Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Астахової О.О.

за участю секретаря Рудь Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, поданої в особі представника ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2014 р. у справі №1507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1, поданої в особі представника за договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2014 р. у справі №1507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 2 056 687 гривень 38 копійок заборгованості за договором кредиту та 20 966 гривень 87 копійок третейського збору.

Обгрунтовуючи подану заяву тим, що даний спір не підлягав розгляду третейським судом, оскільки не підсудний третейському суду, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, заявник зазначає, що про вказане рішення третейського суду вона дізналась в лютому місяці 2015 року, копію рішення отримала 27 березня 2015 року, а до суду звернулась 22 червня 2015 року тобто в строк передбачений для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

У судовому засіданні представник заявника за довіреністю ОСОБА_3, вимоги заяви про скасування рішення третейського суду підтримав. Крім того додав, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.03.2016 року визнано припиненою поруку за Договором поруки №805/13/18-5/8-472 від 11.06.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА», Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 з 24.05.2013 року. Також, представник заявника повідомив, що 22.03.2016 року представником ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року та на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17.02.2016 року у даній справі № 755/12478/15-ц, проте відомостей того, що відкрито касаційне провадження за даною скаргою на момент розгляду справи у нього не має. Враховуючи, що ухвала апеляційного суду, на яку ним подано касаційну скаргу, не підлягає оскарженню в касаційному порядку, просив суд про розгляд даної заяви та її задоволення з наведених вище підстав.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Гринчук С.Д. у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, зі змісту яких вбачається,що представник банку просить відмовити суд у задоволенні заяви, оскільки на його думку, твердження заявника є надуманими, необгрунтованими та такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, не можуть бути підставами для скасування рішення третейського суду від 18.02.2014 року. Мотивуючи свої доводи тим, що правовідносини між заявниками та банком виникли у зв'язку із укладенням кредитного договору та договору поруки 11.08.2008 року.

У п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» йдеться про заборону третейським судам розглядати справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Права споживачів та способи їх захисту (відновлення) передбачені у розділі II Закону України «Про захист прав споживачів», проте серед них немає такого способу захисту прав споживача, як стягнення з нього заборгованості за договором кредиту на підставі рішення суду за позовом банку до позичальника.

Тобто, спори про стягнення заборгованості з поручителя на користь Банку не виключені з компетенції третейських судів. Відповідно, відсутні правові підстави звільняти поручителів від відповідальності за судовим рішенням та відмовляти у видачі щодо них виконавчих документів, а висновок Верховного Суду України про непідвідомчість третейському суду спорів у правовідносинах щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті не стосується правовідносин не пов'язаних з розрахунками у валюті (операції по рахункам клієнтів банків) та конкретно даної справи.

Представник Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» у судове засідання також не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Оскільки неявка осіб повідомлених належним чином не перешкоджає розгляду заяви про скасування рішення третейського суду. Суд вважає за можливе вирішувати справу у відсутність нез»явившихся осіб.

Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали третейської справи № 1507/13, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2014 року по справі №1507/13 позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 2 056 687,38 грн. та третейський збір в сумі 20 966,87 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням третейського суду заявник звернулась до Дніпровського районного суду м Києва із заявою про його скасування.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду відмовлено. (а.с. 39-42).

Ухвалою Апеляційний суд м. Києва від 17.02.2016 року, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року - скасовано і передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 139-141).

Пунктом 6.2 Договору кредиту №800/2713-2/8-034 від 11.06.2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 передбачено, що: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони керуються ст. 5 Закону України «Про третейські суди» та домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків…».

Крім того, 11.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА», ОСОБА_1, було укладено договір поруки № №805/13/18-5/8-472. Пункт 5.2 даного договору також містить третейське застереження і передбачає при наявності спору, розгляд справи у Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» визначено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на момент ухвалення рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків - 18 лютого 2014 року, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Частиною 6 ст. 389-4 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду суд має право або постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду без змін або постановити ухвалу про повне або часткове скасування рішення третейського суду.

Відповідно ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасоване лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-64цс15 від 20.05.2015 року, Закон України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнив пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У постанові Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015р. викладена правова позиція щодо непідвідомчості спорів за позовами банків про стягнення заборгованості за кредитними договорами із споживачами банківських послуг третейським судам.

За ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Разом з тим, у цьому правовому спорі поручитель, яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» не є споживачем банківських послуг у розумінні Закону України «про захист прав споживачів».

Проте, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.03.2016 року, поруку за Договором поруки №805/13/18-5/8-472 від 11.06.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА», Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 визнано припиненою з 24.05.2013 року. (а.с.153-157).

Тобто, на момент розгляду справи в третейському суді, за результатами якого ухвалено оскаржуване рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків порука визнана припиненою. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» не мало жодних зобов'язань по заборгованості, що виникла з договору кредиту №800/2713-2/8-034 від 11.06.2008 року.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 389-1 ЦПК України, заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Із матеріалів оглянутої судом третейської справи, вбачається, що конверт із рішенням третейського суду, який направлявся на адресу заявника, повернувся 03.04.2014 року за закінченням терміну зберігання. За заявою представника заявника від 18.02.2015 року ОСОБА_1 отримала копію оскаржуваного рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків 27.03.2015 року та 22.06.2015 року звернулась до суду із заявою про його скасування. Таки чином, суд приходить до висновку, що заява про скасування рішення третейського суду подана відповідно до ст. 389-1 ЦПК України.

З огляду на означене, суд вважає обґрунтованою заяву ОСОБА_1, а рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2014 року таким, що підлягає скасуванню повністю.

Керуючись Законом України «Про третейські суди», ст.ст. 88, 208, 209, 210, 293, 294 ч. 6 ст. 389-4, ст.ст. 389-5, 389-6 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Постановою Верховного Суду України у справі № 6-856цс15 від 02.09.2015 року суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1, поданої в особі представника ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2014 р. у справі №1507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.02.2014 р. у справі № 1507/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕЛІТА» про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати повністю.

Ухвала суду може бути оскаржена у порядку, визначеному ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, ухвала якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

С у д д я :