Справа №265/6524/15-ц
Провадження №2/265/136/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 кооперативу «8 Марта» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 кооператив «8 Марта» (надалі - ЖБК) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі Відповідач 1), ОСОБА_3 (надалі Відповідач 2) про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги. В обгрунтування позову зазначив, що на балансі ЖБК знаходиться будинок №6 по вулиці Горловській у м.Маріуполі (надалі - будинок). Відповідач 1 є власником квартири №191 у будинку, а Відповідач 2, як рідний брат Відповідача 1, проживає у цій квартирі. Не зважаючи на це, Відповідачі не здійснюють оплату квартирної плати та плати за утримання прибудинкової території. У звязку з чим, у Відповідачів станом на 01.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 1753,00 гривень. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26.08.2015 року ЖБК було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з Відповідачів. Посилаючись, зокрема на ст.162 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЖБК просив суд: стягнути солідарно з Відповідачів на користь ЖБК 1753,00 грн., як заборгованість з квартирної плати та комунальним послугам за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року; стягнути солідарно з Відповідачів на користь ЖБК судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 487,20 грн. та за надання правової допомоги в сумі 500,00 грн.

Відповідач 2, який також на підставі довіреності є представником Відповідача 1, подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зокрема зазначив, що вимоги Позивача про стягнення з нього заборгованості з квартирної плати на підставі ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є неправомірними, оскільки між ним та ЖБК не укладено договір. Відносини між учасниками в сфері житлово-комунальних послуг, відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повинні регулюватися виключно на договірних началах. Представник ЖБК ОСОБА_4 не укладає з ним відповідний договір, тому що не бажає визнавати його прав споживача на проведення кількісних та якісних показників послуг, що надаються. Саме через відсутність укладеного з ним договору, він не може розраховуватися з ЖБК за житлово комунальні послуги, оскільки є законослухняним громадянином. В задоволені позовних вимог ЖБК по Відповідачів просив відмовити повністю.

В судовому засіданні, представники позивача голова ЖБК ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5, що діє на підставі договору, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. При цьому уточнили, що заборгованість з квартирної плати та комунальним послугам є фактично заборгованістю за утримання будинку і прибудинкової території, а судові витрати у вигляді судового збору просили стягнути відповідно до сплачених квитанцій.

Відповідач 1 в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки відповідно до ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідач 2, в судовому засіданні, підтримав позицію викладену в запереченнях проти позову. Також зазначив, що у квартирі №191 він проживає з моменту її придбання. За послуги не платить з моменту вказаному в позові, хоча раніше платив по встановленому тарифу без будь-яких паперів. З письмовою заявою про укладання з ним відповідного договору до ЖБК не звертався. Відповідач 1, хоча і є власником квартири №191, але у квартирі не проживає. В задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників ЖБК та Відповідача 2, який також є представником Відповідача 1, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Загальна площа цієї квартири складає 84,9 кв.м. (а.с.15).

В судовому засіданні, на підставі пояснень Відповідача 2, судом встановлено, що фактичним користувачем квартири №191 є ОСОБА_3.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно з ч.1 ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положення п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. №572 передбачають, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Пункт 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому, зі змісту ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Зі змісту ст.187 ЖК України та п.15 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. №186, вбачається, що саме житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому жилого будинку (будинків) та утримання придомової території.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Рішенням Виконавчого комітенту Маріупольської міської ради від 17.09.2008 №351/2 для будинків 3 типу (упорядковане житло з ліфтом) була затверджена плата за утримання будинків і прибудинкових територій для населення, яке мешкає у житловому фонді, всіх форм власності в розмірі 1,70 грн. за 1 кв.м. загальної площі.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач 2 в судовому засіданні підтвердив, що ЖБК плата за житлово-комунальні послуги не сплачується, а також не спростував той факт, що ЖБК надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з ч.1 ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Виходячи з того, що суду не надано доказів того, що власником квартири або її фактичним користувачем (наймачем), вноситься плата за житлово-комунальні послуги на користь ЖБК, то суд вважає, що спірна заборгованість є неподільним зобовязанням та Відповідачі несуть солідарний обовязок щодо її погашення.

Таким чином, вимога ЖБК про солідарне стягнення з Відповідачів заборгованості з утримання будинку і прибудинкової території є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

В той же час, суд не погоджується з розрахунком заборгованості Позивача за період серпня 2014 року по серпень 2015 року (12 місяців), та вважає, що стягненню підлягає сума в розмірі 1731,96 гривень (84,9 х 1,7) х 12).

При цьому, суд не приймає до уваги, твердження Відповідача 2 про безпідставність вимог ЖБК про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги через відсутність відповідного договору, оскільки утримання ЖБК будинку та прибудинкової території є підтвердженням того, що між сторонами існують фактичні договірні відносини по наданню відповідних послуг, а тому споживач зобов'язаний їх оплачувати.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного ОСОБА_4 України, викладеною ним у постанові від 27.03.2013 по справі №6-6ц13.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому, солідарне стягнення судових витрат з однієї сторони на користь іншої сторони законом не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що ЖБК під час подання позову було сплачено судовий збір в розмірі 1218,00 грн. (а.с.1,2, 22).

Таким чином, відповідно до вимог пропорційності, з Відповідачів підлягає стягнення сума судового збору в розмірі 1202,78 грн. або по 601,39 грн. з кожного.

Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Зі змісту ч.1 ст.11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог.

Відповідно до матеріалів справи, участь адвоката ОСОБА_5 в судовому засіданні на стороні позивача складала близько 2 годин 10 хвилин.

Таким чином, відповідно до вимог пропорційності та з урахуванням меж заявлених вимог, з Відповідачів підлягає стягненню сума витрат на правову допомогу в розмірі 493,74 грн. або по 246,87 грн. з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 213-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 кооперативу «8 Марта» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за комунальні послуги - задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кооперативу «8 Марта» заборгованість за утримання будинку і прибудинкової територій за період з серпня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1731 (одна тисяча сімсот тридцять одна) гривня 96 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кооперативу «8 Марта» судові витрати в розмірі 848 (вісімсот сорок вісім) гривень 26 копійок, з яких: 601,39 гривень на відшкодування суми судового збору та 246,87 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кооперативу «8 Марта» судові витрати в розмірі 848 (вісімсот сорок вісім) гривень 26 копійок, з яких: 601,39 гривень на відшкодування суми судового збору та 246,87 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.

4. В задоволенні інший частині позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

6. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна