РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О. О.

з секретарем Слободенюк В.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просить зменшити розмір аліментів, утримуваних з нею на підставі заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області у цивільній справі №569/14194/13ц від 16 грудня 2013 року на користь ОСОБА_3 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 300 грн., звільнити її від сплати заборгованості за аліментами в сумі 13 200 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2013 року, про яке вона дізналася лише в серпні 2015 року, з неї стягнуто на користь ОСОБА_3 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, починаючи із 31 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

03 березня 2015 року вона була госпіталізована із діагнозом ішемічний інсульт із ураженням центральної нервової системи. Із того часу постійно знаходиться на лікуванні. 28 травня 2015 року отримала І групу Б інвалідності, загального захворювання центральної нервової системи і отримує пенсію по інвалідності, що становить 1013 гривень в місяць, значну частину якої вимушена витрачати на придбання ліків та лікування.

На даний період часу позивач знаходиться в скрутному фінансово-матеріальному становищі, для неї як інваліда І групи Б практично неможливо знайти додатковий заробіток, а тому просить зменшити розмір аліментів.

З посиланням на ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України просить також звільнити її від сплати заборгованості за аліментами.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначивши, що не має змоги платити аліменти в розмірі 600 грн., потребує постійного лікування та значних витрат на ліки. Крім того, потрібно оплачувати комунальні послуги і за себе, і за дочку ОСОБА_6, оскільки вона прописана за її адресою. Також, вказала, що її рідна сестра надає її дочці матеріальну допомогу, купує речі, дає гроші. Просила звільнити від сплати заборгованості за аліментами, оскільки має незначний розмір пенсії, хворіє і про необхідність сплачувати аліменти вона не знала. Щодо місця проживання вказала, що проживає разом зі своєю матірю в її квартирі, а в квартирі, власником якої вона являється, ніхто не проживає. Здавати дану квартиру в найм не бажає, оскільки це забороняє батько позивача, який її купував.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, оскільки позивач захворіла і сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не має можливості, потребує постійного лікування, реабілітації, а різницю між визначеним судом розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку буде компенсувати державна допомога. Вказує, що позивач не відмовляється від надання допомоги своїй дитині. Просить звільнити від сплати заборгованості по аліментам, оскільки позивач не знала про їх стягнення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач повідомив, що спочатку добровільно сплачував позивачу аліменти на утримання їх спільної дочки, за виключенням тих місяців коли дочка проживала разом з ним. Потім позивач звернулася до суду і з нього було стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки. 23.02.2013 року дочка почала проживати разом з ним, оскільки позивач зловживала алкогольними напоями, знущалася з дитини, била, матеріально не утримувала. За рішенням суду на його користь з позивача були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, які позивач не сплачувала, хоча дочка казала їй, її матері, сестрі про необхідність сплати аліментів. З виконавчим листом до Державної виконавчої служби він звернувся відразу після рішення суду, а до Пенсійного фонду України, коли дізнався, що позивач отримує пенсію. До хвороби позивач аліменти не сплачувала і ніяким іншим чином допомогу не надавала. Часом матеріально допомагали дитині сестра позивача та її матір, давали гроші, сестра купувала одяг. Позивач життям дитини не цікавиться, не розмовляє, а тільки вітається. Також, вказує, що деякий час він отримував допомогу від держави на утримання дочки, але зараз не отримує, так як через перешкоди позивача не може зібрати необхідний пакет документів.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, оскільки ОСОБА_5 з 23 лютого 2013 року проживає разом з відповідачем. Позивач не надає допомогу на утримання дитини, інші родичі позивача ніякої суттєвої матеріальної підтримки також не надають. Весь тягар утримання дочки на даний час несе тільки відповідач. Позивач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 600 грн., так як має у власності двокімнатну квартиру, в якій не проживає і яку може здавати в найм.

Також вказує, що позивач була належним чином повідомлена про розгляд справи про стягнення аліментів, а тому знала про стягнення з неї аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої спільної дочки ОСОБА_7. Ухвалою Рівненського міського суду від 21 жовтня 2015 року було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. В цій же ухвалі вказано, що ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про розгляд справи про стягнення аліментів та 17 грудня 2013 року ОСОБА_1 було направлено рекомендованим листом заочне рішення суду, яке вона отримала 23 грудня 2013 року, про що свідчить корінець повідомлення. З часу переїзду дочки до відповідача та до захворювання у березні 2015 року позивач не сплачувала жодні кошти на утримання дочки та не надавала їх добровільно. Поважних причин виникнення заборгованості по сплаті аліментів за період з 31 липня 2013 року по 03 березня 2015 року позивач не навела. За вказаний період позивачу нічого не перешкоджало оплачувати аліменти на дочку в будь-якій сумі. Проте, позивач не працювала по причині зловживання алкоголем. Причиною інсульту у позивача теж є зловживання алкоголем. Заборгованість по аліментам виникла не по причині тяжкої хвороби позивача.

Свідок ОСОБА_8, яка являється рідною сестрою позивача, в судовому засідання повідомила, що позивач хворіє, є інвалідом, а тому потребує значних коштів на лікування. Отримуваної позивачем пенсії навіть не вистачає на купівлю ліків, а тому вона матеріально допомагає сестрі. Також, морально та матеріально підтримує дочку сторін, дає їй щомісячно гроші, проте в різному розмірі від 100 грн. до 500 грн., купує різноманітний одяг. До хвороби її сестра позивач по справі не сплачувала аліменти, оскільки не працювала. Квартиру, яка перебуває у власності позивача, остання здавати в найм не бажає, так як не хоче, щоб її зіпсували.

Свідок ОСОБА_9, яка є матірю позивача, в судовому засідання повідомила, що її дочка ОСОБА_1 є інвалідом І групи, хворіє, потребує витрат на лікування. До хвороби її дочка працювала та надавала своїй дочці допомогу, купувала одяг, при можливості давала гроші. На даний час матеріально її онуку та взагалі всіх підтримує її менша дочка сестра позивача ОСОБА_8 та її чоловік. Особисто вона надавати матеріальну допомогу онучці не може, так як сама немає коштів на прожиття. Про необхідність сплачувати аліменти за рішенням суду вона та позивач по справі дізналися лише коли відрахували аліменти з пенсії позивача. Заборгованість по аліментам виникла, оскільки ніхто не знав про те, що потрібно їх сплачувати. Квартиру, яка перебуває у власності позивача, здати в найм не можуть, так як вона з позивачем часом потребують спокою та окремого проживання, крім того батько позивача бажає там проживати.

Допитана як свідок дочка сторін ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що жити з матірю не може, їй не комфортно, пішла жити до батька, оскільки матір зловживала алкогольними напоями, коли перебувала в стані алкогольного спяніння била її. Протягом трьох років проживання з батьком матір їй не допомагає зовсім, не купує речі, не цікавиться її життям, при зустрічі тільки вітається. З днем народження вітає по телефону, один раз дала 20 грн. Матеріально їй допомагає тітка ОСОБА_8, яка дає кишенькові гроші, купує одяг. Баба ОСОБА_9 часом дає кошти на проїзд, в розмірі 5-10 грн. Матір та баба проживають разом, а в квартирі, яка належить її матері на праві власності не знає чи хтось проживає. Про необхідність сплачувати аліменти на її утримання на користь батька нікому не казала.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, у сторін 06 вересня 2000 року народилася дочка ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно, 03 серпня 2010 року серії 1-ГЮ №128174 (а.с. 17).

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2013 року в справі №569/14194/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, з останньої стягнуто на користь ОСОБА_3 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, починаючи із 31 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

Як слідує з епікризу к. 3652 (а.с.10) ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної неврології ЦМЛ з 18.02.2015 року по 05.03.2015 року. За результатами обстеження їй було встановлено діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в стовбурі головного мозку з наявністю лівобічного геміпарезу вираженими вестибулярними розладами, як наслідок гіпертонічної хвороби ІІІ ст., ІІ ст. за рівнем АТ, високий ризик ускладнень, на фоні дисциркуляторної енцефалопатії судинно-метаболічного ґенезу, обмінної полінейропатії. Дисметаболічна кардіоміопатія. Дегенеративні зміни мітрального клапана. СН II а-Іст.

Як слідує з епікризу к. 8666 (а.с.11) ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної неврології ЦМЛ з 29.04.2015 року по 13.05.2015 року. За результатами обстеження їй було встановлено діагноз: відновний період перенесеного гострого (18.02.15р) порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в стовбурі головного мозку з наявністю лівобічного геміпарезу вираженими вестибулярними розладами, як наслідок гіпертонічної хвороби ІІІ ст., ІІ ст. за рівнем АТ, високий ризик ускладнень, на фоні дисциркуляторної енцефалопатії судинно-метаболічного генезу, обмінної полінейропатії. Дисметаболічна кардіоміопатія. Дегенеративні зміни мітрального клапана. СН II а-Іст.

Із вказаних епікризів також вбачається, що позивач потребує нагляду у невропатолога, дільничного терапевта та є необхідність в прийнятті певних ліків. На підтвердження своїх затрат на лікування позивач надала товарні та фіскальні чеки (а.с.13-16). Необхідність в лікуванні, придбанні ліків також підтвердили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0393830 ОСОБА_1 встановлено першу групу інвалідності Б з 28.05.2015 року, причина інвалідності загальне захворювання з ураженням ЦНС. Інвалідність встановлена на строк до 01 червня 2016 року. Також у п.12 вказано, що ОСОБА_1 потребує сторонньої допомоги (а.с.9).

В звязку з встановленням інвалідності позивачу призначена пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам І групи, яка з червня по серпень 2015 року становила 1013 грн. 87 коп., у вересні 2015 року - 597 грн. з вирахуванням аліментів, у жовтні 2015 року 595 грн. 78 коп. з вирахуванням аліментів, що підтверджується довідкою №8105 Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне (а.с.8)

Викладене вище свідчить про погіршення матеріального стану та здоровя позивача як платника аліментів після ухвалення рішення Рівненським міським судом 16 грудня 2013 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення здоровя платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Оскільки в ході судового розгляд встановлено факт погіршення здоровя позивача як платника аліментів, та факт погіршення її матеріального становища, так як позивач стала непрацездатною, несе витрати на придбання ліків, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів, які з неї стягуються на користь відповідача шляхом їх зменшення.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з позивача на користь відповідача суд відповідно до статті 182 СК України враховує стан здоров'я дитини, а саме відсутність даних про наявність захворювань, стан здоровя позивача, яка є інвалідом І групи, потребує стороннього догляду та витрат на лікування, їх матеріальне становище, а також відсутність даних про перебування у позивача на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб.

За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача на утримання їхньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі заочного рішення Рівненського міського суду від 16 грудня 2013 року у розмірі 600 гривень 00 копійок щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з позивача на користь відповідача аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 300 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Стосовно позовної вимоги щодо звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами в сумі 13 200 грн. суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у ВДВС Рівненського МУЮ перебуває виконавчий лист №569/14194/13-ц від 17.12.2013 року виданий Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, починаючи з 31 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з 31 липня 2013 року по січень 2016 року становить 15 954 грн. 05 коп., що підтверджується копією розрахунку заборгованості по аліментах №8-1324 від 01.02.2016 року.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 03 березня 2015 року вона була госпіталізована із діагнозом ішемічний інсульт із ураженням центральної нервової системи, і з того часу постійно знаходиться на лікуванні, їй встановлена інвалідність І групи. Вказане підтверджується також наведеною вище медичною документацією.

З урахуванням встановленого, суд вважає, що з 31 липня 2013 року до березня 2015 року у позивача відсутні підстави для звільнення її від сплати заборгованості по аліментах і лише з часу встановлення у неї тяжкого захворювання в березні 2015 року, що підтверджено належними доказами, заборгованість утворилася не з її вини і цю обставину суд відповідно до ст. 197 СК України визнає істотною та вважає за правильне задовольнити її вимоги частково та звільнити її від сплати заборгованості по аліментах саме з березня 2015 року по січень 2016 року, що складає згідно розрахунків 3 954 грн.05 коп. (з березня 2015 року по серпень 2015 року включно в сумі по 600 грн. щомісячно, з вересня 2015 року по січень 2016 року по 70 грн. 81 коп. щомісячно).

Як на обставину, що має істотне значення, у зв'язку з чим виникла заборгованість за аліментами, позивач вказує на те, що вона не знала про рішення суду про стягнення з неї аліментів та необхідність їх сплати.

Однак сама по собі та обставина, що ОСОБА_1 не було відомо про рішення суду та знаходження на виконанні виконавчого листа про стягнення з неї аліментів, не може безумовно свідчити, що така обставина є істотною, і є підстави для звільнення її від сплати аліментів за період з 31 липня 2013 року по березень 2015 року.

З приводу стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме судового збору, суд враховує, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, інваліди І групи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

За таких обставин, враховуючи, що позовна вимога про зменшення розміру аліментів підлягає задоволенню повністю, а позовна вимога про звільнення від сплати заборгованості за аліментами частково, з відповідача в дохід держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 633 грн. 14 коп. (487 грн. 20 коп. + 145 грн. 94 коп.).

Керуючись статтею 27 Конвенції ООН «Про права дитини», статтями 180-184, 192, 197 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання їхньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі заочного рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2013 року у розмірі 600 (шістсот) гривень 00 копійок щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 300 (триста) грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_3 за виконавчим листом № 569/14194/13-ц виданим 17.12.2013 року Рівненським міським судом Рівненської області, що утворилася за період з березня 2015 року по січень 2016 року включно в розмірі 3 954 (три тисячі девятсот пятдесят чотири) грн.05 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 633 грн. 14 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд в апеляційний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 16 лютого 2016 року.

Суддя О.О. Першко