ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Завгородньої І.М., Колодійчука В.М., Іваненко Ю.Г., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що відповідно до укладеного договору від 12 вересня 2007 року б/н ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив підписом свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 03 липня 2013 року згідно з розрахунком має заборгованість у сумі 23 951,12 грн, яка складається із: 3 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 11 879,40 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 7 455,00 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 116,72 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 вересня 2007 року станом на 03 липня 2013 року у сумі 23 951,12 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 3 000 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11 879,40 грн; заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 7 455 грн; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) у розмірі 1 116,72 грн та судового збору у розмірі 239,51 грн, а всього 24 190,63 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року скасовано.

Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року, рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконано умови договору у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі відповідач заявив про застосування позовної давності, оскільки кредитна картка була видана 12 вересня 2007 року, строк дії картки один рік і саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, який закінчився 12 вересня 2011 року, позов до суду подано 24 липня 2013 року. У зв'язку із заочним розглядом справи відповідач був позбавлений можливості заявити про застосування наслідків спливу позовної давності.

З позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2007 року б/н ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 24 липня 2013 року, тобто з пропуском позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір від 12 вересня 2007 року б/н, за умовами якого останній отримав 12 вересня 2007 року кредит у розмірі 3 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Станом на 03 липня 2013 року позивач визначив у позичальника заборгованість за кредитним договором у сумі 23 т951,12 грн., яка складається із: 3 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 11 879,40 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 7 455,00 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 116,72 грн - штраф (процентна складова).

Із змісту заяви ОСОБА_6 на укладення кредитного договору від 12 вересня 2007 року б/н вбачається, що сторонами договору передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами.

Станом на 03 липня 2013 року, після отримання 12 вересня 2007 року кредитних коштів, відповідних платежів на погашення кредиту боржник не вносив, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції, у випадках, передбачених законом, може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки ст. 267 ЦК України є нормою матеріального права, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15.

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.С. Ткачук
Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.М. Колодійчук І.М. Фаловська