Справа № 2-4832/11
Провадження № 2-п/500/6/16
УХВАЛА

16 лютого 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

розгулявши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено та вирішено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 18.08.1990 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №548, розірвати.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення посилаючись на те, що вона не отримувала судові виклики та копію заочного рішення по пошті, у звязку з тим, що за адресою, яку позивач зазначив в позовній заяві, вона не мешкає. Таким чином, вона не знала про заявлений до неї позов та не мала можливості надати свої заперечення з обґрунтуванням їх належними доказами. Про існування рішення вона дізналися випадково та копію заочного рішення отримала в суді 07.12.2015 року. Крім того, зазначає, що не визнає позовних вимог ОСОБА_2 та не згодна з судовим рішенням, з огляду на те, що жодних конфліктів з чоловіком з питань сумісного життя, майнових відносин та виховання доньки у них не було. У звязку із вказаним, просить переглянути заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2012 року та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

В судовому засіданні відповідач підтримала заяву та повідомила, що про розірвання шлюбу не знала, проживала в іншому місті, однак вони підтримували з чоловіком зв'язок та періодично звязувалися за телефоном з чоловіком, однак він їй нічого не повідомив про розірвання шлюбу.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, поштовий конверт повернувся з довідкою про те, що адресат помер. Згідно адресної довідки Ізмаїльського РВ ГУ ДМСУ за №1242 від 27.01.2016 року ОСОБА_2 значиться знятим з реєстраційного обліку у звязку зі смертю актовий запис №1480 від 22.09.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З наведеної норми випливає, що заочне рішення може бути скасовано судом за наявності двох умов: 1) якщо судом буде встановлено, що відповідач, тобто заявник, не з'явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і 2) докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи і обов'язок доказування наявності саме двох умов для скасування заочного рішення лежить саме на відповідачеві.

Вимоги заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення обґрунтовуються тим, що вона не була присутньою у судовому засіданні при розгляді вищевказаної справи з поважних причин, оскільки їй не було відомо про розгляд даної справи, також, не визнає позовних вимог ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка у справі зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та судові виклики надсилалися їй за місцем реєстрації.

Однак у матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачкою повісток про виклик до суду за вказаною адресою, та до суду повернуті конверти із відміткою відділення поштового звязку про повернення «за закінченням терміну зберігання» та «не проживає». Судом не вважаються такі сповіщення належним повідомленням.

Однак, стосовно другої складової необхідної для скасування заочного рішення, а саме, наявність доказів, які, мають істотне значення для правильного вирішення справи, суд повідомляє наступне.

Відповідно до ст.12 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сімї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.

Згідно Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен із подружжя має рівні цивільні права та обовязки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Заочним рішенням суду від 07.02.2012р. по справі встановлено, що сторони з весни 2007р. не проживають разом, спільне господарство не ведуть. Доказів, які спростовують вказані обставини відповідачем суду не надано, та про їх наявність не повідомлено. Встановлене зокрема підтверджується й тим, що позивач проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а відповідачка у м. Одесі, про що нею зазначено у заяві про скасування заочного рішення.

Факт відсутності конфліктних відносин, на чому наголошується заявницею, спростовується тим, що позивачем особисто було подано позовну заяву та було підтримано у судовому засіданні 07.02.2012р.

Відсутність наміру зберігати шлюб та бажання його розірвати з боку позивача вбачається із позовної заяви та встановлено заочним рішенням від 07.02.2012р. на підставі особистих пояснень ОСОБА_2

Як встановлено судом, згідно актового запису від 22.09.2015р. ОСОБА_2, 10.06.1964р., помер, що вбачається із довідки ОСОБА_3 районного відділу Головного управління ДМС України в Одеській області від 27.01.2016р. №1242, та довідки органу поштового звязку. Отже не може буди допущена наявність можливості надання подружжю строку для примирення відповідно до приписів законодавства.

Пояснення відповідачки не заслуговують на увагу, оскільки ні до заяви про перегляд заочного рішення, ні в судовому засіданні, відповідачем не наведено суду таких істотних обставин та не надано доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Усі посилання відповідача наведені у заяві, а також зазначені в судовому засіданні, не спростовують висновків суду, щодо наявності підстав для розірвання шлюбу між подружжям.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Встановлені судом вищевказані обставини є підставою для залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 208 - 209, 231, 232 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.02.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження заочного рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: ОСОБА_4