АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

05 січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

за участю ОСОБА_5., який діє в інтересах ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2015 року,

встановила:

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2015 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно , а саме 2/3 частки кватири АДРЕСА_1 власником якої на підставі договору дарування від 16 квітня 2015 року є ОСОБА_2

На вказану ухвалу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що між сторонами є спір щодо повернення боргу за договором позикив сумі 3000 доларів США, що еквівалентно 63 090 гривень.

ОСОБА_2, як громадянин США, 14 квітня 2015 року виїхав за межі України.

Суд вважав, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення про задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, N 9 (далі - Постанови Пленуму Верховного Суду України) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має

з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами є спір щодо погашення боргу за договором позики в сумі 3000 доларів США, що еквівалентно 63 090 гривень.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107713368 від 13 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.3).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про можливе задоволення позову про стягнення боргу.

Враховуючи наведені вище обставини колегія судів вважає, що суд постановив ухвалу від 23 листопада 2015 року з додержанням вимог закону, а тому згідно пункту 1 частини 1 статті 312 ЦПК України її слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Помилковими є доводи скарги про те, що судом при постановленні ухвали про забезпечення позову порушений принцип співмірності заявлених позивачем вимог з видом забезпечення позову і вартістю арештованого майна.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що вартість 2/3 квартири АДРЕСА_1 значно перевищує ціну позову.

Також ОСОБА_2 та його представником не надано доказів про те, що у відповідача є інше майно за рахунок якого можливо забезпечити позов ОСОБА_4 до нього про стягнення боргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: