САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/2717/16-ц
Провадження № 2/206/741/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" листопада 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Колтаковій М.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно та зняття з нього арешту ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить, визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 та зняти арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та припинити заборону відчуження даного нерухомого майна, мотивуючи тим, що 01.10.2009 року йому ОСОБА_3 була подарована 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. З метою державної реєстрації прав власності на це майно він звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Однак рішенням державного реєстратора йому було відмовлено у державній реєстрації його прав власності, оскільки на квартиру виконавчою службою був накладений арешт. Як він потім зясував цей арешт на квартиру був накладений у рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 боргу. 15 травня 2016 року із веб-сайту електронних торгів позивач дізнався про те, що цю квартиру виставлено на прилюдні торги. Вважає накладенням арешту на його майно та примусовою реалізацією цього майна буде завдано йому істотної шкоди, оскільки жодної заборгованості перед ОСОБА_6 у нього не має, так як і відсутні жодні правовідносини між ним та вказаною особою.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Дніпропетровського міського управління юстиції, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та надав письмові заперечення в яких зазначив, що ОСОБА_3 є боржником у виконавчому провадженні по стягненню з неї на користь ОСОБА_6 грошових сум. Враховуючи, що ОСОБА_3 добровільно боргові зобовязання по виконавчому провадженню не виконує, державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на належне їй майно. Зокрема арешт був накладений на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_5 відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа ОСОБА_6 та її представник в судовому засіданні вважали позов необґрунтованим, оскільки позивач на підставі договору дарування і так є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, а питання зняття арешту повинно вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок ) у власність.

Відповідно ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

01 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який будучі неповнолітнім діяв за згодою батьків був укладений договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_1).

Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №2695.

20 травня 2015 року представник позивача звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області з метою реєстрації прав власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_1).

Однак, своїм рішенням №21511940 від 22.05.2015 року державний реєстратор відмовив у реєстрації прав власності позивача на вищезазначену частину квартири, оскільки в електронному Реєстрі наявна інформація щодо обтяження цього обєкту нерухомості.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що постановою старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_9 від 20.05.2010 року був накладений арешт на майно боржника та оголошено заборону на відчуження б/н. Обєктом обтяження є квартира АДРЕСА_2 (ОСОБА_1).

З довідки ОСОБА_5 ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області №0314/9812/12 від 07.06.2016 року вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за період з 20.11.2009р. по 02.11.2010 року на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 16848092 з примусового виконання судового наказу по справі №2н-230 від 04.08.2009 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у загальному розмірі 6703,74 грн. В межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.05.2010р., якою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (ОСОБА_1). Зазначене виконавче провадження 02.11.2010 року у відділі ДВС було завершено на підставі п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Однак не має можливості надати для ознайомлення матеріали зазначеного виконавчого провадження, оскільки виконавчі провадження, передані державним виконавцем до архіву зберігаються у відділі ДВС не більше 3-х років, що встановлено відповідним Порядком роботи з документами в органах ДВС.

Також судом встановлено, що державним виконавцем Самарського ВДВС ДМУЮ від 06.03.2013 року ОСОБА_10 в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 суми боргу була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: ВП №37027229.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що виконавчими службами був помилково накладений арешт на майно позивача, а саме 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_1), оскільки він не є боржником по вищезазначеним виконавчим провадженням та ніяким чином не повинен відповідати своїм майном по грошовим зобовязанням ОСОБА_3

Дане обтяження порушує його права власника та позбавляє передбаченого законом права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Відповідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проаналізувавши вищезазначені норми права та врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині зняття арешту з 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_1), яка належить позивачу на підставі договору дарування.

В іншій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки договір дарування, будучи не визнаним недійсним чи нікчемним і так є належним правовстановлюючим документом, який визнає за позивачем право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 (ОСОБА_1).

Доводи третьої особи та її представника, що питання про зняття арешту з частини квартири повинно вирішуватись в порядку адміністративного судочинства судом до уваги не приймаються, оскільки позивач звернувся до суду з позовом щодо захисту його прав власника, які виникають із цивільних правовідносин.

Питання судових витрат вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209,212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Зняти арешт з належної ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 01.10.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №2695 - 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 (ОСОБА_1), який накладений постановою старшого державного виконавця Бабушкінського Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_9 б/н від 20.05.2010 року та постановою ОСОБА_4 Відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського МУЮ серія та номер: ВП №37027229 від 06.03.2013 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_5 відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551,20 грн., а з кожного по 183,73 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко