АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Лазаренко В.В.
Справа №760/3301/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Лапчевської О.Ф., Левенця Б.Б.

за участю секретаря Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - Сергієнко Ірини Михайлівни на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення простроченої заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона є вдовою громадянина з числа ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Зауважує, що відповідачем була виплачена одноразова грошова компенсація як члена сім'ї, яка втратила годувальника, у розмірі 7 586 грн., але відповідач не здійснив доплату допомоги у розмірі 51 514 грн. відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року по справі №2а-601.

Посилаючись на наведене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача розраховані ним із суми боргу - інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі - 38 996 грн. 33 коп. з 01 січня 2014 року по 30 червня 2015 року та три проценти річних від простроченої суми - 2 722 грн.48 грн. з 01 січня 2014 року по 06 жовтня 2015 року.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_3 за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2015 року інфляційні втрати в розмірі - 38 996 грн. 33 коп. та з 01 січня 2014 року по 06 жовтня 2015 року три відсотки річних в розмірі - 2 722 грн. 48 коп., а всього в сумі - 41 718 гривні 81 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - Сергієнко І.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує, що спір виник у зв'язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про недоплачену одноразову компенсацію у розмірі 60 мінімальних заробітних плат у зв'язку з втратою годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській ЧАЕС ,та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою .

В судовому засіданні представник відповідача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який своєчасно не виплатив одноразову грошову допомогу, порушив свої грошові зобов'язання, а тому зобов'язаний виплатити на користь позивача суму боргу, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України за прострочення грошового зобов'язання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року зобов'язано Управління нарахувати ОСОБА_3 одноразову компенсацію у розмірі 60 мінімальних заробітних плат у зв'язку з втратою годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою. Зобов'язано Центр здійснити виплату ОСОБА_3 одноразової компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до Листа Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 05 травня 2015 року №993, ОСОБА_3 було розраховано одноразову компенсацію у зв'язку з втратою годувальника відповідно ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням виплаченого розміру компенсації у розмірі 51 514 грн.

Проте, зазначені кошти їй виплачено не було через відсутність бюджетних призначень на вказані цілі.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

У справі, яка переглядається, спір виник у зв'язку з невиконанням рішення суду про зобов'язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_3 одноразової компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат у зв'язку з втратою годувальника з числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Отже, у справі, яка переглядається, суд не врахував наведених вище норм та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України.

Саме про таке застосування норми статті 625 ЦК України зазначено в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1ст. 6 ЄКПЛ, і є порушенням права на суд.

Виконання судового рішення має розглядатися як складова судового розгляду, оскільки невиконання рішення суду позбавляють положення п. 1 ст. 6 Конвенції будь-якого сенсу.

Невиконання судових рішень кваліфікується ЄСПЛ не лише як порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції, але і як порушення інших конвенційних прав.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов'язань ,а відсутність коштів у держави не може слугувати виправданням невиконання судових рішень.

Апеляційна інстанція звертає увагу позивача на те, що її права в разі наявності достатніх правових підстав можуть бути захищені шляхом пред'явлення позову за главою 82 ЦК України.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. І «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - СергієнкоІрини Михайлівни - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 червня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення простроченої заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді