Справа №585/2511/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Шульга В. О.
Номер провадження 22-ц/788/1786/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Дубровної В. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4,

на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 7 жовтня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі Роменського міськрайонного суду від 14 липня 2016 року про визнання мирової угоди

у справі за позовом ОСОБА_3 до Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області, третя особа - Роменська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

14 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що він зареєстрований та проживає АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла його рідна баба ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка була зареєстрована та проживала до моменту смерті в АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 01 квітня 2015 року.

При житті ОСОБА_5 склала заповіт від 20 жовтня 2010 року за реєстровим НОМЕР_3, посвідчений секретарем Волошнівської сільської ради Качмарською Н.П., в якому на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде їй належати, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_3

В довідці, що видана в зв'язку з оформленням спадкових прав виконкомом Волошнівської сільської ради від 4 серпня 2015 року НОМЕР_4, зазначено, що ОСОБА_5. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 проживала у АДРЕСА_2, до дня смерті ОСОБА_5 була зареєстрована і проживала сама, заповіт від імені ОСОБА_5 посвідчувався виконавчим комітетом Волошнівської сільської ради 20 жовтня 2010 року за реєстровим НОМЕР_3 (його не змінено і не відмінено).

Посилаючись на положення ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1223, 1268, 1273 ЦК України, позивач зазначав, що він має право та бажає прийняти спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_5, та з дня відкриття спадщини вчинив ряд дій, які свідчать про її прийняття.

Зазначав, що 10 травня 2008 року на підставі рішення 38-ї сесії 23-го скликання Волошнівської сільської ради від 17 вересня 2001 року ОСОБА_5 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 на земельну ділянку загальною площею 5,079 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Волошнівської сільської ради, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_6, де 3,8003 га - рілля, 1,1452 га - сіножаті та 0,1331 га - пасовища.

Волошнівською сільською радою при реєстрації та видачі ОСОБА_5 державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 відомості про кадастрові номери вищевказаних земельних ділянок не були визначені та не внесені до Державного земельного кадастру.

Право власності ОСОБА_5 на кожну із вказаних земельних ділянок буле зареєстровано у Державному земельному кадастрі 16 березня 2016 року на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 10 травня 2008 року та виготовленої за ініціативою спадкоємця ОСОБА_3 технічної документації із землеустрою, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру, а саме: НОМЕР_7 від 16 березня 2016 року (3,8003 га рілля, кадастровий номер НОМЕР_8), НОМЕР_9 від 16 березня 2016 року (1,1452 га сіножаті, кадастровий номер НОМЕР_10), НОМЕР_11 від 16 березня 2016 року (0,1331 га пасовища, кадастровий номер НОМЕР_12). виданих управлінням Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області.

14 грудня 2015 року спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 було подано до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Сумської області Білашенко Л.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено з підстав відсутності доказів прийняття спадщини, а саме - оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 10 травня 2008 року.

Оригінал правовстановлюючого документа на землю - Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 10 травня 2008 року знаходився у спадкодавиці ОСОБА_5 і після її смерті не знайдений, а його копія надана Управлінням Держгеокадастру у Роменському районі.

Вказував, що він як спадкоємець протягом строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї, вважається таким, що прийняв спадщину за заповітом.

Проте відповідач та спадкодавець ОСОБА_5 до дня смерті останньої не внесли відомостей до Державного земельного кадастру, тобто належним чином не провели в порядку, встановленому ст.182 ЦК України та ст. ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державної реєстрації прав власності на належну останній земельну ділянку, так як до Державного земельного кадастру тільки 16 березня 2016 року були внесені позивачем відповідні відомості про земельні ділянки, що підтверджено витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданий управлінням Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області.

Просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, розташовану на території Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,079 га, яка складається з ріллі площею 3,800 га, кадастровий номер НОМЕР_8; з сіножаті площею 1,145 га, кадастровий номер НОМЕР_10; з пасовища площею 0,133 га, кадастровий номер НОМЕР_12, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкодавиці ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 10 травня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_6.

Ухвалою Роменського районного суду Сумської області від 14 липня 2016 року визнано мирову угоду, укладену 29 червня 2016 року між представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 та Волошнівською сільською радою Роменського району Сумської області, за якою сторони домовилися, що відповідач за даною мировою угодою погоджується з тим, що слід визнати за позивачем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, розташовану на території Волошнівської сільської ради з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,079 га, яка складається: з ріллі площею 3,800 га, кадастровий номер НОМЕР_8; з сіножаті площею 1,145 га, кадастровий номер: НОМЕР_10; з пасовища площею 0,133 га, кадастровий номер НОМЕР_12, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкодавиці ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 10 травня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_6.

15 вересня 2016 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 та представник Волошнівської сільської ради сільський голова Качмарський І.П. звернулись до суду з заявою про виправлення описки в ухвалі Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 липня 2016 року, яку мотивували тим, що за позивачем ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнається в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, розташовану на території Волошнівської сільської ради Роменського району Сумської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,079 га, що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкодавиці ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 10 травня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_6.

Вказували, що в дійсності Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_6, який було видано спадкодавиці ОСОБА_5, реєструвався не 10 травня 2008 року, а 10 травня 2002 року, що підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру у Роменському районі від 01 вересня 2016 року № 479/04-07.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 7 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 про виправлення описки у судовому рішенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує, зокрема, що в позовній заяві, в заяві про визнання мирової угоди та в ухвалі Роменського міськрайонного суду від 14 липня 2016 року про затвердження мирової угоди було допущено описку в частині дати видачі Державного акту: зазначено «… серії НОМЕР_5 від 10 травня 2008 року» замість вірного « … серії НОМЕР_5 від 10 травня 2002 року», зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_6»

Зазначає, що до позовної заяви позивачем було додано копію вказаного Державного акту, надану позивачу Управлінням Держгеокадастру у Роменському районі (оригінал не було знайдено) та витяги від 13 березня 2016 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за номерами НОМЕР_11 (кадастровий номер НОМЕР_8), НОМЕР_7 (кадастровий номер НОМЕР_10), НОМЕР_9 (кадастровий номер НОМЕР_12) та довідка управління Держгеокадастру у Роменському районі від 01 вересня 2016 року № 479/04-07, з яких вбачається, що вказаний Державний акт серії НОМЕР_5 був виданий саме 10 травня 2002 року, що не було враховано судом першої інстанції при затвердженні мирової угоди між сторонами.

Зазначає також, що в разі визнання права власності на зазначені земельні ділянки за позивачем, Державний акт, який було видано на ім'я спадкодавця, втрачає чинність, а виправлення вказаної описки не змінює суть рішення (ухвали).

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі про затвердження мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем описки не можуть вважатись такими, оскільки як в позовній заяві, так і в мировій угоді сторони визначили, що державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_5 датований 10 травня 2008 року. Суд, розглядаючи справу, був позбавлений можливості вказати інші дані, ніж визначені сторонами в мировій угоді, а також поставити під сумнів ці дані, оскільки в судове засідання сторони не прибули, надавши заяви про розгляд справи без їх участі і оригінали документів суду не надали.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не повністю узгоджується з обставинами справи та вимогами матеріального та процесуального права.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Межі заявлених вимог включають в себе, зокрема, предмет та підстави позову.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 31, п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

У відповідача суд з'ясовує суть заперечення проти позову та характер такого заперечення (процесуальний чи матеріально-правовий).

З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які

необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню (предмет доказування; стаття 179 ЦПК).

Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорення.

Способи захисту порушеного права встановлені ст.16 ЦК України

Згідно ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, що брали участь у справі, виправити допущені в судовому рішенні описки.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на наведені норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції передчасно зробив висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про виправлення описки в ухвалі, з посиланням на те, що при укладенні та визнанні мирової угоди сторони самі визначились, що Державний акт, наявністю якого у спадкодавиці обґрунтовувався позов, був виданий в 2008 році.

Суд зробив цей висновок в порушення вимог процесуального закону, який передбачає, що мирова угода може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Враховуючи, що в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснено, що, уточнюючи позовні вимоги, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), і в цій справі предметом позову була вимога позивача про визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту, відомості про цей Державний акт, зокрема, дата його видачі, як істотна обставина, що має значення для справи, також підлягали перевірці не лише при вирішенні справи по суті шляхом ухвалення рішення суду, а і при визнанні мирової угоди.

Не встановлення при визнанні мирової угоди дійсної дати видачі державного акта на спірну земельну ділянку, посилання лише на ту дату, яку, можливо, помилково, вказали сторони, в тому числі позивач у позові, не відповідає вимогам процесуального закону.

Суд безпідставно відмовив у виправленні описки в ухвалі про визнання мирової угоди з тих підстав, що дату видачі державного акту - 10 травня 2008 року визначили самі сторони, з посиланням на те, що суд був позбавлений можливості вказати інші дані, ніж визначені сторонами в мировій угоді, а також поставити під сумнів ці дані, оскільки в судове засідання сторони не прибули, надавши заяви про розгляд справи без їх участі і оригінали документів суду не надали.

За таких обставин суд повинен був перевірити умови мирової угоди на відповідність її предмету позову, в тому числі і змісту Державного акту на право приватної власності на землю померлої ОСОБА_5, зокрема, дати його видачі, оскільки ця дата, в тому числі, зазначена в умовах мирової угоди і є предметом спору.

Визнання мирової угоди не є підставою для суду при цьому зазначати без перевірки дані, які відносяться до предмету спору.

Крім того, визнаючи мирову угоду та зазначаючи в ухвалі дату видачі Державного акта - 10 травня 2008 року, суд не звернув уваги на ту обставину, що дата видачі Державного акту при внесенні відомостей про реєстрацію права власності до державного земельного кадастру, зазначена інша - 10 травня 2002 року. Видається сумнівною і визначення дати видачі Державного акту на підставі копії останнього, з якої вбачається дата видачі - 10 травня 2002 року.

В Державному акті зазначено, що цей акт зареєстрований в книзі реєстрації видачі Державних актів за НОМЕР_6, що теж є підставою для перевірки - в якому році зареєстрований цей Державний акт.

Зазначене дає підстави вважати, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки суд порушив порядок, встановлений для вирішення вказаного питання - не перевірив наявність чи відсутність описки в зазначеній ухвалі з точки зору відповідності дійсності зазначених в ній відомостей предмету спору на підставі наданих сторонами доказів.

Колегія суддів виходить при цьому з того, що зазначення в ухвалі про затвердження мирової угоди іншої, чим дійсна, дати видачі державного акта на спірну земельну ділянку не дає підстав вважати, що мирова угода узгоджується з дійсними обставинами справи, якими обгрунтовувався позов, і суду слід було при визнанні мирової угоди та розгляді заяви про виправлення описки пересвідчитись у тому, що в ній викладені відомості, які відповідають предмету спору.

За таких обставин, без належної перевірки доводів заяви про допущення помилки в ухвалі суду відсутні підстави вважати, що суд визнав мирову угоду щодо належного предмета спору, тобто тієї земельної ділянки, право власності спадкодавця на яку підтверджується таким правовстановлюючим документом, як Державний акт з певною датою його видачі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 7 жовтня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі Роменського міськрайонного суду від 14 липня 2016 року скасувати, а справу надіслати до суду першої інстанції на новий розгляд заяви про виправлення описки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -