Справа № 161/9074/17
Провадження № 2/161/2976/17
У Х В А Л А

16 червня 2016 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Олексюк А.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Відідлу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Полтава про визнання права власності на автомобіль та зняття його з арешту, -

В С Т А Н О В И В:

12.06.2017 року позивач звернувся в суд з позовом до Відідлу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Полтава про визнання права власності на автомобіль та зняття його з арешту.

Однак, заява подана з порушенням вимог ч. 5 ст. 119 ЦПК України.

З позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено дві вимоги, одну майнового та одну немайного характеру, однак жодна з заявлених вимог не оплачена судовим збором.

Відповідно до преамбули Закону України «Про судовий збір» цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином норми Закону України «Про судовий збір» при вирішенні питання про справляння судового збору у справі є спеціальними та, відповідно, мають перевагу перед нормами Закону України «Про захист прав споживачів» у врегулюванні вказаного питання. Слід врахувати, що основним напрямком правового регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» є правовідносини між споживачами та особами, які їм надають послуги чи продають товари, а не правовідносини з приводу справляння судового збору.

Слід врахувати, що за змістом змін до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», вбачається, що з 01.09.2015 споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, не відносяться до суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» слід оцінити критично. До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору саме за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Зазначені висновки викладено, зокрема, в ухвалі Верховного Суду України від 31.05.2016 у справі № 6-987ц16, ухваленій при вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору з посиланням на Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» установлено ставки судового збору:

- за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру (640 грн.) прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів (8000 грн.) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому заява подається до суду;

- за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарнлого року (640,00 грн).

Таким чином, позивачу необхідно подати суду висновок про оцінку вартості автомобіля, згідно якого сплатити судовий збір за майнову вимогу, а також вимогу неманового характеру та подати суду квитанцію про сплату судового збору для доказу виправлення зазначених недоліків.

Підстав звільнення позивача від сплати судового збору, установлених ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», чи наявності у позивача передбачених ст. 5 цього Закону пільг щодо сплати судового збору, з матеріалів позову не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відідлу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Полтава про визнання права власності на автомобіль та зняття його з арешту - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків - пять днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо позивач у встановлений строк усуне, зазначені в ухвалі недоліки, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк