АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів, вилучення записів про обтяження іпотекою нерухомого майна, запису про заборону відчуження нерухомого майна,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договоромвід 04.04.2007 №10-29/3188 у розмірі 10 819 285, 97 грн.

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та просила визнати недійсним з моменту підписання кредитний договір від 04.04.2007 № 10-29/3188, іпотечний договір № 02-10/1078 від 04.04.2007; вилучити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження іпотекою нерухомого майна - шестикімнатної квартири АДРЕСА_1 з Державного реєструречових правна нерухоме майно; вилучити записи про заборону відчуження зазначеного нерухомого майна,з Державного реєструречових правна нерухоме майно.

Справа №754/7187/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13794/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2016 позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість заДоговором кредиту№ 10-29/3188 від 04.04.2007 у розмірі 10 819 285, 97 грн. Вирішено питання розподілу судового збору. В задоволенні зустрічних позовних вимогОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення зустрічних позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду та неповне з'ясування обставин справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, позивачем пропущено строки позовної давності. Зазначила, що Банк має на меті подвійне стягнення із ОСОБА_3 суми заборгованості, оскільки наявне рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Вказала, про наявність підстав для визнання кредитного договору недійсним, а саме ненадання повної, своєчасної та достовірної інформації про послуги, що є предметом договору; покладення на відповідача всіх валютних ризиків за кредитним договором, порушення принципу рівності сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача заявлені до відповідачів, як боржника та поручителя, є обґрунтованими та заснованими на нормах діючого законодавства. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених в зустрічній позовній заяві.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 04.04.2007 між АКІБ « Укрсоцбанк» (правонаступник ПАТ « Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 був укладений Договір кредиту № 10-29/3188, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошовікошти в сумі 450 000, 00 дол. США, зі сплатою 11,95% річних, з кінцевим терміном до 04.04.2032 (а. с. 14-16). 26.06.2009 між позивачем таОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до якої сторони дійшли до взаємної згоди внести зміни до умовкредитування визначених кредитним договором, зокрема досягнуто згоди щодо збільшення суми кредиту до469 836 дол. США 79 центів, змінено схему погашення заборгованості з ануїтентного платежуна погашення заборгованості за визначеним щомісячним графіком та збільшено термін користування кредитомдо 04.04.2037 (а. с. 17-20). 18.02.2011 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду № 2 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до якої було встановлено новий графік погашення кредиту, визначено порядок, розмір, умови та строки комісії, неустойки, змінено інші умови кредитного договору (а. с. 21-22). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 04.04.2007 між АКІБ « Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний договір № 02-10/1078, відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку придбане за кредитні кошти майно - шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 27-29).

Також, 04.04.2007 між АКІБ « Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був укладений Договір поруки№ 02-10/1079, за умовами якого поручитель зобов'язалася перед кредиторому повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником умов кредитного договору(а. с. 30-31).

26.06.2009 між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки, відповідно до якої сторони погодили істотні зміни укладеного договору поруки та збільшення рівня відповідальності поручителя (а. с. 32). Банк виконав свої зобов'язання, надавши кредитні кошти, а позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 02.02.2015 утвориласьзаборгованість в розмірі 10 819 285 , 97 грн.,що еквівалентно669 600, 72 дол. США,з яких:- сума заборгованості за кредитом - 7 371 203 , 22 грн.; - сума заборгованості за відсотками - 2 812 477, 23 грн; - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 193 371,58 грн.; - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 442 233, 94 грн.

Враховуючи вищевикладене, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося із відповідним позовом до суду про стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

ОСОБА_3, вважаючи, що при укладенні кредитного договору Банком було надано неповну інформаціюпо всіх істотних умовах укладеногокредитного договорузвернулася до суду із зустрічним позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов'язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов'язання, яке виникло між боржником та кредитором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договором поруки № 02-10/1079від 04.04.2007, а саме п. 1.1. передбачено, що поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту №10-29/3188 від 04.04.2007.

Матеріали справи свідчать, що відповідач всупереч умов вищевказаного кредитного договору перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 02.02.2015 утвориласьзаборгованість в розмірі 10 819 285 , 97 грн.,що еквівалентно669 600, 72 дол. США.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено про наявність заборгованості позичальника, колегія суддів вважає висновки суду про необхідність стягнення кредитної заборгованості з відповідачів правильними.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову.

ОСОБА_3, звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, зазначила, що при укладенні кредитного договору Банк надав позичальнику неповну інформаціюпо всіх істотних умовах укладеногокредитного договору, а самекредитний договір не містить відомостей про детальний розпис сукупної вартості кредиту, не була надана інформація у письмовій форміпро умови кредитування,не розписанасукупна вартість кредитуза кожним платіжним періодом, не повідомлено позичальника про валютні ризики відповідно до вимогЗакону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007, якою затвердженіПравила надання банками Україниінформації споживачупро умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Укладений кредитний договір здійсненийз використанням нечесноїпідприємницької діяльності, містить дискримінаційні умови кредитування, положення зазначеного договору є несправедливими, породжують істотний дисбаланс між правами і обов'язками його сторін.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно дост.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостоюстатті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір може бути визнаний судом недійсним за умов доведеності позивачем фактуістотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін .

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК Україниправочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу) і можуть перешкодити вчиненню правочину.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Частиною 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, кредитодавець зобов'язаний у письмовій формі повідомити позичальнику необхідну для надання споживчого кредиту інформацію.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку в зв'язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Банком не була надана повна інформація споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Як вбачається з матеріалів справи, укладеним договором були передбачені розмір процентної ставки, розмір сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту.

Пунктом 2 Додаткової угоди №1 про внесення змін договору кредиту від 26.06.2009 передбачено, що детальний розпис сукупної вартості Кредиту наведено в Додатку №1 до цієї додаткової угоди, що є її невід'ємною частиною.

Позичальник перед укладенням кредитного договору не була позбавлена можливості отримати юридичну допомогу, однак ОСОБА_3 своїм правом не скористалась, підписала кредитний договір, погодилась з усіма його вимогами, у зв'язку з чим повинна належним чином їх виконувати.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на позичальника покладені всі валютні ризики, а тому кредитний договір підлягає визнанню недійсним є необґрунтованими, оскільки відповідно до змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банк має на меті подвійне стягнення із ОСОБА_3 суми заборгованості, оскільки наявне рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки такий порядок стягнення заборгованості за кредитним договором не суперечить вимогам чинного законодавства, в зв'язку з чим задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Посилання в апеляційній скарзі на неправильність розрахунків заборгованості за вказаним кредитом колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи відсутність доказів на підтвердження вказаних обставин з боку відповідача, та ненадання останнім своїх розрахунків зазначеної заборгованості.

Таким чином, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 не довела обставин, які могли б надати підстави суду для визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог правильними.

Враховуючи вищевикладене, вимоги апеляційної скарги є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк