У х в а л а

іменем україни

20 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями, за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; банк) звернулось до суду з указаним позовом, який неодноразово уточнювало під час розгляду справи, та остаточно просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 9 870 079 грн 38 коп., яка складається із залишку заборгованості за кредитом у розмірі 162 046,59 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 011 864 грн 90 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 8 275,70 дол. США, що еквівалентно 103 103 грн 19 коп., та суми пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 7 748 111 грн 29 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 07 травня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CM-SME311/177/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 160 000 дол. США зі сплатою 5,99 % за його користування терміном до 07 травня 2018 року.

Цього ж дня на забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки № SR-SME311/177/2008, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором.

07 травня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, за умовами якого останній була збільшена сума кредиту до 162 046,59 дол. США та збільшена відсоткова ставка за користування кредитними коштами до 7,6 % річних.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачкою своїх зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 08 серпня 2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 9 870 079 грн 38 коп., банк просив стягнути цю заборгованість солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CM-SME311/177/2008 від 07 травня 2008 року заборгованість у розмірі 9 870 079 грн 38 коп. із розрахунку: 162 046, 59 дол. США, що згідно з курсом НБУ складає 2 018 864 грн 90 коп., - залишок заборгованості за кредитом, 8 275,70 дол. США, що еквівалентно 103 103 грн 19 коп., - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 7 748 111 грн 29 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язання, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилено, заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзіпредставник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий судовий розгляд.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із доведеності позову та наявності передбачених ст. ст. 526, 554, 629, 1054 ЦК України підстав для стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, яка утворилася у зв'язку з неналежним виконанням останніми своїх зобов'язань.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № CM-SME311/177/2008, згідно з умовами якого останній було надано кредит в розмірі 160 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 5,99 % річних + FIDR - процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку депозитного договору, терміном до 07 травня 2018 року (а. с. 6-11).

Цього ж дня між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № SR-SME311/177/2008, за умовами якого останній поручився перед ЗАТ «ОТП Банк» за виконання ОСОБА_3 взятих на себе кредитних зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (а. с. 15-16).

Також 07 травня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якого останній була збільшена сума кредиту до 162 046,59 доларів США та збільшена відсоткова ставка за користування кредитними коштами до 7,6 % річних (а. с. 12-13).

29 квітня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» (продавець) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, до якого увійшов і кредитний договір, укладений з ОСОБА_3 (а. с. 22-43).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк посилався на неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 08 серпня 2014 року складала 9 870 079 грн 38 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 162 046,59 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 011 864 грн 90 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 8 275,70 дол. США, що еквівалентно 103 103 грн 19 коп., та пеня за прострочення виконання зобов'язання - 7 748 111 грн 29 коп. (а. с. 77).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, врахували відсутність заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, дійшовши висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через неспівмірність із розміром основного зобов'язання.

При цьому питання про зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України.

Таким чином, наведені вище обставини - розмір заборгованості та штрафних санкцій, їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У порушення наведених вище норм матеріального права суди першої та апеляційної інстанції належним чином не вирішили питання про наявність чи відсутність відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України підстав для зменшення розміру неустойки, враховуючи, що залишок заборгованості за кредитом становив 162 046,59 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 2 011 864 грн 90 коп., в той час як пеня за прострочення виконання зобов'язання - 7 748 111 грн 29 коп., а тому фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені.

З огляду на вказане вище колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про задоволення позову, а тому ухвалені у справі судові рішення в частині позову про стягнення пені підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року в частині позову про стягнення пені скасувати, справу направити в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

Т.О. Писана