ювелірний завод» (маса 3,79 гр.), підвіску з металу жовтого кольору у вигляді «Риби» з шилдіком «Одеській ювелірний завод» (маса 1,96), перстень з металу жовтого кольору з червоним каменем по середині з шилдіком «ЕЮЗ» (маса 8,06 гр.); кільце з металу жовтого кольору з шилдіком «Львовское ПО «Ювелирпром»; перстень жовтого металу із чорною прямокутною вставкою та білою прямокутною; перстень жовтого металу із вставками камінців білого кольору; перстень із жовтого металу із вставками білого кольору; перстень жовтого металу із надписом Москва 80; перстень жовтого металу із вставкою рубінового кольору; перстень жовтого металу із вставкою рубінового кольору; перстень жовтого металу із вставками каміння білого кольору та перлинами; кільце жовтого кольору; кулончик у вигляді підкови із металу жовтого кольору; кулончик із зображенням жінки із металу жовтого та білого кольору; перстень жовтого металу із вставками камінчиків білого кольору; кулончик у вигляді ромба із металу жовтого кольору; ланцюжок з металу жовтого кольору із 3-ма рулончиками 1-хрестик, 2-овальпої форми, 3-овальної форми із вставками білого кольору; перстень жовтого кольору із вставками 2-х камінчиків білого кольору (п. 37 протоколу про накладення арешту на майно); хрестик із застібкою жовтого кольору; ланцюжок із металу жовтого кольору із хрестиком жовтого кольору Ісуса Хреста білого кольору; кульчики жовтого металу із вставкою металу білого кольору; кульчики жовтого металу із вставкою металу білого кольору; ланцюжок із металу жовтого кольору; хрестик із металу жовтого кольору із вставкою металу із білого кольору; кулончик круглої форми із зображенням стрільця жовтого кольору; два ланцюжки із металу жовтого кольору ( п.п. 45, 51 протоколу); шпилька із металу жовтого кольору із камінчиком жовтого кольору; кулончик круглої форми із металу жовтого кольору; браслет із металу жовтого кольору; сережка із металу жовтого із білою вставкою та вставкою металу білого кольору.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надано товарні чеки на підтвердження придбання шкіряного куточку (диван, два крісла) виготовлені зі шкіри світло жовтого кольору, каркас дивану та крісел виготовлені з дерева темно коричневого кольору, приблизна вартість 35000 грн.(пункт 6 протоколу), спального гарнітуру (ліжко, трюмо, із дзеркалом та дві тумби), виготовленого із деревини темно коричневого кольору модель LS Kontrol STS серія 246 серія 246, приблизна вартість 15000 грн. ( пункт 11 протоколу, телевізора проекційний кольоровий діагональ 60 дюймів, марки «Соні» приблизна вартість 16000 .00 грн. (пункт 7 протоколу) та опалювального котла фірми «Buderus Logano 124» вартістю 30000.00 грн.(пункт 13 протоколу), колегія суддів суд вважає, що такі є їх особистою власністю, а відтак зазначене майно слід звільнити з під арешту.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів належності їм на праві особистої приватної власності решти майна, зазначеного в протоколі про накладення арешту на майно від 16.02.2011 року, а відтак у звільненні такого з під арешту слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачами обрано невірний спосіб захисту, суд першої інстанції не врахував, що законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, незаборонений законом.

Оскільки положення Конституції та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8,9 Конституції України), а обмеження права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, непередбачений законом, зокрема, ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 червня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2, в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Звільнити з під арешту майно, зазначене в протоколі про накладення арешту на майно від 16 лютого 2011 року, складеного слідчим в особливо важливих справах Генеральної прокуратури радника юстиції ОСОБА_14 у зв»язку з розслідуванням кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_5 наступне майно:

? частину земельної ділянки площею 0.10 га для обслуговування житлового будинку №38 а по вул. Гіпсовій у м. Львові, належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 1У ЛВ №039058, виданого 22.03.2000 року (п.1 протоколу);

? частину житлового будинку №38 а по вул. Гіпсовій у м. Львові, загальною площею 372 кв.м, житловою площею 122.4 кв.м, належного на праві власності ОСОБА_2 на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 05.07.2004 року №4038736 (пункт 1 протоколу);

Шкіряний куточок (диван, два крісла) виготовлені зі шкіри світло жовтого кольору. Каркас дивану та крісел виготовлені з дерева темно коричневого кольору, приблизна вартість 35000 грн.(пункт 6 протоколу);

Спальний гарнітур (ліжко, трюмо, із дзеркалом та дві тумби) виготовлений із деревини темно коричневого кольору модель LS Kontrol STS серія 246, приблизна вартість 15000 грн. ( пункт 11 протоколу);

Телевізор проекційний кольоровий діагональ 60 дюймів, марки Соні приблизна вартість 16000 .00 грн. (пункт 7 протоколу);

Котел опалювальний фірми «Buderus Logano 124» вартістю 30000.00 грн.(пункт 13 протоколу).

Ланцюг з металу жовтого кольору з шилдіком ЗАТ "САРДОНІКС" (маса 8,2 гр., код 282. вартість 836 гривень) (п. 14 протоколу);

Годинник з металу жовтого кольору "CORNAVIN" (п. 15 протоколу);

Підвіску з металу жовтого кольору з каменем червоного кольору по центру (п. 16 протоколу);

Перстень з металу жовтого кольору з шилдіком «Львівський державний ювелірний завод» (маса 2,66 гр.) (п. 17 протоколу);

Підвіску з металу жовтого кольору круглої форми зі знаком «Лева» (п. 18 протоколу);

Підвіску з металу жовтого кольору круглої форми з обличчям жінки (п. 19 протоколу);

Перстень з металу жовтого кольору з каменем синього кольору, з шилдіком «Львівській державний ювелірний завод» (маса 3,79 гр.) (п. 20 протоколу);

Підвіску з металу жовтого кольору у вигляді «Риби» з шилдіком «Одеській ювелірний завод» (маса 1,96) (п. 21 протоколу);

Перстень з металу жовтого кольору з червоним каменем по середині з шилдіком «ЕЮЗ» (маса 8,06 гр.) (п. 22 протоколу);

Кільце з металу жовтого кольору з шилдіком «Львовское ПО «Ювелирпром» (п. 23 протоколу);

Перстень жовтого металу із чорною прямокутною вставкою та білою прямокутною (п. 24 протоколу);

Перстень жовтого металу із вставками камінців білого кольору (п. 25 протоколу );

Перстень із жовтого металу із вставками білого кольору (п. 26 протоколу);

Перстень жовтого металу із надписом Москва 80 (п. 27 протоколу);

Перстень жовтого металу із вставкою рубінового кольору (п. 28 протоколу);

Перстень жовтого металу із вставкою рубінового кольору (п. 29 протоколу);

Перстень жовтого металу із вставками каміння білого кольору та перлинами (п. 30 протоколу);

Кільце жовтого кольору (п. 31 протоколу);

Кулончик у вигляді підкови із металу жовтого кольору (п. 32 протоколу);

Кулончик із зображенням жінки із металу жовтого та білого кольору (п. 33 протоколу);

Перстень жовтого металу із 3 вставками камінчиків білого кольору (п. 34 протоколу);

Кулончик у вигляді ромба із металу жовтого кольору (п. 35 протоколу);

Ланцюжок з металу жовтого кольору із 3-ма рулончиками 1-хрестик, 2-овальпої форми, 3-овальної форми із вставками білого кольору (п. 36 протоколу);

Перстень жовтого кольору із вставками 2-х камінчиків білого кольору (п. 37 протоколу);

Хрестик із застібкою жовтого кольору (п. 38 протоколу);

Ланцюжок із металу жовтого кольору із хрестиком жовтого кольору Ісуса Хреста білого кольору (п. 39 протоколу);

Кульчики жовтого металу із вставкою металу білого кольору (п. 40 протоколу);

Кульчики жовтого металу із вставкою металу білого кольору (п. 41 протоколу);

Ланцюжок із металу жовтого кольору (п. 42 протоколу);

Хрестик із металу жовтого кольору із вставкою металу із білого кольору (п. 43 протоколу);

Кулончик круглої форми із зображенням стрільця жовтого кольору (п. 44 протоколу);

Ланцюжок із металу жовтого кольору (п. 45 протоколу );

Шпильку із металу жовтого кольору із камінчиком жовтого кольору (п. 48 протоколу);

Кулончик круглої форми із металу жовтого кольору (п. 50 протоколу);

Ланцюжок із металу жовтого кольору (п. 51 протоколу);

Браслет із металу жовтого кольору (п. 52 протоколу );

Сережку із металу жовтого із білою вставкою та вставкою металу білого кольору (п. 53 протоколу).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_15