АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/54/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3040/16Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т. О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Житлово - експлуатаційна організація № 2", за участю третіх осіб: Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт його спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 у період часу із вересня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до дня смерті останньої.

В обґрунтування позову ОСОБА_5 вказував, що у вересні 2003 року познайомився із ОСОБА_4 та почав проживати з нею у належній їй квартирі АДРЕСА_1 однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання було проведено ремонт у вказаній вище квартирі, виконано роботи по заміні сантехніки, спільно куплено побутову техніку, а також меблі, посуд. Він піклувався про ОСОБА_4, здійснював оплату її лікування, а після смерті займався похованням, продовжив проживати у спільній квартирі, утримуючи її у належному стані, сплачуючи комунальні послуги.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2016 року позов залишено без задоволення.

З даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 не погодився та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог задовольнивши їх.

Зокрема наголошує на тому, що суд першої інстанції не виконав вимог процесуального закону щодо належної оцінки доказів, їх належності та допустимості, а також достатності та взаємного звязку доказів у їх сукупності та відповідно зробив необґрунтований висновок.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20.05.2013 року в м. Полтаві померла ОСОБА_4, що підтверджено даними актового запису про смерть № 352 від 21.05.2013 року (а.с. 215, 216).

Листом за № 221/01-16 від 01.02.2014 року державним нотаріусом Четвертої Полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. повідомлено ОСОБА_2, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 не заводилася. Окрім цього, заявником пропущено строк, встановлений для прийняття спадщини та не надано документів, які підтверджують родинні чи інші відносини зі спадкодавцем (а.с. 28).

Згідно даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_1, виданого 25.12.2013 року Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області на ім'я ОСОБА_2, місце реєстрації останнього зазначено за адресою: АДРЕСА_2 на строк із 12.11.2013 року по 08.05.2014 року, із 11.06.2014 року по 25.07.2014 року. 31.12.2015 року ОСОБА_2 знятий із місця проживання. (а.с. 4).

На запит суду відділом ДРАЦС Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції повідомлено про відсутність по відділах ДРАЦС управлінь юстиції Полтавської області актових записів про шлюб відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також за період з 2003 року по теперішній час за даними книг державної реєстрації актів цивільного стану. (а.с.48).

07.10.2015 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 25.01.2016 року, у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_7, виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа: Четверта Полтавська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування у зв'язку з наявністю фактичних шлюбних відносин відмовлено (а.с.62-64, 87-88).

Підставою для відмови у позові стало зокрема те, що ОСОБА_2 на день відкриття спадщини проживав та мав тимчасову реєстрацію у АДРЕСА_2 а саме: з 12.11.2013 року по 08.05.2014 року, що вбачалося зі змісту копії паспорта ОСОБА_2

До того ж, в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 25.01.2016 року йдеться про те, що ОСОБА_2 проживає у будинку АДРЕСА_2 Ним не надано переконливих доказів на підтвердження того, що він постійно, будучи, пов'язаним спільним побутом, проживав на момент смерті зі спадкодавцем у її квартирі. Відсутні докази, які б підтверджували і той факт, що позивач продовжував проживати у спірній квартирі після смерті ОСОБА_4, користуватися нею, утримувати її. Надана позивачем копія медичної документації не є належним доказом спільного проживання однією сім'єю. У строк, встановлений для прийняття спадщини, позивач із заявою про прийняття спадщини не звертався. Питання про визначення додаткового строку позивачем не порушувалося.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд вірно виходив з того, що для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, юридично важливою обставиною є не сам по собі факт спільного проживання в житловому приміщенні особи з спадкодавцем, а доведеність факту спільного проживання зазначених осіб, як сім'ї, їх пов'язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між такими особами взаємних прав і обов'язків, чого позивачем зроблено не було.

Так, на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надано документи на побутову техніку, однак з їх змісту не можливо встановити ким саме придбавалася ця техніка, а також те, що вона була придбана на спільні потреби та спільні кошти.

Оплата комунальних послуг, згідно чеків від 16.06.2015 року, 17.09.2015 року, 04.08.2015 року, також жодним чином не підтверджує факт проживання померлої ОСОБА_4 з ОСОБА_2, оскільки здійснювалася після смерті ОСОБА_4

Між тим, покази свідків також не доводять факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як сім'ї, а саме пов'язаності протягом не менш як п'яти років, спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю взаємних прав і обов'язків.

До того ж, вирішуючи спір суд першої інстанції правильно врахував наявність ряду судових рішень, якими встановленні факти, що мають преюдиційне значення в даній справі згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України та які не підлягають доказуванню.

Факт спільного проживання позивача та ОСОБА_4 вже був предметом розгляду в суді. Так, залишаючи без змін рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2016 року, Апеляційний суд Полтавської області в ухвалі від 25.01.2016 рокувідзначив, що позивачем не було надано переконливих доказів на підтвердження того, що він постійно, будучи, пов'язаним спільним побутом, проживав на момент смерті зі спадкодавцем у квартирі. Надана позивачем копія медичної документації не є належним доказом спільного проживання однією сім'єю. У строк, встановлений для прийняття спадщини, позивач із заявою про прийняття спадщини не звертався. Питання про визначення додаткового строку позивачем не порушувалося.

Інших доказів на підтвердження даного факту позивачем не надано.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» є неналежним відповідачем у справі, оскільки належним відповідачем повинно бути Управління майном комунальної власності міста, яке брало участь у справі як третя особа. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що зазначена установа також не є належним відповідачем у справі, оскільки являється лише органом територіальної громади, тобто Полтавської міської ради, яка і має бути стороною у справі.

Твердження апелянта, що суд при виявленні неналежного відповідача, повинен був винести ухвалу про залишення позову без руху та надати позивачу час для усунення таких недоліків, є безпідставними, оскільки суд діє в межах принципу диспозитивності, а заміна неналежного відповідача належним можлива тільки за клопотанням позивача.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись вказаними нормами закону, суд першої інстанції прийшов до вірного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту його проживання із ОСОБА_4 більше п'яти років однією сім'єю, а позов заявлений до неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткової юридичної оцінки не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення постановлено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не вбачається підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ____________ Панченко О.О.