Справа № 212/4155/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Ваврушак Н. М., народних засідателів: Костючок В. Б., Коломоєць О. Г., з участю секретаря Курделяс А. О., з участю прокурора Короп А. В., особи, у відношенні якої внесено заяву ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 лікаря психіатра ОСОБА_3, представника КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР з приводу примусової госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу. В обґрунтування вимог представник заявника вказав, що 16.07.2016 року за направленням дільничного лікаря психіатра ОСОБА_1 була госпіталізована. Відповідно до висновку ЛКК від 18.07.2016 року комісія лікарів психіатрів рекомендувала стаціонарне лікування в примусовому порядку, посилаючись на наявність агресивних тенденцій до оточуючих.

У судовому засіданні представник заявника КЗ «КПНД» ДОР ОСОБА_4 та лікар-психіатр ОСОБА_3, підтримали заяву, пославшись на викладені в ній обставини та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 та її опікун ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечували проти госпіталізації для проходження лікування.

Заслухавши сторони, думку прокурора, який просить задовольнити заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебувала під наглядом психіатра з 09.09.1971 року, коли вперше була госпіталізована в КПНД в звязку з погіршенням психічного здоровя, з діагнозом: «гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії».

У 1979 році було виставлено діагноз: «шизофренія параноїдна, безперервний перебіг, виражений змішаний тип дефекту, параноїчний синдром».

Згідно висновку амбулаторної судово психіатричної експертизи від 06 серпня 2013 року, ОСОБА_1 страждає на стійке психічне захворювання - шизофренію параноідної форми з безперервним типом перебігу та в силу цього захворювання не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2013 року (справа № 214/1639/13-ц), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнана недієздатною. Встановлена опіка над ОСОБА_1, призначено опікуна ОСОБА_2.

ОСОБА_1 була госпіталізована 16.07.2016 року, за направленням дільничного лікаря-психіатра (ЛКК від 18.07.2016 року), в якому комісія лікарів психіатрів рекомендувала стаціонарне лікування в примусовому порядку, посилаючись на наявність агресивних тенденцій до оточуючих.

Згідно відомостей з заяви опікуна - ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на протязі останніх днів психічний стан змінився, втратила сон, конфліктує з оточуючими, проявляє агресію по відношенню до опікуна - брата та членів його сімї, погрожує фізичною розправою.

В клінічній картині на теперішній час на перший план виступає стійка параноїдна симптоматика з бредовими ідеями відношення та впливання на адресу брата-опікуна, внаслідок чого проявляє реальні наміри та дії, які представляють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

18.07.2016 року ОСОБА_1 була оглянута лікарсько-консультативною комісією яка дійшла висновку, що ОСОБА_1 страждає тяжким психічним захворюванням у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервної течії з параноїдним синдромом, яка дійшла висновку, що лікування ОСОБА_1 можливо лише в умовах стаціонару без її згоди.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Стаття 13 зазначеного Закону вказує, що особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.

Однак, вказане положення рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 року, яке є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними). Та визначено такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що «стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, разом із статтями 2, 3 та 4, посідає провідне місце серед основоположних прав, що гарантують фізичну безпеку особи, і тому її важливість є надзвичайною. Її основною метою є запобігання свавільного чи невиправданого позбавлення свободи» (пункт 30 рішення у справі «МакКей проти Сполученого Королівства» від 3 жовтня 2006 року).

У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури,встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: «за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є «психічнохворою». Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає обєктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обовязкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу» (пункт 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60, 209, 213-215, 279-282 ЦПК України ,

В И Р І Ш И В:

Заяву Комунального закладу « Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_1 - задовольнити .

Госпіталізувати в примусову порядку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного стаціонару Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» Дніпропетровської обласної ради».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Головуючий суддя: Н. > М. > Ваврушак

Народні засідателі В. Б. Костючок

ОСОБА_5