У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 99п-2008, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 450 000,00 грн на строк до 16 червня 2009 року включно, сплачуючи кредит щомісячно у строк до 10 числа наступного місяця.

Позивач зазначав, що до зазначеного вище кредитного договору протягом кількох років було укладено ряд додаткових угод, зокрема 17 червня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1, згідно якої збільшено відсоткову ставку до 28 % та змінено термін повернення кредиту - до 17 червня 2010 року. Крім того, 18 червня 2010 року укладено додаткову угоду № 2, якою встановлено відсоткову ставку у розмірі 25 % та змінено термін повернення кредиту до 18 червня 2011 року. Також, 03 лютого 2011 року укладено додаткову угоду № 3, якою відсоткову ставку збільшено до 28 %, збільшено суму кредиту до 940 000,00 грн та у п. 2.1 зазначено графік погашення у новій редакції. Зокрема, 02 березня 2011 року позичальник погашає суму боргу в сумі 304 000,00 грн, і 18 червня 2011 року - 636 000,00 грн. 28 лютого 2011 року укладено додаткову угоду № 4, якою збільшено суму кредиту до 2 500 000,00 грн. Також викладено п. 2.1 - графік погашення у новій редакції. 02 березня 2011 року укладено додаткову угоду № 5, якою п. 2.1 викладено графік погашення кредиту у новій редакції. 08 квітня 2011 року укладено додаткову угоду № 6, згідно якої п. 2.1 викладено у новій редакції. Зокрема ним передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту у готівковій або безготівковій формі на відкритий банком позичальнику позичковий рахунок 18 червня 2011 року в сумі 2 500 000,00 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором та додатковим угодам до нього, у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 27 серпня 2013 року становили 2 016 562,12 грн, яку ПАТ «Брокбізнесбанк» просив стягнути з відповідача на свою користь.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними, посилаючись на те, що кредитний договір № 99п-2008 від 13 червня 2008 року він не підписував, ніяких коштів за договором він не отримував, підписи на заявах про видачу готівки йому не належать.

ОСОБА_1 зазначав, що на момент підписання спірного договору йому виповнилося 73 роки, він є інвалідом 2-ї групи та пенсіонером, не працює, а отже, виникає сумнів, що людині із таким матеріальним становищем та такого віку, банк може легко видати кредитні кошти у розмірі 2 500 000,00 грн.

Також ОСОБА_1 зазначав, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Крім того, позивач посилався на те, що ПАТ «Брокбізнесбанк» надав розрахунок неустойки за невиконання зобов'язання за кредитом, що складає 550 088,78 грн. Проте, даний розрахунок суперечить п. 7.1 договору, яким встановлено, що неустойка підлягає сплаті на письмову вимогу банку. ПАТ «Брокбізнесбанк» не надано жодного доказу того, що ним було надіслано на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату неустойки.

На підставі наведеного просив суд визнати кредитний договір № 99п- 2008 від 13 червня 2008 року, додаткову угоду № 1 від 17 червня 2009 року, додаткову угоду № 2 від 18 червня 2010 року, додаткову угоду № 3 від 03 лютого 2011 року, додаткову угоду № 4 від 28 лютого 2011 року, додаткову угоду № 5 від 02 березня 2011 року та додаткову угоду № 6 від 08 квітня 2011 року недійсними.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2015 року, позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором № 99п-2008 у розмірі 2 016 562,12 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов і відмовити у задоволенні первісного позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 є позичальником за кредитним договором, умови якого належним чином не виконує.

Відповідно до висновку за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 5146/5147/15-32 від 05 червня 2015 року підписи від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі № 99п-2008 від 13 червня 2008 року, додатковій угоді № 1 від 17 червня 2009 року, додатковій угоді № 2 від 18 червня 2010 року, додатковій угоді № 3 від 03 лютого 2011 року, додатковій угоді № 4 від 28 лютого 2011 року, додатковій угоді № 5 від 02 березня 2011 року до кредитного договору № 99п-2008 від 13 червня 2008 року, заяві на видачу готівки № 22 від 13 червня 2008 року, заяві на видачу готівки № 10 від 03 лютого 2011 року, заяві на видачу готівки № 8 від 28 лютого 2011 року, виконані однією особою, самим ОСОБА_1.

Підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді № 6 від 08 квітня 2011 року до кредитного договору № 99п-2008 від 13 червня 2008 року у графі «Позичальник: ОСОБА_1.» у рядку «ОСОБА_1» виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, врахував висновок судово-почеркознавчої експертизи № 5146/5147/15-32 від 05 червня 2015 року, виходив з того, що підстави для визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними відсутні, а обставини, викладені в додатковій угоді № 6 до кредитного договору № 99п-2008 від 13 червня 2008 року, де підпис виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням його підпису, не спростовують факту отримання ним кредиту, оскільки даною додатковою угодою передбачено, що позичальник здійснює повернення кредиту у готівковій або у безготівковій формі на відкритий банком позичальнику позичковий рахунок згідно графіка погашення до 18 червня 2011 року в сумі 2 500 000 грн. Всі інші умови оспорюваного кредитного договору залишаються без змін.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова