У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Компаніївського району Кіровоградської області в інтересах держави до Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, ОСОБА_5, треті особи: реєстраційна служба Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області, відділ Держземагенства у Компаніївському районі Кіровоградської області про визнання недійсними рішень Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року прокурор Компаніївського району Кіровоградської області в інтересах держави звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним рішення Мар`ївської сільської ради Компаніївського району від 3 вересня 2009 року № 316 в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5; визнати недійсним рішення цієї ж ради від 18 листопада 2009 року № 360 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку (п. 61 додатка до рішення); визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_5 повернути земельну ділянку територіальній громаді в особі Мар'ївської сільської ради.

Позов мотивовано тим, що рішенням Мар'ївської сільської ради № 316 від 3 вересня 2009 року ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку на території с. Тернова Балка за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності. Рішенням Мар'ївської сільської ради № 360 від 18 листопада 2009 року, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку. На підставі цих рішень ОСОБА_5 28 грудня 2009 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстровано у встановленому законом порядку. Оскільки земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку за рахунок земель сільськогосподарського призначення, то вказані рішення прийняті всупереч ст.ст. 22, 38, 39 ЗК України. На час прийняття вказаних рішень також був відсутній генеральний план села ТерноваБалка, межі села не були встановлені. Крім того, всупереч вимогам закону ОСОБА_5 особисто не звертався до сільської ради, а від його імені діяла інша особа. ОСОБА_5 не мав на меті задоволення особистих потреб, шляхом розміщення житлової забудови, а дійсною причиною було подальше відчуження земельної ділянки підприємству, яке буде здійснювати промисловий видобуток золота Юріївського родовища, що є прихованою угодою.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення сесії Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 316 від 03 вересня 2009 року в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_5 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності за адресою с. Тернова Балка Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області. Визнано недійсним рішення сесії Мар`ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області № 360 від 18 листопада 2009 року в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) (п. 61 додатку до рішення). Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 28 грудня 2009 року на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,2500 га в межах згідно з планом, розташовану по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заступник прокурора Кіровоградської області, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив із того, що на час прийняття Мар'ївською сільською радою рішення про надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки була відсутня будь-яка містобудівна чи інша передбачена законом документація, яка б встановлювала межі с. Тернова Балка Компаніївського району, тому сільська рада перевищила свої повноваження щодо розпорядження землями в населеному пункті, межі якого не визначені, а також з того, що рішенням Мар'ївської сільської ради від 3 вересня 2009 року № 316 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності, і таке порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земельної ділянки відповідачу (ст. ст. 20, 21 ЗК).

Крім того, ОСОБА_5 всупереч положень ст. 118 ЗК України особисто не звертався до сільської ради з клопотанням про одержання у власність земельної ділянки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 надано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови с. Тернова Балка, що відповідає її цільовому призначенню. Помилкове зазначення у рішенні сільської ради від 3 вересня 2009 року № 316 про надання дозволу на розробку проектної документації щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення спростовується письмовими доказами по справі та не свідчить про порушення цільового призначення землі, оскільки фактично земельна ділянка надана за рахунок земель житлової та громадської забудови і саме для мети індивідуального житлового будівництва, що відповідає нормам ЗК України, а доводи прокурора про те, що дії ОСОБА_5 щодо набуття землі у власність є прихованою угодою та порушують право власності народу України на надра, є припущенням, яке не ґрунтується на безспірних доказах.

Згідно висновків апеляційного суду межі с. Тернова Балка в натурі встановлено, категорію ділянки визначено правильно, а заміна її цільового призначення не відбулась; відповідач мав намір отримати ділянку для житлового будівництва. Приймаючи оспорювані рішення та видаючи на їх підставі державний акт на право власності на землю, сільська рада діяла в межах ЗК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та з додержанням вимог, встановлених чинним, на час виникнення спірних правовідносин, законодавством.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішення Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 3 вересня 2009 року № 316 ОСОБА_5 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності за адресою: с. Тернова Балка Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області.

Рішенням Мар'ївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області від 18 листопада 2009 року № 360 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови Мар'ївської сільської ради в с. Тернова Балка.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 видано державний акт від 28 грудня 2009 року на земельну ділянку площею 0,25 га у межах згідно з планом, розташовану в с. Тернова Балка, вул. ім. Л.Ковтунця, Компаніївського району Кіровоградської області.

Згідно із ч. 1 п. 12 «Перехідні положення» ЗК України (у редакції Закону від 25 жовтня 2001 року) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За змістом ч. 1 ст. 116 ЗК України (тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин - 3 вересня 2007 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, та в порядку, передбаченому ст. 118 цього Кодексу, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Частинами 6, 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Згідно із ч. 10 зазначеної статті районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Згідно з пунктами «б», «в», ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» від 28 травня 2003 року (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Стаття 50 цього Закону передбачала обов'язкове складання проекту землеустрою (у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 (далі - Порядок) (постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2013 року № 154).

Цим Порядком на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (абз. 2 п. 2 Порядку).

В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обов'язковим.

Таким чином, у разі передачі в приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, за основним цільовим призначенням відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України поділяються на певні категорії, серед яких до різних категорій віднесено землі оздоровчого призначення (підпункт «г») та землі сільськогосподарського призначення (підпункт «а»).

Виходячи з положень ч. 2 ст. 19, ст. ст. 80, 83 ЗК України землі кожної із цих категорій можуть перебувати або у власності (користуванні) громадян чи юридичних осіб, або у запасі (землі державної чи комунальної власності).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. 2 ст. 20 ЗК України).

Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (ст. 21 ЗК України).

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-35 цс 14 від 14 травня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, згідно зі ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-179 цс 14 від 12 листопада 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Прокурор посилався на те, що ОСОБА_5 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у землях запасу державної власності; на відсутність державного акту, що посвідчує та встановлює межі с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області; порушення сільською радою вимог ст. ст. 83, 174 ЗК України щодо розпорядження нею поза межами своєї компетенції землями державної, а не комунальної власності, без дотримання порядку зміни цільового призначення та без обґрунтованого проекту зміни цільового призначення й без проведення його державної експертизи.

У порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України апеляційний суд на вказані доводи прокурора та вимоги закону уваги не звернув; не з'ясував цільове призначення спірної земельної ділянки, не перевірив доводів прокурора, зокрема про те, що на час прийняття сільською радою рішення про надання у власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки була відсутня містобудівна чи інша передбачена законом земельна документація, яка б встановлювала межі с. Тернова Балка Компаніївського району Кіровоградської області, про перевищення сільською радою своїх повноважень щодо розпорядження землями в населеному пункті, межі якого не визначені та без дотримання порядку зміни цільового призначення, без обґрунтованого проекту зміни цільового призначення та без проведення його державної експертизи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зміна цільового призначення земельної ділянки у встановленому законом порядку повинна бути здійснена до надання цієї земельної ділянки, а не після і, крім того, доказом такої зміни не можуть бути довідки, повідомлення відділу Держземагенства, а повинні бути рішення органу влади.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належної оцінки зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
суддіВ.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська