У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_4 про відшкодування збитків за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 9 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 6 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2012 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_1, допустив зіткнення з належним йому транспортним засобом «HONDAACURA», державний номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 27 червня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 у добровільному порядку була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 6 липня 2012 року вартість відновлювального ремонту його транспортного засобу становить 27 377 грн 38 коп. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» частково відшкодовано завдану йому шкоду у розмірі 6 173 грн 22 коп. Крім того, він зазначав, що своїми незаконними діями ОСОБА_4 завдав йому моральної шкоди.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_4 на його користь завдану йому матеріальну шкоду у розмірі 21 204 грн 16 коп., яка не відшкодована страховиком, вартість складання висновку експертного автотоварознавчого дослідженні у розмірі 800 грн та стягнути з ОСОБА_4 завдану моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 9 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 8 492 грн 81 коп. майнової шкоди, 800 грн вартості експертного дослідження. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 12 711 грн 35 коп. вартості відновлювального ремонту, 1 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 6 березня 2014 року рішення районного суду в частині стягнення: з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 8 492 грн 151 коп. майнової шкоди, 800 грн вартості експертного дослідження, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 12 711 грн 35 коп. вартості відновлювального ремонту, скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на його користь 21 204 грн 16 коп. вартості відновлювального ремонту автомобіля та стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1 тис. грн моральної шкоди.

Отже, судові рішення в частині вирішення вимог до ОСОБА_4 не оскаржуються (рішення районного суду про стягнення з нього маральної шкоди залишено без змін), тому в касаційному порядку в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що завдана позивачу моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача, підлягає стягненню. Задовольняючи позовні вимого до страховика, суд виходив з того, що відповідно до ст. ст. 1188, 1192 ЦК України розмір збитків, підлягає відшкодуванню потерпілому згідно реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_3 майнової шкоди та відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, виходив із того, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про те, що ним надано страховику документи, які підтверджували розмір шкоди у іншому розмірі, ніж визначено страховиком. Таким чином, не було підстав для стягнення з страховика різниці між вартістю прямої дійсної шкоди та шкоди, оціненої страховиком.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційноїінстанції не відповідає.

Судом установлено, що 23 травня 2012 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем «AUDI», державний номерний знак НОМЕР_1, допустив зіткнення з належним ОСОБА_3 транспортним засобом «HONDA ACURA», державний номерний знак НОМЕР_2, унаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 27 червня 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 у добровільному порядку була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження від 6 липня 2012 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобуОСОБА_3 становить 27 377 грн 38 коп.

Згідно зі звітом про оцінку вартості відновлювального ремонту від 23 травня 2012 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відшкодовано завдану ОСОБА_3 шкоду у розмірі 6 173 грн 22 коп. Крім того, ОСОБА_3 зазначав, що своїми незаконними діями ОСОБА_4 завдав йому моральної шкоди.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 6 липня 2012 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу ОСОБА_3 становить 27 377 грн 38 коп.

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було залучено до участі у справі на підставі ст. 33 ЦПК України у якості співвідповідача, що відповідає роз'ясненням, наданим судам у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» .

Апеляційний суд вказав, що позивач не надав страховику документи, які б підтверджували розмір завданої шкоди. Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214, 313, 316 ЦПК України суд не звернув уваги на те, що позивачем було надано страховику висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 6 липня 2012 року з усіма необхідними документами після залучення страховика у якості співвідповідача, що згідно ст. ст. 57-59 ЦПК України є належним доказом, проте судом його не оцінено.

Крім того, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що позивачем не надано документів, які свідчили про незгоду позивача з розміром страхового відшкодування, оскільки звернення до суду з позовом до страховика про відшкодування майнової шкоди підтверджує факт його незгоди з розміром відшкодування.

Отже, висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду частково не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 6 березня 2014 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової шкоди скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик