Справа № 682/3453/15-ц
Провадження № 2/682/93/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року

Славутський міськрайоннийсуд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Мацюка Ю.І.,

за участю секретаря Захарчук С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Славута в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

Позивач ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» в особі представника ОСОБА_5 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування заявленого позову вказують про те, що 20 листопада 2006 року між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» (правонаступник АППБ «Аваль») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/2325/82/636, за умовами якого позичальнику було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 15000 доларів США, строком до 19 листопада 2016 року зі сплатою 20 % річних.

28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 35000 доларів США, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені Договором. Погашення кредиту здійснюється позичальником по 19 листопада 2016 року включно в розмірі 1/120 від суми ліміту отриманого кредиту, погашення процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно.

07 липня 2010 року, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, між банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, за умовами якої строк кредиту було збільшено на 68 календарних місяців, з кінцевим терміном повернення по 19 липня 2022 року. Крім того, на підставі даної додаткової угоди з 15 липня 2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на суму заборгованості за процентами, в звязку з чим відбулася зміна строку погашення заборгованості. Також, було розроблено новий графік погашення кредитної заборгованості.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_2 зобовязань по погашенню кредитної заборгованості, станом на 27 жовтня 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором № 014/2325/82/636 від 20 листопада 2006 року становить 26361,77 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 603839,97 гривень.

В якості забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 20 листопада 2006 року було укладено Договір іпотеки, предметом якого став житловий будинок з надвірними будівлями в місті Славута по вулиці Тельмана, 1 Хмельницької області, жилою площею 49,4 кв.м. До умов договору іпотеки було внесено зміни додатковими угодами від 28 лютого 2008 року та 07 липня 2010 року у звязку з укладенням додаткових угод до кредитного договору.

19 серпня 2015 року відповідачам було направлено вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, проте, вимоги банку залишилися не виконані, в звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Просять стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 26361,77 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 603839,97 гривень, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, що належить відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_6 шляхом продажу на прилюдних торгах, та стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору по 3019,20 гривень з кожного.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 червня 2016 року залучено до участі в справі в якості правонаступника відповідачки ОСОБА_6 ОСОБА_4

Представник позивача у судове засідання не зявилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4, діючи також як представник відповідача ОСОБА_2, у судове засідання не зявилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не визнає, просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 у судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача ОСОБА_3, позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не визнають, просять в позові відмовити. Згідно поданих заперечень, вказують про те, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути задоволені, оскільки після смерті іпотекодавця - відповідачки ОСОБА_6, спадкоємцями є її чоловік та діти: син та дві дочки. Також зазначають, що спадкоємці право власності на іпотечне нерухоме майно не набули, не отримали свідоцтво про право на спадщину, право власності не зареєстрували та не визначили частки у спадковому майні. Разом з тим, зазначили, що кредитор повинен заявити вимоги до спадкоємців на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України. Проте, оскільки кредитор не предявив вимоги до спадкоємців, які прийняти спадщину після смерті ОСОБА_6, підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом обєктивно встановлено, що 20 листопада 2006 року між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» (правонаступник АППБ «Аваль») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/2325/82/636, за умовами якого позичальнику було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 15000 доларів США, строком на 120 місяців з 20 листопада 2006 року до 19 листопада 2016 року зі сплатою 20 % річних.

28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 35000 доларів США, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені Договором. Погашення кредиту здійснюється позичальником по 19 листопада 2016 року включно, згідно графіку погашення кредиту в розмірі 1/120 від суми ліміту отриманого кредиту, погашення процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно.

07 липня 2010 року, з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, між банком та представником ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, за умовами якої строк кредиту було збільшено на 68 календарних місяців, з кінцевим терміном повернення по 19 липня 2022 року. Крім того, на підставі даної додаткової угоди з 15 липня 2010 року фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на суму заборгованості за процентами, в звязку з чим відбулася зміна строку погашення заборгованості. Також, було розроблено новий графік погашення кредитної заборгованості.

Станом на 27 жовтня 2015 року загальна заборгованість за кредитним договором № 014/2325/82/636 від 20 листопада 2006 року становить 26361,77 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 603839,97 гривень, що підтверджено розрахунком заборгованості.

20 листопада 2006 року в якості забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором між банком та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено Договір іпотеки, предметом якого став житловий будинок з надвірними будівлями в місті Славута по вулиці Тельмана, 1 Хмельницької області, жилою площею 49,4 кв.м.

Згідно п.1.1 Договору іпотеки, іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок заставленого майна.

Згідно п.3.1.4 Договору іпотеки, у випадку невиконання позичальником зобовязань за цим або кредитним договором, у тому числі якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.5.1 Договору іпотеки, у разі порушення основного зобовязання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям письмову вимогу про усунення порушення.

П.5.4 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

П.5.5.3 Договору іпотеки, передбачена реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

До умов договору іпотеки було внесено зміни додатковими угодами від 28 лютого 2008 року та 07 липня 2010 року у звязку з укладенням додаткових угод до кредитного договору.

19 серпня 2015 року відповідачам було направлено вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, проте, вимоги банку залишилися без задоволення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.ст. 33, 38, 39, Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Частиною 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Сторонами договору іпотеки та додатковим договором до нього було узгоджено заставну вартість предмета іпотеки у розмірі 315700 гривень, а тому слід визначити саме таку початкову вартість предмета іпотеки. Таке визначення початкової вартості предмета іпотеки не перешкоджає сторонам на стадії виконання рішення суду визначити вартість предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності та відповідно не обмежує права сторін щодо цього.

Позивач як іпотекодержатель має право захистити свої майнові права, звернувшись до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, оскільки передбачено умовами договору іпотеки.

Судом встановлено, що кредит правомірно наданий в іноземній валюті.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Спірні правовідносини підпадають під дію цього Закону, оскільки кредит відповідач отримав в іноземній валюті на споживчі цілі, загальна площа житлового будинку не перевищує 250 кв.м., використовується як місце постійного проживання відповідачів та у їх власності немає іншого нерухомого майна, що підтверджено даними довідки КП «Славутське ЖКО».

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій».

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що названий ОСОБА_6 встановлює, що протягом його дії не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, це свідчить про те, що власник не може бути примусово позбавлений не тільки права власності, а й права користування, як складової права власності на таке майно.

Таким чином, під час дії цього Закону не може відбуватися звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах №6-44 цс 15 від 25.03.2015 року, №6-46 цс 15 від 15.04.2015 року, № 6-57цс 15 від 27.05.2015 року, №6-58цс 15 від 27.05.2015 року, 6-333 цс 15 від 10.06.2015 року.

Таким чином, позов підлягає задоволенню із зазначенням того, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (ст. 217 ЦПК України).

Не заслуговують на увагу посилання відповідачів на відмову в задоволенні позову в звязку з не предявленням вимоги до спадкоємців відповідачки ОСОБА_6 з огляду на наступне.

Відповідачка ОСОБА_6 померла 12 березня 2015 року, що підтверджено даними копії свідоцтва про смерть серії І-БВ № 248278.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 25/2015 від 19 травня 2015 року, спадкоємцем частини житлового будинку з надвірними будівлями по вулиці Тельмана, 1 в місті Славута Хмельницької області після смерті відповідачки ОСОБА_6 є її донька ОСОБА_4, яка була залучена до участі в справі в якості правонаступника.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України).

Відповідно до п. 32 Постанови № 5 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором, у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке: з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Пунктом 36 постанови розяснено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку"). Отже, правила статті 1281 ЦК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою.

З врахуванням наведеного, даючи аналіз зазначеним правовим нормам, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на законі та договорах.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 217 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 526, 546, 554, 572, 575, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 26361,77 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 603839,97 гривень.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором в розмірі 26361,77 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 603839,97 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними будівлями, жилою площею 49,4 кв.м, який розташований в місті Славута по вулиці Тельмана, 1 Хмельницької області, шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною 315700 гривень.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» судовий збір в розмірі по 3019,20 гривень з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Славутський міськрайонний суд Хмельницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення терміну подання апеляційної скарги, якщо її не було подано; після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя Мацюк Ю. І.