АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1876/2016 Головуючий в 1 інстанції -Гриньковська Н.Ю.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «ОТП Банк», в якому просила розірвати договір підряду №СG 102L від 29.05.2014, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2, з організації роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій вартістю виробів 4370,00грн. Одночасно позивач просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № від 29.05.2014 р., укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та нею, заяву №04/01/01/НОМЕР_1 від 29.05.2014 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ОТП від 12.05.2014 та договір добровільного страхування держателя кредитної картки НОМЕР_2 від 29.05.2014. та стягнути з відповідачів солідарно на її користь 600,00грн. за надання юридичної допомоги та судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 18.02.2015 у справі №761/3897/15-ц (провадження №2/761/3368/2015), позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, ПАТ «ОТП Банк» про розірвання договору підряду, визнання недійсним кредитного договору, заборону вчиняти певні дії було роз'єднано та виділено в окреме провадження позов ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними: кредитного договору про надання споживчого кредиту № від 29.05.2004; заяви №04/01/01/НОМЕР_1 від 29.05.2014 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ОТП 1 від 12.05.2014; та договору добровільного страхування держателя кредитної картки від НОМЕР_2 від 29.05.2014 та стягнення судових витрат.

В обґрунтування позову зазначала, що 29.05.2015 р. біля будинку, де вона проживає, до неї підійшов раніше незнайомий чоловік та запропонував облаштувати квартиру метало - пластиковими вікнами за привабливими цінами. У зв'язку з тим, що всієї суми коштів у неї не було, то цей чоловік запропонував скористатися послугами споживчого кредиту. Після проведення відповідних замірів у її квартирі, вони разом з цим чоловіком поїхали в офіс фірми, де також перебував працівник ПАТ «ОТП Банк», з яким уклали оспорюваний кредитний договір. Оскільки текст договору складений занадто дрібним шрифтом, а вона має високий ступінь короткозорості, достеменно з умовами договору вона ознайомилася лише вдома, та зрозуміла, що остаточна вартість вікон буде майже вдвічі більшою за рахунок сплаченого кредиту. Вказані обставини обурили її, і вона наступного ж дня звернулася до банківської установи для з'ясування всіх питань. Однак в добровільному порядку банк відмовився розривати договір з посиланням на те, що на рахунок виконавця ФОП ОСОБА_2 вже перераховано передоплату в розмірі 1000,00 грн. В подальшому, вона зверталася до правоохоронних органів із заявами про те, що її ошукали, а також вирішила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту в судовому порядку.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року позов про визнання кредитного договору недійсним залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року позов про визнання недійсними заяви №04/01/01/НОМЕР_1 від 29.05.2014 на приєднання до договору добровільного страхування життя № ОТП від 12.05.2014; та договору добровільного страхування держателя кредитної картки від НОМЕР_2 від 29.05.2014 - відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції позивачка підтримала апеляційні скарги з підстав та доводів, викладених в скаргах.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановлених рішень суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України,встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, 29.05.2014 р. між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №, разом із договором добровільного страхування держателя кредитної картки №06/08/НОМЕР_1 від 29.05.2014 та заявою №04/01/01/НОМЕР_1 від 29.05.2014 на приєднання до договору добровільного страхування життя №ОТП 1 від 12.05.2014, відповідно до умов якого позичальник отримала від банку кредит в сумі 4403,92грн., який складається з наступних сум: 13 183,03грн. - сума на придбання товару/послуг; 1 145,89грн. - сума на придбання послуг зі страхування; 75,00грн - сума на сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді; зі сплатою 0,01% річних на строк 24 місяців.

Згідно з п.п.4.64.8 кредитного договору, позичальник підтвердила, що вона попередньо ознайомлена з усією вичерпною інформацією про умови надання кредиту, в тому числі і вартістю кредиту, графіку платежів з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту та іншими питаннями.

Тобто, кредитний договір було укладено у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 1 Цивільного Кодексу України передбачено, що умови договору не можуть вважатись такими, що порушують права і інтереси відповідача, оскільки цивільні відносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників .

Позивач могла відмовитися від укладення кредитного договору на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою ОСОБА_1 не приведено суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що договір про надання споживчого кредиту, договір добровільного страхування та заява на приєднання до договору добровільного страхування життя мають бути визнані недійсними.

Невиконання робіт за договором підряду не є підставою для визнання недійсними: договору кредиту, договору добровільного страхування держателя кредитної картки №06/08/НОМЕР_1 від 29.05.2014р., заяви №04/01/01/НОМЕР_1 від 29.05.2014 р. на приєднання до договору добровільного страхування життя №ОТП 1 від 12.05.2014р., тому посилання позивачки на дані обставини є неспроможними.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що при укладенні кредитного договору, договору добровільного страхування та заяви на приєднання до договору добровільного страхування життя, сторонами було дотримано всіх передбачених законом істотних умов договору, котрі були обумовлені згодою сторін, узгоджені сторонами та прийняті ними як обов'язкові умови договору.

Постановлені судом рішення та додаткове рішення відповідають вимогам матеріального та процесуального закону й не можуть бути скасованими з підстав, що наведені в апеляційних скаргах.

Доводи апеляційної скарги про те, що перед укладанням договору Банком не було перевірено діяльність ФОП ОСОБА_3, дійсність його документів, рахунків, а також чи здійснює він діяльність щодо поставки, виготовлення та монтажу вікон, чи має приміщення для надання таких послуг, робочий колектив, не перевірено бухгалтерську звітність, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону, дані обставини перед укладенням договору мала з'ясувати сама позивачка ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 , 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді :