Справа № 462/3032/14-ц
УХВАЛА

09 лютого 2016 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові заяву ОСОБА_1 про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання виконавчого листа № 462/3032/14-ц, виданого Залізничним районним судом м.Львова 05.01.2015 року на виконання рішення суду від 23.06.2014 року у справі за її позовом до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. Свою заяву обгрунтовує тим, що 12.11.2015 року Державна казначейська служба України повернула вказаний виконавчий документ, вказавши на неможливість виконання такого, так як він оформлений з порушенням ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у ньому вказано, що датою видачі є 05.01.2014 року, хоча рішення набрало законної сили 16.12.2014 року. 03.12.2015 року вона звернулася до суду, який видав виконавчий лист, із заявою про виправлення помилки. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 14.12.2015 року виправлено описку у виконавчому листі, вказавши в такому дату видачі 05.01.2015 року. З огляду на зазначене, вважає, що строк для предявлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин і просить суд такий поновити.

Сторони, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви, в судове засідання не зявились, що, відповідно до ч.2 ст.371 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду питання про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання.

У відповідності до ст.371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23.06.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто із Міністерства оборони України на її користь 49755 грн. відшкодування шкоди, завданої смертю її батька, за період з 01.04.2007 року до 30.06.2014 року, збільшено розмір щомісячного відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька, присудженого ОСОБА_1 рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05.12.2006 року, з 500 гривень до 1522,50 грн., з урахуванням збільшення розміру мінімальної заробітної плати, починаючи з 01.07.2014 року. Рішення суду набрало законної сили 16.12.2014 року.

05.01.2015 року на підставі вказаного рішення Залізничним районним судом м.Львова видано виконавчий лист № 462/3032/14-ц, який був поданий на виконання до Державної казначейської служби України 03.02.2015 року.

У відповідності до ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом пяти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Як вбачається з листа Державної казначейської служби України № 5-13/3388-28792 від 12.11.2015 року, вказаний виконавчий лист був повернутий стягувачу, оскільки він оформлений з порушенням ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у ньому вказано, що датою видачі є 05.01.2014 року, хоча рішення суду від 23.06.2014 року набрало законної сили 16.12.2014 року.

Таким чином, Державною казначейської службою України повернуто ОСОБА_1 виконавчий лист № 462/3032/14-ц з порушенням встановлених законом строків, лише через 9 місяців з часу його подання на виконання.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 03.12.2015 року звернулася до суду із заявою про виправлення зазначеної помилки у виконавчому листі.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 14.12.2015 року заяву задоволено, виправлено описку у виконавчому листі, визначено вказати в такому дату видачі 05 січня 2015 року.

З конструкції ст.371 ЦПК України вбачається, що у ЦПК України не наведено причин, які можна вважати поважними при пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання, суд їх визначає у кожному конкретному випадку на підставі доказів, поданих стягувачем, а тому суд приходить до переконання, що в даному випадку строк пред'явлення виконавчого листа до виконання стягувачем пропущено з поважних причин.

Також, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини зазначає, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Зокрема, у п.40 Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.19 Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2004 року у справі «Михайленки та інші проти України», Суд наголошує, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб п.1 ст.6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення ст.6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 (див. також рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/00, п. 34).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 є підставною, ґрунтується на законі, а відтак підлягає дозадоволення.

Керуючись ст.ст. 208-210, 371 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа № 462/3032/14-ц, виданого Залізничним районним судом м.Львова 05.01.2015 року на виконання рішення суду від 23.06.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.