Справа № 149/3289/15-ц
Провадження №2/149/59/16
Номер рядка звіту 26
РІШЕННЯ

Іменем України

09.02.2016 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді: Гончарук-Аліфанової О. Ю.,

при секретарі Шустер О. О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про розірвання кредитного договору, договору поруки та договорів іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2015 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшла позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів та пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», нове найменування якого ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 було укладено договір № 0 споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 37 000 швейцарських франків, а ОСОБА_2 зобовязалась повернути наданий кредит не пізніше 20 грудня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів проценти за користування кредитом в розмірі 8,49 % річних, погашення яких мало відбуватись з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за яким проценти було нараховано.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобовязань за договором споживчого кредиту, 21 грудня 2006 року з ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 40205, згідно якого ОСОБА_4 зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_2 кредитних зобовязань.

Оскільки через неналежне виконання ОСОБА_2 кредитних зобовязань, яке виразилося в нездійсненні платежів для погашення відсотків по кредиту з вересня 2014 року, у неї утворилась заборгованість, відповідачі після отримання вимог про погашення заборгованості, вимоги банку не задовольнили, просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по кредиту та процентам в розмірі 10 254,77 швейцарських франка та пеню в розмірі 13 757 грн.

25 січня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулись до суду з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про розірвання кредитного договору, договору поруки та договорів іпотеки, який мотивували тим, що оскільки кредит було видано в гривні, а не у швейцарських франках, як зазначено в кредитному договорі, крім того ОСОБА_2 не було надано графік погашення процентів за кредитом, що являється істотними недоліками наданої банком послуги, кредитний договір, а також укладені в забезпечення виконання за ним зобовязань договори підлягають розірванню.

02 лютого 2016 року доповнили зустрічні позовні вимоги та просили надати оцінку додатковій угоді № 1 від 22 травня 2009 року та стягнути з банку на їх користь сплачений ними судовий збір.

В судовому засіданні представник ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 поданий ними позов підтримала, а проти зустрічного позову заперечила. Пояснила, що з вересня 2014 року ОСОБА_2 не повністю погашала кредитну заборгованість, таким чином неналежно виконувала умови кредитного договору, відповідачі повідомлялися банком про необхідність погашення заборгованості, однак жодних дій для цього не вчинили. Також послалася на те, що кредитні кошти у розмірі 37 000 швейцарських франків відповідно до умов договору було зараховано банком на поточний рахунок ОСОБА_2, тобто банк не змінював валюту зобовязання, відповідач кошти отримала, та використала їх за призначенням, обовязку надання банком графіку сплати процентів по кредиту законом не передбачено. Вважала подання зустрічного позову способом уникнути стягнення заборгованості за кредитом та просила застосувати до зустрічного позову строки позовної давності.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечила, зустрічний позов підтримала. Пояснила, що кредитні кошти вона знімала в гривнях, що суперечило умовам договору про отримання нею кредиту у швейцарських франках. Через ненадання їй графіку сплати процентів, вона, сплачуючи чергові платежі про кредиту, не знала напевне, яку суму вона винна банку. Не заперечувала факт отримання кредиту та використання кредитних коштів за цільовим призначенням, та зазначила, що до вересня 2014 року заборгованості в неї не було, а з погіршенням матеріального стану, вона не могла платити заборгованість повністю та сплачувала щомісяця по мірі можливостей.

Представник відповідачів ОСОБА_3 проти задоволення первинного позову заперечив, підтримав зустрічний позов, пояснивши, що банк самостійно змінив валюту зобовязання, видавши кредит, який ОСОБА_2 очікувала отримати в іноземній валюті, у гривні, а також не надав графіку погашення процентів по кредиту, що являється істотними недоліками у наданні кредиту в розумінні ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Пояснив, що заборгованість відповідача не підтверджена належними доказами, до того ж відповідач на погашення заборгованості внесла суму, значно більшу, ніж нею було отримано.

Крім того, як додаткові підстави зустрічного позову зазначив те, що умови додаткової угоди № 1 від 22 травня 2009 року були внесені без згоди поручителя та висловив сумніви щодо належного відкриття банківських рахунків, для проведення розрахунків по кредиту ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань не надавав.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, сприяючи повному та всебічному зясуванню обставин справи, зокрема розяснивши особам, які беруть участь у справі їх права та обовязки, попередивши про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, в тому числі про обовязок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, право заявляти клопотання серед яких також про призначення судово-бухгалтерської експертизи, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку про задоволення первинного позову і відмови в задоволенні зустрічного, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 21 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого банк зобовязався надати 21 грудня 2006 року ОСОБА_2 кредит у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 37 000 швейцарських франків, що дорівнює еквіваленту 153 811 грн. 22 коп. за курсом НБУ на день укладення договору, а ОСОБА_2 зобовязалась прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити проценти, комісії в порядку та на умовах, визначених договором в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 20 грудня 2017 року ( Т.1, а. с. 6-9, 38, 219-225).

Додатком № 1 до договору було визначено графік погашення кредиту ( Т.1, зворот а. с. 9-10).

Правомірність надання кредиту в іноземній валюті вбачається з дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року (Т. 1, а. с. 29), додатку до дозволу 00209 (Т. 1, а. с. 30-31), банківської ліцензії (Т.1, а .с. 32).

В забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитних зобовязань, 21 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 40205, згідно якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобовязань за кредитним договором в повному обсязі (Т. 1 а. с. 11, 37, 226-227).

В той же день в забезпечення виконання ОСОБА_2 кредитних зобовязань, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки житлового будинку по в м. Хмільнику по вул. Кірова, 21 ( Т. 1 а. с. 228-230); а 22 грудня 2006 року між банком та ОСОБА_4 договір іпотеки земельної ділянки за тією ж адресою (Т. 1 а. с. 231-233).

З копії Статуту ПАТ «УкрСиббанк» вбачається, що рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 27 жовтня 2009 року Акціонерний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (Т.1, а. с. 34-36).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями Книги пятої ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п. 1.5 договору кредит надається шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № 7100 у банку для подальшого використання за цільовим призначенням.

Тобто видача кредиту відбувалась шляхом безготівкового зарахування коштів на рахунок позичальника, а не шляхом видачі готівки.

Доказами зарахування коштів у швейцарських франках на рахунок ОСОБА_2 є виписка по поточному рахунку позичальника № 7100 з 21 грудня 2006 року по 03 листопада 2015 року ( Т.2, а. с. 38-53), виписка по вказаному рахунку з 21 грудня 2006 року по 25 грудня 2006 року ( Т. 1 а. с. 28, Т. 2 а. с. 54), виписка по кредитному договору № 0 з 21 грудня 2006 року по 03 листопада 2015 року (Т. 2, ,а. с. 55-137), меморіальні ордери від 21 грудня 2006 року та 25 грудня 2006 року ( Т. 2а. с. 137, 138), що свідчить про виконання банком обовязку по наданню кредиту в іноземній валюті.

Вказані кошти ОСОБА_2 отримала, розпорядилась ними, що нею не заперечувалось, крім того протягом більше восьми років виконувала умови договору належним чином, що свідчить про те, що на момент підписання договору його умови її влаштовували.

Договори про відкриття банківських рахунків ОСОБА_2 не являються предметом розгляду справи, припущення представника відповідачів щодо можливого порушення порядку їх відкриття доказами не підтверджено, тому суд виходить з презумпції правомірності правочину, передбаченої ст. 204 ЦК України.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 1.2.2 договору, позичальник зобовязався повернути кредит в терміни, встановлені графіком погашення кредиту. Пункт 1.3 договору передбачає сплату процентів за користування кредитом та визначає їх детальний розпис. Зокрема встановлена процентна ставка 8.49% річних з можливістю її перегляду з відповідним повідомленням про це позичальника, порядок, період нарахування процентів; строк сплати процентів встановлено з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за яким було нараховано такі проценти.

З довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором (Т. 1, а. с 17-20, 134-135), довідки-розрахунку заборгованості за процентами за кредитом ( Т. 1, а. с. 20-26, 235-238), довідки-розрахунку пені за кредитом (Т.1, а. с. 26), виписки по рахунку позичальника та виписки по кредитному договору вбачається, що з вересня 2014 року ОСОБА_2 не здійснювала платежів на погашення відсотків по кредиту, також щомісячні суми погашення заборгованості за кредитом були менші, за встановлені графіком погашення кредитної заборгованості, в результаті чого у неї утворилась заборгованість за кредитом 10 124,03 швейцарські франки, заборгованість за відсотками 130, 74 швейцарські франки, пеня, нарахована згідно п. 7.1 договору 13 754, 43 грн за кредитом та 2, 57 грн за відсотками.

Вказані докази відповідають вимогам ст. ст. 57-59 ЦПК України, на підставі п. 5.6 Постанови Правління Нацбанку України від 18 червня 2003 року № 254.

Таким чином ОСОБА_2 з вересня 2014 року виконувала кредитні зобовязання з порушенням умов пп. 1.2.2, 1.3 договору, тобто порушила зобовязання, допустивши його неналежне виконання, згідно ст. 610 ЦК України.

Щодо наданих ОСОБА_2 квитанцій,суд зазначає наступне: судом не приймається квитанція № 93 на суму 2940 грн, оскільки вказана сума зарахована особою, яка не приймає участь у справі на свій рахунок, відтак до справи відношення не має (Т.1, а. с. 211). Також суд не приймає квитанції про здійснення валютно-обмінних операцій від 10 листопада 2008 року, 09 грудня 2008 року, 09 січня 2009 року, 03 лютого 2009 року, 06 березня 2009 року, 09 квітня 2009 року, 08 травня 2009 року, 25 вересня 2009 року, 22 червня 2009 року, 09 грудня 2009 року05 лютого 2010 року, 16 березня 2010 року, 18 травня 2010 року, 12 квітня 2010 року, 15 липня 2010 року, 18 червня 2010 року, 12 серпня 2010 року, 20 вересня 2010 року, 21 грудня 2010 року, 18 жовтня 2010 року, 23 листопада 2010 року, 19 січня 2011 року, 17 лютого 2011 року, 20 травня 2011 року, 20 квітня 2011 року, 20 липня 2011 року, 20 червня 2011 року, 21 вересня 2011 року, 16 серпня 2011 року ( Т. 1, а. с. 166-175, 177-184), оскільки вони не містять даних щодо предмета доказування.

Інші квитанції не спростовують посилання позивача на розміри та порядок погашення кредитором заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

09 вересня 2015 року позивачем направлено відповідачам письмові вимоги щодо розміру та порядку сплати кредитної заборгованості (Т.1, а. с. 12-14-15), які були отримані відповідачами 15 вересня 2015 року (Т. 1, а. с. 16).

Крім того, 22 травня 2009 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було підписано додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 21 грудня 2006 року, згідно умов якої строк сплати процентів було встановлено з 01 по 25 число кожного місяця та викладено в новій редакції графік погашення кредиту, зміст якого аналогічний первинному графіку (Т. 2, а. с. 12). Суд зазначає, що умова про збільшення терміну сплати відсотків кредитором не призводить до збільшення обсягу прав поручителя.

Оцінюючи дану додаткову угоду, суд приходить до висновку, що укладення угоди щодо споживчого кредиту з фізичною особою-підприємцем, суперечить поняттю споживчого кредитування, визначеному ст. 11, пп. 22, 23 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому вони не можуть бути прийняті до уваги, одночасно вбачається, що позовні вимоги банку викладені згідно первинної редакції договору, відтак негативних юридичних наслідків для відповідачів укладення угоди не мало.

Посилання відповідачів на ненадання банком графіку погашення відсотків як на порушення вимог ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» являються помилковими, оскільки вказана норма, в редакції, яка діяла на час укладання договору, такої вимоги не містила; в іншому умови договору відповідають вимогам Закону щодо змісту та форми.

Таким чином, оскільки позивачем доведено порушення ОСОБА_2 взятих на неї кредитних зобовязань, що виразилися в неналежному виконанні умов кредитного договору, банк на підставі п. 5.5, 7.3, кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, набув право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати передбачених договором, ст. 1048 ЦК України процентів як з ОСОБА_2, так і з поручителя ОСОБА_4, первинний позов підлягає задоволенню.

Доводи зустрічного позову спростовано, що тягне відмову у його задоволенні. Підстав для застосування позовної давності до зустрічного позову немає.

При винесенні рішення суд враховує позицію Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в п. 12 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року та позицію Пленуму Верховного Суду України, викладену в п. 14 Постанови № 14 від 18 грудня 2009 року, та беручи до уваги курс швейцарського франка, встановлений Національним Банком України станом на день винесення рішення (25,99 грн), стягує з ОСОБА_2, ОСОБА_4 солідарно. заборгованість в розмірі 10 254, 77 швейцарських франків, що на день ухвалення рішення становить 266 521, 47 грн .

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 526, 559, 610, 611, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 88, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (рах. № 0113 в АТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО 351005, код Банку 09807750) солідарно суму боргу по кредиту та процентам за користування кредитом згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 21 грудня 2006 року в розмірі 10 254, 77 швейцарських франків (десять тисяч двісті п'ятдесят чотири швейцарські франки сімдесят сім сантимів), що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 266 521, 47 грн (двісті шістдесят шість тисяч п'ятсот двадцять одна гривня сорок сім коп.), та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13 757 (тринадцять тисяч сімсот п'ятдесят сім) грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (рах. № 0113 в АТ "УкрСиббанк" м. Харків, МФО 351005, код Банку 09807750) суму сплаченого судового збору в розмірі 3 794,40 грн (три тисячі сімсот дев'яносто чотири грн сорок коп.) в рівних частках з кожного по 1 897,20 (тисячі вісімсот дев'яносто сім грн двадцять коп.)

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/

З оригіналом вірно: