Справа № 645/4850/16-ц
Провадження № 2/645/2623/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 грудня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Федорової О.В.

при секретарі судового засідання - Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, визнання права власності на спадщину за заповітом, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі спадкодавцем ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_5 року, та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом: на квартиру АДРЕСА_1, та на квартиру АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_3, з якою він з 1987 року проживав однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_3. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом, яким вона заповіла позивачу все належне їй майно. Позивач наголосив, що на час відкриття спадщини він проживав разом із спадкодавцем, у зв'язку з чим спадщину після померлої прийняв. Проте держаним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори постановою від 24.09.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_3, з посиланням на пропуск встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, доводи позивача про постійне проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини не були прийняті до уваги, оскільки позивач не зміг документально це підтвердити.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що дана справа не повинна розглядатись в порядку позовного провадження, оскільки ОСОБА_1 відмовлено нотаріусом не в оформленні права на спадщину, а в оформленні спадщини через те, що позивач не підтвердив постійне проживання зі спадкодавцем, та таким чином не прийняв спадщину, що виключає спір про право.

Крім того, представник відповідача наголосив, що позивач у позовній заяві не просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем, що у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України є умовою, за якою спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, та замість цього поєднує факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу прийняття спадщини та факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та вважає, що з урахуванням формулювання позивачем позовних вимог, після встановлення такого факту не виникне, не зміниться та не припиниться особисте чи майнове право, тобто такий факт не буде створювати жодних правових наслідків. Отже, на думку представника відповідача, в порушення вимог чинного законодавства, позивач просить встановити юридичний факт з ознаками двох окремих різних за своєю природою юридичних фактів, ознаки яких позивач поєднав в один не юридичний факт.

Також, представник відповідача звернув увагу суду на те, що місце проживання позивача зареєстроване у АДРЕСА_10, де спадкодавець ніколи не проживала, та вважає, що доказами факту постійного проживання в даному випадку можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем (п. 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року № 296/5). Надані позивачем письмові докази в обґрунтування позову, представник відповідача вважає неналежними, та такими, що не підтверджують факт його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, вважає, що показання свідків щодо місця проживання позивача разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини є недопустимим доказом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Харкові, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 15.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина за заповітом на все належне їй майно.

Згідно із заповітом від 05.03.2013 року на випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та все те, що належатиме їй на день її смерті, та на що вона за законом матиме право, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18, 82).

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 20.09.2016 року звернувся до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив призупинити оформлення спадкової справи № 508/2016 у зв'язку з наміром звернутись до суду з приводу усунення з кола спадкоємців ОСОБА_2, яка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с. 80).

Матеріали спадкової справи № 508/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3, належним чином засвідчена копія якої надана Дванадцятою Харківською нотаріальною конторою на виконання ухвали суду про витребування доказів, не містять заяви ОСОБА_1 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, проте згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.09.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 81).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що в матеріалах спадкової справи № 508/2016 заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3, заяву про прийняття спадщини у встановлений строк подала тітка померлої - ОСОБА_2, більш ніхто з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, у зв'язку з чим правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 не вбачається.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Порядок здійснення права на спадкування визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі штампом у паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_2, останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 з 21.08.1998 року (а.с. 85).

З відповіді від 23.09.2016 року головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» на запит адвоката ОСОБА_4, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звертався до поліклініки з метою обстеження та лікування з 2003 року за місцем мешкання: АДРЕСА_4 (а.с. 24).

Зі змісту довідки КЗОЗ «Харківська міська лікарня № 7 від ІНФОРМАЦІЯ_5 року за № 491, вбачається, що ця довідка була видана ОСОБА_3 в тому, що вона знаходиться на лікуванні у неврологічному відділенні № 4 з 25.02.2016 року. Довідка видана для представлення за місцем роботи її чоловіка ОСОБА_1 на Харківський шарикопідшипниковий завод (а.с. 21).

За заявою ОСОБА_1 про виплату заробітної плати за січень-лютий 2016 року для лікування його дружини, яка знаходилась на лікуванні в неврологічному відділенні № 4 КЗОЗ «ХМКЛ № 7» з 25.02.2016 року, ПАТ «Харківський підшипниковий завод» 16.03.2016 року виплачено останньому заробітну плату на підставі вищевказаної заяви (а.с. 22, 23).

Крім того, лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 за № 194 від 15.03.2016 року видано ОСОБА_1, про що свідчить його особистий підпис у цьому свідоцтві (а.с. 21).

Рахунок-замовлення № 000453 на ритуальні послуги від 15.03.2016 року щодо померлої ОСОБА_3 оформлений також на ОСОБА_1 (а.с. 29).

Допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_6 (двоюрідна сестра померлої ОСОБА_3.), ОСОБА_7 (близька подруга померлої ОСОБА_3.) та ОСОБА_8 (сусідка ОСОБА_3 та ОСОБА_1), повідомили суду, що ОСОБА_1 близько тридцяти років постійно проживав з ОСОБА_3 за адресою: м. Харков, вул. АДРЕСА_5, у тому числі і на час відкриття спадщини. Свідки наголосили, що лише ОСОБА_1 доглядав за ОСОБА_3 під час її хвороби, постійно знаходився з нею у лікарні, купував ліки та піклувався про неї, та після смерті останньої, організацію поховання та усі витрати на поховання ОСОБА_3 поніс саме позивач.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача на неналежність і недопустимість поданих позивачем доказів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 63 ЦПК України передбачено, що показання свідка - це повідомлення про відомій йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_6, підтверджений в суді свідками ОСОБА_6 - родичкою померлої, ОСОБА_7 - близькою подругою померлої та ОСОБА_8 - сусідкою, які добре знали померлу ОСОБА_3, а також ОСОБА_9, вважали їх сім'єю, та особисто були обізнані про те, що вони разом проживали тривалий час, у тому числі і на час смерті ОСОБА_3.

У сукупності з показаннями свідків, вищевказані письмові докази, які свідчать про те, що позивач з 2003 року звертався до КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» за місцем мешкання: АДРЕСА_3, отримував матеріальну допомогу на лікування ОСОБА_3, отримав лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3, а також поніс витрати на поховання останньої, дають підстави суду вважати, що на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 постійно проживав з ОСОБА_3

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що в разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Норма ч. 6 ст. 29 ЦК України передбачає, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні. Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відсутність реєстрації ОСОБА_1 за місцем проживання ОСОБА_3 на день її смерті сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті останньої, позивач посилався на те, що за відсутності належного встановлення цього факту, він не зможе отримати спадщину.

Отже, зміст вимог позивача направлений на встановлення та підтвердження юридичного факту, який є підставою для визнання права на спадкування.

Звернення до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання із померлим спадкодавцем в першу чергу має бути зумовлено відмовою нотаріуса в оформленні спадщини.

З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року, у зв'язку з тим, що він не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк, а також приймаючи до уваги, що позивачем доведено, що він постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, у зв'язку з чим позов в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі спадкодавцем ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_5 року, підлягає задоволенню.

Після смерті ОСОБА_10 залишилась спадщина, що складається:

- з квартири АДРЕСА_8, що належала на праві власності: 1/2 частка - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради 28.11.2003 року за № 8-03-231780, згідно з розпорядженням № 9183 від 28.11.2003 року, зареєстрованої в КП «ХМБТІ» 06.09.2006 року за № П-8-25707; та 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.09.2006 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, р. № 3-1552.;

- з квартири АДРЕСА_9, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.08.2014 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, р. № 6-388.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.09.2016 року нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи, що судовим розглядом встановлено факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі спадкодавцем ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_5 року, у зв'язку з чим позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3, до складу якої входять: квартира АДРЕСА_1, та квартира АДРЕСА_2, однак позбавлений можливості її оформити, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на вказане спадкове майно після смерті ОСОБА_3

З урахуванням наведеного, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому судом відхиляються заперечення відповідача, оскільки вони ґрунтуються на довільному та помилковому тлумаченні приписів чинного законодавства, недоведені суду жодним конкретним доказом, тобто позбавлені фактичного обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зі спадкодавцем ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за заповітом: на квартиру АДРЕСА_1, та на квартиру АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, витрати по сплаті судового збору в сумі 7441,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Федорова