Справа №487/7661/15-ц 14.11.2016 14.11.2016 14.11.2016
Справа №487/7661/15-ц Головуючий по першої інстанції Корнешова Т.В.
Провадження №22-ц/784/2290/16 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

14 листопада 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» (далі - ПАТ «Акцент Банк») пред'явило позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акцент Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент Банк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ABLXRX27110038, за умовами якого банк надав позичальнику 6 600 грн., у вигляді строкового кредиту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 24 липня 2010 року включно.

Взятий на себе обов'язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_2 належним чином своїх договірних зобов'язань не дотримала, у зв'язку із чим станом на 28 серпня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 268 117 грн. 82 коп., з яких: 4 615 грн. 50 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 823 грн. 51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 484 грн. 80 коп. - заборгованість за комісією, 246 030 грн. 93 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором , а також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 12 663 грн. 08 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини, а також на наявність рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 листопада 2014 року, яким за зазначеним договором вже стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 1 693 грн. 15 коп. ПАТ «Акцент Банк» просило стягнути на його користь заборгованість у розмірі 266 424 грн. 67 коп.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року, в задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ПАТ «Акцент Банк», посилаючись та порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, районний суд виходив з того, що позивач вже скористався своїм правом на стягнення з відповідача всіх сум за зобов'язанням по кредитному договору, а тому даний позов з нарахуванням процентів і інших платежів та з врахуванням заборгованості за кредитом, яка вже сплачена відповідачем, є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області не в повній мірі погоджується із таким висновком районного суду.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення ухвалено не у повній відповідності з вищевказаними вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Так, згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариство «Акцент Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент Банк», і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ABLXRX27110038, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 6 600 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 24 липня 2010 року включно (а.с.6).

Взяті на себе зобов'язання позичальник не виконала, внаслідок чого у лютому 2014 року, скориставшись своїм правом, ПАТ «Акцент Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором від 24 липня 2008 року в загальному розмірі 187 832 грн. 57 коп., з яких: 5 584 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 823 грн. 51 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 484 грн. 80 коп. - заборгованість за комісією, 168 519 грн. 66 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 8 920 грн. 60 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 03 листопада 2014 року встановлено, що відбулося часткове погашення заборгованості страховими виплатами, в тому числі і тіла кредиту, та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент Банк» 1 693 грн. 15 коп. заборгованості за спірним кредитним договором, яка утворилась станом на 13 листопада 2013 року, з яких: 25 грн. 20 коп. заборгованість за процентами; 1 349 грн. 23 коп. - пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 68 грн. 72 коп. - штраф (процентна складова). В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 14 листопада 2014 року (а.с.4).

Вказане рішення суду фактично виконано відповідачем 04 грудня 2014 року (а.с. 35).

Згідно розрахунку позивача, у період з 13 листопада 2013 року до 04 грудня 2014 року за умовами кредитного договору та згідно з вимогами законодавства продовжувала нараховуватись пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, яка підлягає сплаті, але не була сплачена.

За таких обставин та у відповідності до вимог ст.ст.526,589,611,615,1050,1054 ЦК України позовні вимоги банку до ОСОБА_2 в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а з позичальника на користь банку підлягає стягненню пеня в сумі 121 грн. 59 коп., нарахована позивачем за період з 13 листопада 2013 року по 04 грудня 2014 року.

Щодо решти позовних вимог ПАТ «Акцент-Банк», то оскільки позивач вже скористався своїм правом на стягнення з відповідача всіх сум за вищевказаним договором, то вони є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів, на підставі ст.308 ЦПК України, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 грудня 2015 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_2 про стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» 121 (сто двадцять одну) грн. 59 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором №ABLXRX27110038 від 24 липня 2008 року за період з 13 листопада 2013 року по 04 грудня 2014 року.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

О.І. Галущенко