Справа № 755/3875/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі: Ліщук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі представника за дорученням ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути на його користь у солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 380,91 долари США, що в еквівалентні на дату розрахунку за курсом НБУ становить 638 374,85 грн., та складається з заборгованості по кредиту - 10 923,95 доларів США, що еквівалентно 274 756,67 грн.; заборгованості по відсоткам - 6 523,72 доларів США, що еквівалентно 164 083,14 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 5 590,00 доларів США, що еквівалентно 140 598,38 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків - 2 343,24 доларів США, що еквівалентно 58 936,66 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 9 575,62 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 979/696344-КR. Згідно умов якого, Банк надає відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 12 112,00 доларів США терміном по 29.07.2015 року, зі сплатою 9 % річних. Позичальник в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому графіком погашення заборгованості по кредиту.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним договором, 30 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно з яким ОСОБА_3 зобов»язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов»язань ОСОБА_2

Свої зобов'язання позивач виконав повністю, надавши відповідачу кредит у обумовленому договором розмірі, проте, відповідачі порушили умови зазначеного договору, свої зобов'язання виконували не належно, внаслідок чого станом на 29.01.2016 року у них перед позивачем виникла заборгованість. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у судовому засіданні позов визнав частково. Просив суд відмовити у задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 в частині стягнення суми заборгованості за межами строків позовної давності та зменшити нараховану Банком пеню. Мотивуючи свої заперечення тим, що за умовами пп. 1.1, 2.4.1 кредитного договору сплата кредиту та процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого кредиту на рахунок № НОМЕР_1 не пізніше 20 числа кожного місяця відповідно до графіку погашення заборгованості. Останній платіж по вказаному кредитному договору було проведено відповідачем 31.07.2009 року. З даним позовом до суду позивач звернувся 26.02.2016 року, отже з пропуском строку загальної позовної давності. Щодо нарахованої банком пені представник відповідача зазначив, що з вказаних сум убачається, що розмір заявленої Банком до стягнення пені за прострочку сплати кредиту складає суму, розмір якої більше ніж 50% від власне наявного боргу по кредиту,сума пені за прострочення сплати відсотків також доволі значна, з урахуванням чого, просив суд про зменшення пені.

При цьому при розгляді питання можливого зменшення нарахованої Банком пені просив врахувати те,що однією з основних причин виникнення прострочення позичальника за кредитним договором та не погашення ним кредиту на даний час стала обставина, яка в розумінні ч. З ст. 551 ЦК України на його погляд є істотною - на утриманні позичальника на даний час знаходяться двоє неповнолітніх дітей, при цьому після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 27 січня 2010 року утримання та догляд їх сумісної з відповідачем дитини здійснюється виключно ОСОБА_2 та її нинішнім чоловіком - ОСОБА_6, жодної допомоги від колишнього чоловіка на дитину вона не отримує. Крім того, на даний час у зв'язку з важким економічним станом в країні позичальник працює на умовах неповного робочого часу і на даний момент отримує заробітну плату 1690 грн. 50 коп. на місяць.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, за правилами ст.ст. 74-76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність нез»явившегося відповідача.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 979/696344-КR. Згідно умов якого, Банк надає відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі 12 112,00 доларів США, зі сплатою 9 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту та відсотків за його користування 29 липня 2015 року. Погашення кредиту та відстоків за його користування повинно було здійснюватись до 20 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в п.п. 1.1.1. кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 30 липня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 979/696349-РО, згідно з яким ОСОБА_3 зобов»язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов»язань ОСОБА_2

Факт видачі акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та отримання відповідачем ОСОБА_2, кредитних коштів по кредитному договору від 30.07.2008 року підтверджується заявою на видачу готівки № ав/8114507 від 30.07.2008 року з відміткою банку про видачу грошових коштів та підписом отримувача ОСОБА_2, що також визнається сторонами.

Отже, свої зобов'язання позивач виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, натомість ОСОБА_2, в супереч умов кредитного договору, здійснювала свої зобов'язання не належним чином. Як убачається з розрахунку заборгованості по кредиту станом на 29.01.2016 року, відповідач ОСОБА_2 останній раз здійснила погашення заборгованості за вказаним кредитним договором 31.07.2012 року, вказана обставина також не заперечується сторонами, в результаті чого у неї утворилась заборгованість.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства ( ч.1,2 ст. 551 ЦК України).

За положеннями ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представник відповідача просив суд про застосування наслідків спливу строку загальної позовної давності.

Доказів поважності пропуску спливу загальної позовної давності представником позивача суду не надано.

Як убачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_2 останній раз здійснила погашення заборгованості за вказаним кредитним договором 31.07.2012 року, після чого погашення боргу відповідачами не здійснювалось. З даним позовом до суду позивач звернувся 26.02.2016 року (а.с. 20-21).

До позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за його користування, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума простроченої заборгованості за кредитом та відсотків за його користування підлягає обрахуванню за останні три роки невиконання основного зобов'язання, тобто починаючи з 26.02.2013 року по 26.02.2016 року.

За даними розрахунку наданого позивачем сума простроченої заборгованості за кредитним договором станом на 26.02.2013 року (період розрахунку з 21.02.2013 року по 20.03.2013 року) становить 6 098,95 доларів США, з яких заборгованість за кредитом 4 825,00 доларів США, відсотки - 1 273,95 доларів США (6 098,95 - 4 825,00).

Відповідно до ч. 2 статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим, частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦК України щодо обов»язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором значно перевищує суму заборгованості, що підлягає стягненню внаслідок невиконання кредитних зобов»язань, доказів на підтвердження завдання кредитору збитків внаслідок порушення боржником свого зобов»язання суду не надано, а також враховуючи ступінь виконання своїх зобов»язань боржником, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені до суми 3 049,48 доларів США, що становить 50% від загального розміру невиконаного зобов»язання за кредитним договором.

Перевіряючи доводи щодо стягнення заборгованості за договором поруки, суд виходить з наступного:

Як установлено судом, боржник ОСОБА_2 а відтак і поручитель ОСОБА_3 взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 29.07.2015 року, сплачуючи її частинами, щомісячними платежами в сумі 144,00 доларів США до 20 числа (включно) кожного календарного місяця, та сплачувати позивачу нараховані проценти за користування кредитом щомісячно до 20-го числа (включно) кожного календарного місяця або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з кредитного договору, чергові платежі позичальник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя з урахуванням того, що умови договору поруки від 30.07.2008 року про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Таким чином порука ОСОБА_3 за договором від 30.07.2008 припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, у зв'язку з чим передбачених законом підстав для стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 немає.

З огляду на означене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 та стягненя з ОСОБА_2 6 098,95 доларів США заборгованості за кредитом та відсотками за його користування, що на день ухвалення судом рішення за офіційним курсом НБУ (25,3946 грн. х 1 долар США) еквівалентно 154 880,40 грн. та 3 049,48 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за його користування, що на день ухвалення судом рішення за офіційним курсом НБУ еквівалентно 77 440,32 грн.

Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 3 484,81грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 212, 251, 257, 258, 261, 266, 525, 526, 533, 549-551, 554, 559, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 58, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223-226,233,294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі представника за дорученням ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту та відсотків за його користування - 6 098,95 доларів США, що еквівалентно 154 880,40 грн., 3 049,48 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за його користування, що на день ухвалення судом рішення за офіційним курсом НБУ еквівалентно 77 440,32 грн. та 3 484,81грн. судового збору.

В іншій частині - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 20.05.2016 року.