Провадження № 2/522/1195/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 року, Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Кічмаренка С.М.,

при секретарі Гудзь О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Приморського районного суду міста Одеси, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Гарегіна Ашотовича про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 Гарегіна Ашотовича таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вказуючи на те, що він є власником квартири № 21, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 19 на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2015 року.

На даний час у квартирі зареєстровані позивач та відповідач ОСОБА_3, який з 2006 році в ній не проживає, своїх речей не має.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримала та просили задовольнити, відповідач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнає.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін та третіх осіб, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири № 21, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 19 на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 892.

Відповідно до довідки про склад (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 10.09.2015 року в квартирі зареєстровані позивач та ОСОБА_3.

Проте, ОСОБА_3 з 2006 року в квартирі не проживає, що підтверджується актом про не проживання від 09.09.2015 року.

Конституція України у ст.47 проголошує , що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Відповідно п. 4 ч.1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Так, вказаний сервітут встановлювався для спільного сімейного проживання та ведення домашнього господарства, проте, так як шлюб між сином позивачки та відповідачкою розірвано, то й відповідно і припинилися обставини, які стали підставою для виникнення сервітуту.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Керуючись ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 59-60, 109, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 Гарегіна Ашотовича, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, 1-вул Ланжеронівська, 19, кв. №21.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М.Кічмаренко

15.02.2016