У Х В А Л А

8 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,-

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа - ОСОБА_6, про припинення договору поруки,

встановила:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 серпня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано припиненим з 6 лютого 2012 року договір поруки від 22 серпня 2008 року № 1279-Ф/П-1 укладений між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Сведбанк» в забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_6. за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 1279-Ф.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишено без змін.

2 лютого 2016 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року з підстав пункту 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави заявниця додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року, від 5 березня 2015 року, від 17 червня 2015 року та від 21 жовтня 2015 року, в яких, на її думку, зазначена норма матеріального права застосована по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову про припинення договору поруки з огляду на те, що оскільки поручителем погоджені зміни до кредитного договору, які визначають умови та порядок збільшення обсягу відповідальності, зокрема, підвищення розміру процентної ставки за користування кредитом у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором шляхом підписання поручителем 5 лютого 2010 року з банком договору про внесення змін та доповнень до договору поруки, то додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності не потребується, що не суперечить частині 1 статті 559 ЦК України.

Разом з тим, у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 5 березня 2015 року, від 18 листопада 2015 року суд касаційної інстанції погодившись з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про визнання договору поруки припиненим виходив з того, що внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченою порукою, зокрема, збільшення процентної ставки, призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки додаткова угода між банком та поручителем про збільшення обсягу його відповідальності не укладалась;

- від 17 червня 2015 року та від 21 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції погодившись з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про визнання договору поруки припиненим виходив з відсутності факту повідомлення поручителя про збільшення його відповідальності, зокрема, збільшення процентної ставки згідно із укладеним договором між боржником та банком про внесення змін до кредитного договору.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, на які посилається заявник.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа - ОСОБА_6, про припинення договору поруки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема