АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Вівчарик Н.В.

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_3, до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору удаваним правочином.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24 квітня 2007 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/05/221, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 80 000,00 доларів США, з оплатою 13% річних з кінцевим терміном погашення 25 квітня 2017 року.

Вважає, що правочин є удаваним і вчиненим для приховання іншого правочину - договору позики в розмірі 404 000,00 грн, виходячи з наступного.

Згідно укладеного кредитного договору сторонами узгоджені основні умови кредитування: п. 2, п. 3 ч. 1 кредитного договору, згідно з якими розмір кредиту встановлено 80 000,00 доларів США; розмір та кількість траншів - один транш в розмірі 80 000,00 доларів США; річна база нарахування процентів - 360 днів у році, дата остаточного повернення кредиту 25 квітня 2017 року; разова комісія за надання кредиту складає 0,99 % від розміру кредиту; комісія за зміну умов кредитного договору 500,00 грн.; процентна ставка 13% річних.

____________________________________________________________________

22ц-1433/2016 р. Головуючий у 1 інстанції Кибич І.А.

Категорія 27 Суддя-доповідач Владичан А.І.

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2013 року по справі №713/112/13-ц, позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № 014/05/221 від 24 квітня 2007 року станом на 19 листопада 2012 року, яка становить 69 649,33 доларів США, що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100,00 доларів США 799,30 грн. в розмірі 556 707,09 грн. Рішення набрало законної сили.

Вказує, що з висновку економічного дослідження ТОВ «Інститут судових експертиз» від 30.06.2016 року №07/002/1027/5 не надається за можливе обґрунтувати та документально підтвердити видачу банком позичальнику кредитних коштів в розмірі 80 000,00 доларів США, оскільки в матеріалах відсутні та на дослідження не надані первинні документи банку позичальника щодо обґрунтованості надання кредитних коштів за вказаним кредитним договором, регістри аналітичного бухгалтерського обліку банку операцій за вказаним кредитним договором за період з 24.04.2007 року по 04.03.2013 року, у тому числі виписки за поточним рахунком позичальника; надана на дослідження в матеріалах копія на видачу готівки №К12/2 (арк..46 Висновку) на видачу з поточного рахунку НОМЕР_1 через касу кредитора (дебет рахунку НОМЕР_1, кредит рахунку НОМЕР_2) 80 000,00 доларів США містить штамп банку з датою 26.04.2007, але надрукована дата здійснення операції нечитаєма.

Вважає, що висновки економічного дослідження дають можливість стверджувати, що вона не отримувала кредитні кошти у доларах. Невизначеність щодо обсягу наданого банком позичальнику кредиту та валюти кредитування унеможливлює розрахувати кредитні зобов'язання позичальника, внаслідок чого не видається за можливе перевірити вірність розрахунків заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що наявний у матеріалах справи, та не видається за можливе розрахувати власний графік погашення кредитних зобов'язань. З тих же підстав розрахувати заборгованість по тілу кредиту, відсотках та пені, у тому числі за кредитним договором не видається за можливе.

Оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження факту отримання ОСОБА_2 обумовлених в кредитному договорі 80 000,00 доларів США кредитних коштів, є всі правові підстави вказувати на те, що спірний договір є удаваним правочином.

Позивач стверджує, що отримувала кредит у гривні.

З наведених підстав просила визнати кредитний договір №014/05/221, укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 24 квітня 2007 року удаваним правочином;

умову кредитного договору №014/05/221 укладеного між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 24 квітня 2007 року щодо п. 2, п. 3 ч. 1 розмір кредиту 80 000,00 доларів США викласти в такій редакції: розмір кредиту 404000,00 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_3, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, рішення є необґрунтоване та незаконне. Судом не досліджено правовідносини, що склалися між сторонами, невірно встановлено правову природу правочину.

Просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та недоведеності, оскільки укладений між сторонами кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, спрямований на реальне настання правових наслідків.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 24 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/05/221, відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч.1 якого Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах, а саме: розмір кредиту становить 80 000,00 доларів США, виплата проводиться в один транш в розмірі 80 000,00 доларів США, цільове використання на проведення ремонту та реконструкції нерухомого майна, річна база нарахування процентів 360,00 днів у році, з кінцевою датою повернення кредиту 25 квітня 2017 року, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 13,00 % річних.

Повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтентних платежів згідно з графіком погашення до цього договору.

Пунктом 1.1 ч. 2 кредитного договору №014/05/221 від 24 квітня 2007 року визначено предмет договору, а саме Банк надає Позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у ч.1 цього договору, а Позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.1.1, п. 1.1.2 кредитного договору №014/05/221, для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом. Погашення заборгованості за кредитом та процентами може здійснюватись позичальником з поточного рахунку у банку або внесенням готівки в касу банку.

Відповідно до п. 1.7.1 ч. 2 кредитного договору №014/05/221 Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку тощо.

Відповідно до п. 1.11, п.1.11.1 ч. 2 кредитного договору №014/05/221 усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах встановлених цим договором. Інші платежі згідно з умовами цього договору розраховуються у валюті кредиту і підлягають сплаті у валюті України виходячи із валютного курсу НБУ на день сплати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 кредитного договору №014/05/221, цей договір складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин цього договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід'ємну частину цього договору).

Пунками 8.1, 8.2, 8.3 кредитного договору №014/05/221 передбачено що цей договір складено у двох оригінальних примірниках українською мовою, кожний з яких має рівну юридичну силу. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що Банк надав йому підписаний зі сторони банку оригінальний примірник договору та всіх додатків до нього посилання на які містяться у цьому договорі. Підписанням цього договору сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню у порядку передбаченому цим договором. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата договору) включаючи всі додатки до нього ( додатки складають невід'ємну частину договору) і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі.

Відповідно до графіку погашення кредиту, який є додатком №1 до кредитного договору №014/05/221 від 24 квітня 2017 року, вбачається, що відповідачем розраховано графік погашення кредиту, сума якого становить 80 000,00 доларів США, щомісячними платежами в сумі 1203,00 доларів США, з якої вираховуються та визначені графіком погашення кредиту, спрямовуються суми на погашення кредиту, відсотків та сальдо кредиту. Зазначено позичковий та відсотковий рахунок. Позивач ОСОБА_2 ознайомлена з графіком, про свідчить її підпис.

19 січня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1, згідно умов якої встановлено новий графік погашення заборгованості, що підтверджується копією додаткової угоди.

24 липня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №014/05/221/2, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості, що підтверджується копією додаткової угоди.

23 лютого 2010 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №014/05/221/3, згідно умов якої сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості, що підтверджується копією додаткової угоди.

12 лютого 2012 року між сторонами кредитного договору укладено Додаткову угоду №014/05/221/4 відповідно до умов якої сторони домовились тимчасово, на період з 25.01.2012 року по 25.07.2012 року, зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати, що підтверджується копією додаткової угоди та додатком.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

З конструкції статті убачається, що при укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились.

Тобто, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Насправді сторонами укладено кредитний договір. Навіть якщо погодитися з посиланням апелянта на те, що кредит видавався у гривнях, а не в іноземній валюті, що не відповідає дійсності, то наведені обставини не свідчать про те, що, укладаючи кредитний договір, сторони приховали наявність між ними інших правовідносин. Зміна валюти кредитного договору не може спростувати саму його сутність, тобто він не може перестати бути кредитним договором.

Судом також встановлено, що заочним рішенням Вижницького районного суду від 30 січня 2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором №014/05/221 від 24.04.2007 року станом на 19.11.2012 року, яка становить 69 649,33 доларів США, (що еквівалентно станом на 30.01.2013 року згідно довідки НБУ 100 доларів США 799,3000 грн) в розмірі 556 707,09 грн та звернуто стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором Під час розгляду справи встановлено, що між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/05/221, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 80 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 25.04.2017 року, що підтверджується копією рішення.

Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, оскільки самим кредитним договором обумовлена обставина, що грошові кошти надаються в іноземній валюті.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що укладення кредитного договору №014/05/221 від 24 квітня 2007 року в іноземній валюті та використання іноземної валюти як засобу платежу по кредитним зобов'язанням позивача не суперечить вимогами діючого законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України - сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, період сплати тіла, процентів, інших платежів, розмір щомісячного платежу, що і було передбачено сторонами при укладенні кредитного договору - отримання кредиту, його погашення, сплати відсотків в доларах США на виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором позивачем з метою зарахування обов'язкових платежів відповідно до умов кредитного договору відкрито рахунок в іноземній валюті, що повністю відповідає чинному законодавству та умовам кредитного договору.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтями 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Діючим законодавством не передбачено будь - яких заборон або обмежень на видачу кредитів в іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті). Надаючи кредит, банк розміщує залучені ним кошти як у національній так і в іноземній валюті. Банк має право надавати кредит (розміщувати залучені ним кошти) незалежно від виду валюти.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що кредитний договір є удаваним і мав на меті приховування іншого правочину, оскільки ця обставина є не доведеною та спростовується матеріалами справи, а саме: заявкою на видачу готівки, відповідно до якої ОСОБА_2 отримала кошти саме в іноземній валюті доларах США., заочним рішенням Вижницького районного суду від 30.01.2013 року, яке набрало законної сили, та укладеними між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» протягом 2007 - 2012 років додаткових угод, якими вирішувались питання про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредитної заборгованості та надання позивачу кредитних канікул, що свідчить про її прагнення щодо виконання своїх зобов'язань саме за кредитним договору.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання апелянта на висновок експертного економічного дослідження, наданого ОСОБА_2 до матеріалів справи, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ, в тому числі висновок експертизи, не має для суду наперед встановленого значення.

Крім того, вказаний висновок економічного дослідження не стверджує категорично про укладення спірного договору в національній валюті.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо позивача, оскільки при підписанні договору позивач мала реальну можливість ознайомитись з умовами договору.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Крім того, колегія суддів зважає на наступне. 05 грудня 2016 року представник апелянта ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи, призначеної на 14 грудня 2016 року, у зв'язку з його участю в іншому судовому засіданні. На підтвердження цього ним додано копію повістки-повідомлення.

Враховуючи те, що про судове засідання по справі за позовом ОСОБА_2 представник апелянта ОСОБА_3 дізнався 22.11.2016 року згідно з розпискою апеляційного суду, а про судове засідання по іншій справі дізнався пізніше - 25.11.2016 року, що підтверджується витягом відстеження пересилання поштових відправлень, доданих ОСОБА_3 до заяви, проте ним надано перевагу іншому судовому розгляду, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні клопотання від про відкладення розгляду справи та її розгляд на призначену дату.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: