АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/814/16 Справа № 203/8172/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І, Каратаєвої Л.О.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилалась на те, що є власницею квартири АДРЕСА_1. 08.12.2014 року сталось залиття її квартири з квартири №42, яка розташована поверхом вище. Внаслідок залиття їй було заподіяно матеріальні збитки у сумі 15207 грн.49 коп., з яких 9493 грн.47 коп. - внаслідок затоплення квартири, 2653 грн. 60 коп. - внаслідок пошкодження меблів, 222 грн.50 коп. - вартість прання пошкодженого паласу та його доставки, 2363 грн. 60 коп. - витрати за проведення експертизи, 474 грн.32 коп. - витрати за проведення товарознавчого дослідження. Крім того, їй було заподіяно моральну шкоду, оскільки вона знаходиться на сьомому місяці вагітності, а внаслідок залиття квартири була вимушена переїхати до м. Кривий Ріг, у зв'язку з чим порушився ритм її життя. Просила стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 207 грн. 49 коп., моральної шкоди - 2000 грн. (а.с. 2, 74).

Ухвалою суду від 3 червня 2015 року за клопотанням відповідачів до участі у справі у якості співвідповідача було залучено комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» (а.с.104)

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року (з урахуванням ухвали від 22 жовтня 2015 року про виправлення описки) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, спричинену залиттям квартири у сумі 12 843 грн. 89 коп. та моральну шкоду у сумі 2000 грн., а також витрати за проведення судово-будівельної експертизи в сумі 2361 грн. та 487грн. 20коп. на повернення судового збору (а.с.145-148, 155).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити (а.с.158-163).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу є власником квартири АДРЕСА_1, яка розташована на шостому поверсі, а ОСОБА_4 - власником квартири № 42 цього ж будинку, яка розташована на сьомому поверсі; у цій квартирі фактично проживають батьки ОСОБА_4, зокрема відповідач ОСОБА_5 Будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району».

08.12.2014 року сталось залиття квартири №36 з квартири №42, про що комісією у складі в.о. головного інженера комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» ОСОБА_6, інженера ОСОБА_7 та майстра з експлуатації та ремонту житлового фонду ОСОБА_8 складено акт від 11 грудня 2014 року, у якому зазначено: «причиною залиття є несанкціоноване втручання мешканців квартири № 42 у роботу системи холодного водопостачання шляхом заміни металевої труби на метало пластикову з порушенням технології монтажу (в ванній кімнаті у квартирі № 42 вверху перед плитою перекриття труба вкручена у кільце). Залиття сталося в результату пориву в ванній кімнаті труби холодного водопостачання в місці з'єднання метало пластикової труби з металевою, яку мешканці квартири замінили без погодження з балансоутримувачем». Акт підписано зазначеними особами, а також свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10, і затверджено в.о. головного інженера КП «Житлове господарство Кіровського району» ОСОБА_6 (а.с.5-6).

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №774-15 від 20.04.2015 року розмір заподіяних матеріальних збитків внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить 9493 грн. 47 коп., а висновком експертного авто товарознавчого дослідження №1169-15 від 01.04.2015 року, складеного судовим експертом Дніпропетровського НДІСЕ, встановлено, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої майну ОСОБА_3 (меблі) внаслідок залиття 08.12.2014 року, складає 2653 грн. 60 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією або бездіяльністю, згідно частини першої статті 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Згідно із ст. 22, 23 ЦК України особа має право на відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Однак, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно із ст. 151 ЖК України власник зобов'язаний забезпечувати схоронність квартири, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт; ч. 2 ст. 383 ЦК України встановлює, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно із пп.4,6,8 ч.2 ст.20 вказаного Закону власник зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що вина відповідачки ОСОБА_4 у спричиненні позивачці матеріальної та моральної шкоди підтверджена актом від 11 грудня 2014 року та іншими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, яким суд 1 інстанції дав належну оцінку у їх сукупності та взаємному зв'язку, і відповідачкою не спростована, тому суд правильно задовольнив позовні вимоги, а посилання на те, що відповідач КП «Житлове господарство Кіровського району» не забезпечив своєчасну заміну стояків холодного постачання у будинку, який був збудований у 1981 році, - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки доказів наявності причинного зв'язку між фактом залиття і бездіяльністю балансоутримувача відповідачем не надано.

Посилання апелянта на те, що залиття сталось через відсутність контролю з боку виконавця, який відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язаний: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини, не заслуговує на увагу, оскільки судом 1 інстанції безспірно встановлено, що порив стояка холодного водопостачання стався у місці з'єднання метало пластикової труби з металевою, а доказів погодження балансоутримувача на заміну стояка відповідачі не надали.

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачі та їх представник не заперечували факту залиття квартири позивачки саме з їх квартири, доказів на спростування своєї вини не надали, як і не надали доказів на спростування механізму залиття: порив стояка у місці з'єднання метало пластикової труби з металевою. Посилання в апеляційній скарзі на те, що мешканці будинку провели заміну стояка холодного водопостачання, тобто фактично виконали обов'язки КП «Житлове господарство Кіровського району» не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки позовні вимоги з цього приводу не заявлялись і судом не розглядались.

Доводи апелянта про те, що порив труби стався з технічних причин (не зазначено, яких саме), - не заслуговує на увагу, оскільки являється припущенням.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився із характером правовідносин, які виникли між сторонами, в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими, розмір моральної шкоди визначений судом 1 інстанції з урахуванням стану здоров'я потерпілого, тяжкості вимушених змін у її житті, часу та зусиль, які необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а доводи апеляційної скарги у цій частині зводяться лише до переоцінки доказів, однак, відповідно до ст. 212, ч.2 ст. 303 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і в оскаржуваній частині його слід залишити без змін.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не ревізується.

Керуючись ст.307, ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: