Провадження №2/359/298/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарів судового засідання Гомолі О.А., Коробові О.П.,

за участю представників позивача Зусика В.К., Зубаня Т.П.,

за участю представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, Борщика С.В.,

за участю третьої особи Пєшої Т.М.,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу:

за позовом Ревненської сільської ради до ОСОБА_7, Борис-пільського районного підприємства теплових мереж «Райтепломережа», комунального під-приємства Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвен-таризації» про визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, скасування розпорядження органу приватизації, скасування рішення виконавчого комітету органу місцевого самовряду-вання, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності на квартиру;

за позовом Ревненської сільської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють само-стійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Бориспіль-ського районного нотаріального округу Пєшая Тетяна Миколаївна, ОСОБА_10, служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації, про виз-нання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння,

встановив:

У вересні 2014 року Ревненська сільська рада звернулась до суду з позовом та обґрунто-вує його тим, що у комунальну власність позивача був переданий житловий будинок по АДРЕСА_1. 9 липня 2010 року виконавчий комітет Ревнен-ської сільської ради видав ОСОБА_7 ордер НОМЕР_1 на вселення в квартиру №4 в цьому житловому будинку. Рішенням виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року на ім'я ОСОБА_7 було оформлено право власності на цю квартиру. 22 червня 2011 року БРПТМ «Райтепломережа» видала розпорядження №24 про передачу у власність ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_1. В той же день БРПТМ «Райтепломережа» видала йому свідоцтво про право власності №24. Однак виконавчий комітет Ревненської сільської ради не приймав рішення про видачу ОСОБА_11 ордеру та оформлення за ним права власності на квартиру. ОСОБА_7 ніколи не вселявся та не проживав в ній. Він не мав право на приватизацію квартири. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 незаконно набув право власності на квартиру АДРЕСА_1. Тому Ревненська сільська рада просить суд виз-нати недійсним ордер НОМЕР_1 від 9 липня 2010 року, скасувати рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року та розпорядження БРПТМ «Рай-тепломережа» №24 від 22 червня 2011 року, визнати недійсним свідоцтво про право влас-ності №24 від 22 червня 2011 року та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_11 на квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, Ревненська сільська рада пред'явила ще один позов та обґрунтовує його тим, що 16 січня 2015 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_12 договір купівлі-продажу, за яким він відчужив у власність ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_2. У зв'язку з тим, що ОСОБА_7 незаконно набув право власності на кварти-ру, він не мав права на власний розсуд розпоряджатись нею. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири суперечить закону. Тому Ревненська сільська рада про-сить суд визнати його недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_1 та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_12

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 30 грудня 2015 року (а.с.25-26 т.2) позови об'єднані в одне провадження.

У судовому засіданні представники позивача Зусик В.К. та Зубань Т.П. підтримують позови та просять суд задовольнити їх.

Представник БРПТМ «Райтепломережа» Борщик С.В. не визнає позови та заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що ОСОБА_7 подав всі документи, необхідні для приватизації квартири. Розпорядження №24 від 22 червня 2011 року та свідоцтво про право власності №24 від 22 червня 2011 року були видані з дотриманням закону. Тому представник БРПТМ «Райтепломережа» Борщик С.В. просить суд відмовити у задоволенні позовів.

ОСОБА_3, який є представником ОСОБА_7, не визнає позови та заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що Ревненська сіль-ська рада пропустила строк позовної давності. Тому ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_4, який є представником ОСОБА_12 та ОСОБА_9, не визнає позо-ви та заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що ОСОБА_12 придбав квартиру за відплатним договором. Він не знав та не міг знати про те, що ОСОБА_7 не мав право продавати її. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_12 є добросовісним набувачем. Крім того, Ревненська сільська рада пропустила строк позовної давності. Тому ОСОБА_4 просить суд відмовити у задоволенні позовів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відпові-дачів, Пєшая Т.М. заперечує проти задоволення позовів. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що ОСОБА_7 надав всі документи, які були необхідні для нота-ріального посвідчення договору купівлі-продажу. Пєшій Т.М. не було відомо про те, що ОСОБА_13 набув право власності на квартиру незаконно. Тому вона просить суд відмовити у задоволенні позовів.

Представник служби у справах дітей та сім'ї Бориспільської РДА не з'явився у судове засідання. Він надіслав заяву про розгляд цивільної справи в його відсутності.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позови підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що у комунальну власність Ревненської сільської ради був переданий житловий будинок по АДРЕСА_1. Ця обставина під-твержується копією акту приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність (а.с.9 т.1).

9 липня 2010 року виконавчий комітет Ревненської сільської ради видав ОСОБА_7 ордер НОМЕР_1 на вселення в квартиру №4 в цьому житловому будинку (а.с.36 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщен-ня в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно з ч.1 ст.59 цього Кодексу ордер на жиле приміщення може бути визнано не-дійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Зі змісту ордеру, дійсність якого оспорюється, вбачається, що він був виданий на під-ставі рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року. Однак з копії протоколу засідання виконавчого комітету Ревненської сільської ради №6 від 11 червня 2010 року (а.с.11-17 т.1) вбачається, що рішенням №88 від 11 червня 2010 року був наданий дозвіл мешканцям будинку по АДРЕСА_1 на відключення від централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального опалення в квартирах. Питання про видачу ОСОБА_7 ордеру на вселення в квартиру АДРЕСА_1 на цьому засіданні не розглядалось взагалі. Ця обставина свідчить про те, що ордер був виданий ОСОБА_7 без рішення ор-гану місцевого самоврядування. У такий спосіб були порушені вимоги ч.1 ст.58 ЖК України.

З огляду на це суд вважає, що ордер НОМЕР_1, виданий 9 липня 2010 року виконавчим комітетом Ревненської сільської ради ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, належить визнати недійсним.

В матеріалах цивільної справи міститься копія рішення виконавчого комітету Ревнен-ської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року (а.с.39 т.1), яким на ім'я ОСОБА_7 було оформлено право власності на цю квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.53 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції, що була чинною на час прийняття цього рішення, основною формою роботи вико-навчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради було його засідання. Засідання виконавчого комітету скликались відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і були правомочними, якщо в них брало участь більше половини від загального складу виконавчого комітету.

Згідно з ч.6 ст.59 цього Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, район-ної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймав рішення. Рішення виконавчого комітету приймались на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписувались сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

З копії протоколу засідання виконавчого комітету Ревненської сільської ради №6 від 11 червня 2010 року (а.с.11-17 т.1) вбачається, що рішенням №88 від 11 червня 2010 року був наданий дозвіл мешканцям будинку по АДРЕСА_1 на відключення від централізованого теплопостачання та встановлення індивідуального опалення в квартирах. Питання про оформлення на ім'я ОСОБА_7 права власності на квартиру АДРЕСА_1 на цьому засіданні не роз-глядалось взагалі. Ця обставина свідчить про те, що рішення виконавчого комітету Ревнен-ської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року, яким на ім'я ОСОБА_7 було оформлено право власності на цю квартиру, суперечить ч.1 ст.53, ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в чинній на той час редакції.

З огляду на це суд вважає, що рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 червня 2010 року, яким на ім'я ОСОБА_7 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1, належить скасувати.

22 червня 2011 року БРПТМ «Райтепломережа» видала розпорядження №24 про пере-дачу цієї квартири у власність ОСОБА_7 (а.с.7, 35 т.1).

В той же день БРПТМ «Райтепломережа» видала йому свідоцтво про право власності №24 (а.с.8 т.1), на підставі якого за ОСОБА_7 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, що була чинною на той час, право на приватизацію житла мали наймачі та члени його сім'ї, які постійно проживали в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими збері-галось право на житло.

Встановлено, що у зв'язку з визнанням недійсним ордеру НОМЕР_1 від 9 липня 2010 року ОСОБА_7 не став наймачем квартири АДРЕСА_1. Тому він не мав права на приватизацію цього об'єкту нерухомого майна. Ця обстави-на свідчить про те, що розпорядження БРПТМ «Райтепломережа» та видане ним свідоцтво про право власності суперечать Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності належить скасувати роз-порядження БРПТМ «Райтепломережа» №24 від 22 червня 2011 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності №24 від 22 червня 2011 року та скасувати державну реєс-трацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, 16 січня 2015 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_12 договір купівлі-про-дажу (а.с.113-114 т.2), за яким він відчужив квартиру у власність ОСОБА_12 На підставі цього договору за ОСОБА_12 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер-шою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін-шим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його мораль-ним засадам.

Встановлено, що у зв'язку з визнанням недійсним свідоцтва про право власності №24 від 22 червня 2011 року ОСОБА_7 не став власником квартири. Він не мав права на влас-ний розсуд розпоряджатись нею. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири суперечить ч.1 ст.319 ЦК України.

З огляду на це суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири належить визнати не-дійсним та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч.1 ст.388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добро-совісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Встановлено, що у зв'язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_12 вважається таким, що незаконно та без відповідної правової підстави заволодів кварти-рою. Він придбав її за відплатним договором та об'єктивно не міг знати про те, що ОСОБА_7 не мав права відчужувати квартиру. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_12 є добросовісним набувачем.

Однак відсутність рішень виконавчого комітету Ревненської сільської ради про видачу ордеру ОСОБА_7 та оформлення на його ім'я права власності на квартиру свідчать про те, що вона вибула з володіння позивача поза його волевиявленням.

З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення порушеного права належить ви-требувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_12 на користь Ревненської сільської ради квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практи-ки Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм май-ном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини в справі «Федоренко проти України», втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відо-бражено у структурі статті 1 в цілому, включаючи другий пункт. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями.

Встановлено, що ОСОБА_7 приватизував квартиру з вагомими порушеннями закону. Крім того, після відкриття провадження у цивільній справі він відчужив квартиру у власність ОСОБА_12 У такий спосіб ОСОБА_7 прагнув утруднити її повернення в комунальну власність. Відновлення законності та справедливості, а також запобігання негативних наслід-ків зловживань, допущених ОСОБА_7, виправдовують втручання у право ОСОБА_12 на спірну квартиру.

Суд вважає, що ці обставини є додатковою, але не менш важливою підставою для задо-волення позовів.

Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 ЦК України особа може звернутися до суду з вимо-гою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності три-валістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлено, що 23 червня 2014 року адвокат ОСОБА_14 звернувся до Ревненського сільського голови Зубаня Т.П. з листом (а.с.15 т.2), в якому він просив надати ОСОБА_7 довідку форми №3 про осіб, місце проживання яких зареєстровано в АДРЕСА_1.

Зі штампу, який міститься на цьому листі, вбачається, що він був отриманий позивачем 25 червня 2014 року. В ході підготовки відповіді на цей лист Ревненському сільському голові Зубаню Т.П. стало вперше відомо про те, що ОСОБА_7 незаконно отримав ордер та при-ватизував квартиру. Ці обставини свідчать про те, що позивач дізнався про порушення права тільки 25 червня 2014 року.

З того дня розпочався трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку триває до 25 червня 2017 року. Однак зі штампу, який міститься на титульній сторінці позову (а.с.2 т.1), вбачається, що Ревненська сільська рада звернулась до суду 1 вересня 2014 року.

З огляду на це суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності. Доводи представників відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відповідають дійсності та оці-нюються критично.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування суда-ми законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних ви-мог до кожного з відповідачів.

Встановлено, що за пред'явлення кожного позову Ревненська сільська рада сплатила судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1 т.1, а.с.27 т.2). Обидва позови задоволені в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_7 на користь Ревненської сільської ради належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок. Крім того, з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 121 гривні 80 копійок (243,60 : 2).

Керуючись п.2 ч.1 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Ревненської сільської ради до ОСОБА_7, Бориспіль-ського районного підприємства теплових мереж «Райтепломережа», комунального підприєм-ства Бориспільської районної ради Бориспільського районного «Бюро технічної інвен-таризації» про визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, скасування рішення вико-навчого комітету органу місцевого самоврядування, скасування розпорядження органу при-ватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстра-ції права власності на квартиру задовольнити.

Визнати недійсним ордер НОМЕР_1, виданий 9 липня 2010 року виконавчим комітетом Ревненської сільської ради ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати розпорядження Бориспільського районного підприємства теплових мереж «Райтепломережа» №24 від 22 червня 2011 року про передачу у власність ОСОБА_15 квартири АДРЕСА_1.

Скасувати рішення виконавчого комітету Ревненської сільської ради №88 від 11 черв-ня 2010 року про оформлення на ім'я ОСОБА_7 права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності №24, видане 22 червня 2011 року Бориспільським районним підприємством теплових мереж «Райтепломережа» ОСОБА_15 на квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Ревненської сільської ради витрати на оплату судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок.

Позов Ревненської сільської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостій-них вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Бориспіль-ського районного нотаріального округу Пєшая Тетяна Миколаївна, ОСОБА_10, служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації, про виз-нання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння задоволь-нити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 16 січня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12, по-свідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Пєшою Тетяною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №44.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_1.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_12 на користь Ревненської сільської ради квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Ревненської сільської ради витрати на оплату судового збору в розмірі 121 гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь Ревненської сільської ради витрати на оплату судового збору в розмірі 121 гривні 80 копійок.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1, накладений на підставі ухвали судді Бориспільського міськрайонного суду від 17 липня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд: Ревненською сільською радою, Бориспільським районним підприємством теплових мереж «Райтепломережа», ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10 - протягом 10 днів з дня оголошення рішення суду; ОСОБА_7, комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспіль-ського районного «Бюро технічної інвентаризації», приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Пєшою Тетяною Миколаївною, службою у справах дітей та сім'ї Бориспільської районної державної адміністрації - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець