Справа №592/3683/15-ц
Провадження №2/592/278/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючої судді - Фоменко І.М., за участю секретаря - Щербань Г.Г., за участю представників позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, який в судовому засіданні підтримала вона та її представник та мотивують тим, що 15.11.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований ВРАЦС СМУЮ, актовий запис №1935. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.04.2015р. шлюб було розірвано.

За час подружнього життя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 придбали: диван (2008 р.в.), вартістю 2400 грн.; електрична духовка (2009 р.в.) вартістю 400 грн.; килим (2009 р.в.), вартістю 500 грн.; штори (2009 р.в.), вартістю 700 грн.; електром'ясорубка «Zelmer» (2009 р.в.), вартістю 800 грн.; блендер «Scarlet» (2010 р.в.), вартістю 200 грн.; електрична плитка (2010 р.в.), вартістю 350 грн.; кондиціонер «Saturn» (2011 р.в.), вартістю 2300 грн.; човен гумовий «Лисичанка» (2011 р.в.), вартістю 500 грн.; холодильник двохкамерний «Whirpool» (2013 р.в.), вартістю 3500 грн.; мікрохвильова піч (2013 р.в.), вартістю 600 грн.; акустичні колонки 4u (2013 р.в.), вартістю 400 грн.; мультиварка «Philips» (2014 р.в.), вартістю 1000 грн.; шафа купе (2014 р.в.), вартістю 2500 грн.

Крім того в період шлюбу, у 2011 році сторонами був придбаний автомобіль Mitsubishi Lanser, 1.8 GTI, 1990 р.в., номер кузова НОМЕР_1, д.н. НОМЕР_2, який відповідач без згоди та відома дружини продав своєму батькові ОСОБА_6

Також, ще до шлюбу її батько - ОСОБА_7 придбав комплект меблів, а саме: кухня у складі: дві шафи приставні, дві шафи навісні (колір дуб молочний), вартістю 1000 грн. та комод 2-х ящиковий, під телевізор (колір світлий горіх), вартістю 500 грн., зазначене майно знаходиться у користуванні відповідача.

Просить суд виділити їй у користування електром'ясорубку «Zelmer» (2009 р.в.), вартістю 800 грн.; блендер «Scarlet» (2010 р.в.), вартістю 200 грн.; холодильник двохкамерний «Whirpool» (2013 р.в.), вартістю 3500 грн.; шафу купе (2014 р.в.), вартістю 2500 грн.; Виділити у користування ОСОБА_4 диван (2008 р.в.), вартістю 2400 грн.; електричну духовку (2009 р.в.) вартістю 400 грн.; килим (2009 р.в.), вартістю 500 грн.; штори (2009 р.в.), вартістю 700 грн.; електричну плитку (2010 р.в.), вартістю 350 грн.; кондиціонер «Saturn» (2011 р.в.), вартістю 2300 грн.; човен гумовий «Лисичанка» (2011 р.в.), вартістю 500 грн.; мікрохвильову піч (2013 р.в.), вартістю 600 грн.; акустичні колонки 4u (2013 р.в.), вартістю 400 грн.; мультиварку «Philips» (2014 р.в.), вартістю 1000 грн.; Визнати, що автомобіль Mitsubishi Lancer, 1.8 GTI, 1990 p.в. номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_3 станом на день зняття його відповідачем з реєстрації в органах ДАІ належав ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності; Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію половини вартості автомобіля Mitsubishi Lancer, 1.8 GTI, 1990 р.в., номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_4 в розмірі 37 670-00 грн. за належну їй частку у спільному майні подружжя; Визнати меблі, а саме кухня у складі: дві шафи приставні, дві шафи навісні (колір дуб молочний), вартістю 1000 грн. та комод 2-х ящиковий, під телевізор (колір світлий горіх), вартістю 500 грн., які придбані 25.09.2007 року, та знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 приватною власністю ОСОБА_5, витребувати у ОСОБА_4 зазначені меблі до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_2; стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вважають, що позивачкою не надано жодного доказу того, що зазначене нею майно було придбано за час шлюбу, крім того, щодо поділу автомобіля, зазначили, що спірний автомобіль було продано 27.01.2015р. у відповідності до довідки-рахунку №020576. Шлюб між сторонами було розірвано 08.04.2015р., тобто майже через три місяці після продажу автомобіля. Таким чином, зазначене майно було відчужене сторонами в шлюбі, коли воно перебувало в їхній спільній власності, та на час розгляду зазначеної справи дане майно відсутнє. Продаж автомобіля було вчинено в інтересах сім'ї та про це добре була проінформована позивачка та на той час не висловлювала жодних заперечень щодо такого правочину. Позивачка не визнавала не дійсним правочин щодо відчуження автомобіля протягом всього цього часу, не ставить про це своїх позовних вимог вона й по сьогодення. Кошти, що були отримані від продажу автомобіля становлять 18 300,00 грн., що підтверджується довідкою - рахунком. Оцінка, що наведена в звіті про оцінку майна - спірного автомобіля, в сумі 75 340,00 грн. є надмірно завищеною. Кошти від продажу автомобіля були використані сторонами, частково в інтересах сім'ї на харчування, одяг та погашення боргів, інша частина була поділена сторонами в рівних частинах, при вирішенні питання про поділ майна при розлученні. При поділі коштів від продажу автомобіля, приблизно вийшло по 6000 - 7000 грн. на кожну із сторін. Відповідач використав частину зазначених коштів на оплату свого навчання, що підтверджується чеком від 01.04.2015р.

Також зазначив, що згідно з ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналогічні за змістом положення містяться у п. 25 Постанови, а саме: «Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.»

Крім того з уточненої позовної заяви ОСОБА_5 вбачається, що вона має за мету витребувати у відповідача з незаконного володіння майно, а саме: комплект меблів для кухні у складі дві шафи приставні, дві шафи навісні (колір дуб молочний), а також комод 2-х ящиковий під телевізор (колір світлий горіх). На підтвердження наявності цього майна позивачка надає квитанції від 25.09.2007р. на суму 1500 грн. Як вбачається з наданих квитанцій, платником за комод та кухонний гарнітур є ОСОБА_7, тобто він і є власником зазначеного майна. Твердження про те, що ОСОБА_7 подарував позивачці зазначене майно ні чим не підтверджується. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що працює разом з ОСОБА_5 в одному відділі, щовечора чоловік ОСОБА_5 приїжджав на автомобілі та забирав її з роботи, ніколи сварок між ними не виникало. Була у них вдома одного разу, бачила, що у подружжя є шафа-купе, кухонний стіл, табуретки, холодильник, мультиварка, диван, телевізор, пояснила, що ще на роботі позивачка дивилась у інтернеті холодильники, казала, що планували купити, крім того ОСОБА_5 розповідала на роботі, що чоловік на день народження подарував мультиварку.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він є приватним підприємцем по виготовленню та продажу меблів, у нього з 2006 року водієм працює ОСОБА_7 - батько позивача, який заказував для себе виготовлення меблів та у 2014 році продав батьку позивачки шафу-купе з двома дзеркалами та двома розсувними дверцятами за 2500 грн., який ОСОБА_7 придбав для своєї доньки. Повідомив, що батько позивачки у 2006-2008 році замовляв та допомагав виготовляти також комод, меблі для кухні - дві нижніх та дві верхніх шафи, але для кого він їх купляв - не знає.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є батьком позивачки та йому відомо, що подружжя у шлюбі придбали диван, кондиціонер, холодильник, м'ясорубку, мультиварку, шафу-купе, електричну духовку, електричну плитку, гумовий човен, мікрохвильову піч, блендер. М'ясорубку для дітей він та його дружина дарили разом з батьками чоловіка доньки, за кошти, які платили порівну. Шафу-купе ОСОБА_7 для доньки замовляв у фірмі, де працює. Донька не отримувала грошових коштів від продажу автомобіля, він взагалі не знав про продаж автомобіля. Коли сторони уклали шлюб, у них взагалі нічого не було, усе майно з кімнати доньки перейшло до подружжя.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивачки, після одруження її донька разом з чоловіком мешкали разом з ними по АДРЕСА_3, а з літа 2009 року в кімнаті гуртожинку по АДРЕСА_4. Під час шлюбу подружжям був придбаний диван на гроші подаровані на весілля, крім того серед майна, яке придбано подружжям: шафа-купе, мультиварка, холодильник, електрична м'ясорубка, мікрохвильова піч, кондиціонер, кухонна плитка, автомобіль, човен, фотоапарат.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона мешкає на третьому поверсі гуртожитку за адресою АДРЕСА_5 та бачила, як взимку 2015 року вивозили речі та меблі з кімнати ОСОБА_5. До кімнати вона не заходила, тільки бачила, як виносили речі.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона допомогала робити ремонт в кімнаті гуртожитку за адресою АДРЕСА_5, яку отримала ОСОБА_13 у влітку 2009 року. Вона майстер трудового навчання та студенти допомогали робити ремонт у кімнаті, шпаклювали стіни, натягували стелю. ОСОБА_13 у попереднього користувача кімнати придбала меблі, шафу, диван, килим та вікнах висіли штори. Після вселення докімнати подружжя ОСОБА_13, вона у кімнаті не була.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що її син ОСОБА_4 одружився у листопаді 2008 року та проживали у батьків невістки ОСОБА_5. Влітку 2009 року їй надали кімнату у гуртожитку та вони робили ремонт. У попереднього наймача кімнати ОСОБА_14 вона придбала меблі диван, шафу, килим та штори, холодильник високий білий надали свій у користування. До шлюбу у сина був автомобіль, який він продав та придбав інший Фольцваген, який був у поганому стані та він продав батьку у січні 2015 року. Взимку 2015 року невістка ОСОБА_5 зі своїм батьком вивезли з кімнати речі та меблі.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що його жінка отримала кімнату у гуртожитку, зробили ремонт та в кімнату переїхали проживали їх син з дружиною. Вони придбали холодильник та давали користувалися сину. Взимку 2015 року невістка ОСОБА_5 з батьком забрала речі та меблі. У сина до шлюбу був автомобіль, який він сам виплачував, в подальшому придбав інший автомобіль, який в січні 2015 року син йому продав за 18000 грн.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 15 листопада 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1935, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Від подружнього життя є неповнолітня дитина син ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Подружжя ОСОБА_15 до середини січня 2015 року проживали разом, після чого їх сімейні відносини були припинені та вони стали мешкати за різними адресами.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.04.2015 року шлюб між ОСОБА_15 розірваний, рішення в апеляційній інстанції не оскаржувалось та набрало законної сили 21.04.2015 року (а.с.34).

За час подружнього життя подружжя ОСОБА_15 придбали:. автомобіль MITSUBISHI LANGER 1.8 GTІ, рік випуску 1990, про що сторони не заперечували у судовому засіданні.

Зазначений автомобіль було продано ОСОБА_4 27.01.2015р. згідно довідки-рахунку №020576 - ОСОБА_15 під час припинення спільного ведення господарства (а.с. 45).

Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, які регулюються Сімейним та Цивільним Кодексами України.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Згідно звіту про оцінку майна від 07.04.2015 рок. Ринкова вартість автомобіля легковий MITSUBISHI LANGER 1.8 GTi, рік випуску 1990, станом на 07.04.2015р. складає 75340,00 грн.(а.с. 10-27).

Згідно довідки Управління ДАІ УМВС Украхни в Сумській області станом на 05.03.2015 р. Автомобіль MITSUBISHI LANGER 1.8 GTІ, 1990 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований за громадянином ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає за адресою АДРЕСА_6 (а.с.22).

Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається із пояснень сторін, вони проживали в кімнаті гуртожитку, яку отримала мати відповідача ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_7, де знаходиться частина меблів та речей побутого призначення, але з боку позивача ОСОБА_3 не надано безспірних доказів, про придбання зазначеного у позовній заяві майна, саме подружжям Глущенко, не доведена вартість майна, та що вказане майно перебуває у користуванні відповідача.

З огляду на положення ст. 60 СК України позивачка не надала суду переконливих доказів про придбання шафи-купе саме подружжям ОСОБА_4, оскільки згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 11.08.2014 р. кошти в сумі 2500 грн. сплачені ОСОБА_7 (а.с.64), та що саме вказана шафа перебуває у кімнаті гуртожитку, де мешкає відповідач ОСОБА_4

Згідно ч. 2, 3 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначена норма стосується майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Довідкою рахунком від 27.01.2015 року проведено перереєстрацію транспортного засобу легкового автомобіля MITSUBISHI LANGER 1.8 GTІ, 1990 року випуску за ОСОБА_15 та зазначена сума 20310 грн. (а.с.45)

Отже, з огляду на умови довідки рахунку, тобто договору купівлі-продажу автомобіля, відсутності згоди іншого подружжя та відсутність вимоги про визнання вказаного договору недійсним у частині відчудження майна за певну суму коштів, а також положень ст. 65 СК України, спірний автомобіль не може бути предметом поділу з підстав, заявлених у позові та стягнення з відповідача ? частини коштів за висновком єксперта, оскільки на час розгляду справи він є власністю іншої особи.

З урахуванням викладеного у суду немає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11, 57- 60, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 60, 65, 70 Сімейного кодексу України, ст. 15, 16 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити за необгрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 10.02.2016 р.

Суддя І.М. Фоменко