Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судових засідань ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Ужгород, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.

В обґрунтування позову зазначив наступне.

01.11.2005 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 132/19/05-МЖК, реєстраційний номер в системі обліку банка № 00, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 17 000 доларів США, терміном до 01.11.2020 року зі сплатою 12,5 % річних та зобовязався щомісячно здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки за його користування.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, між позивачем та ОСОБА_3, другим відповідачем у цій справі, було укладено договір поруки № 132/19/05-МЖК від 01.11.2005 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, між позивачем та ОСОБА_4, третім відповідачем у цій справі, було укладено договір поруки № 132/19/05-МЖК (1) від 01.11.2005 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, між позивачем та ОСОБА_5, четвертим відповідачем у цій справі, було укладено договір поруки № 132/19/05-МЖК (2) від 01.11.2005 року.

Відповідно до умов договорів поруки, поручитель зобовязується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобовязань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Станом на 15.10.2015 року заборгованість першого відповідача ОСОБА_2 складає 7 373,51 доларів США заборгованість по кредиту та процентам та 5 774,23 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, в тому числі:

-5 761,64 доларів США, заборгованість по кредиту строкова;

-944,40 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена;

-78,25 доларів США заборгованість по процентах поточна;

-589,22 доларів США заборгованість по процентах прострочена;

-3 593,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності;

-2 181,21 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів.

З урахуванням викладеного та із посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України та п. 7.1. кредитного договору та п. 2.2. договорів поруки позивач просить суд стягнути солідарно вищезазначену заборгованість та судовий збір з відповідачів.

Представник позивача у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце його розгляду був судом повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву від 06.09.2016 року про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі та їх представники у судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце його розгляду був судом повідомлений належним чином, будь яких заяв від них до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

01 листопада 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 132/19/05-МЖК, за умовами п.1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 17 000,00 доларів США, на строк з 01.11.2005 року по 01.11.2020 року (п. 1.2.1 договору) зі сплатою процентів в розмірі 12,50% річних за використання кредитних коштів (п. 1.3.1).

Кредит надавався шляхом видачі готівки через касу банку із цільовим призначенням купівля квартири (п. 1.4, 1.5 договору).

Разом із цим договором сторонами був підписаний додаток № 1 до кредитного договору - графік погашення кредиту на період з 10.12.2005 по 01.11.2020 року із ануїтетними платежами у 94,44 доларів США щомісячно та у останній місяці 95,24 долари США.

Протягом дії цього договору між сторонами також була підписана додаткова угода № 0 від 16.10.2006 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, між позивачем та ОСОБА_3, другим відповідачем у цій справі, було укладено договір поруки № 132/19/05-МЖК від 01.11.2005 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, між позивачем та ОСОБА_4, третім відповідачем у цій справі, було укладено договір поруки № 132/19/05-МЖК (1) від 01.11.2005 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором споживчого кредиту, між позивачем та ОСОБА_5, четвертим відповідачем у цій справі, було укладено договір поруки № 132/19/05-МЖК (2) від 01.11.2005 року.

Відповідно до умов п. 1.1, 1.4 договорів поруки, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх зобовязань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Оскільки позичальник не виконує умови кредитного договору № 132/19/05-МЖК від 01.11.2005 року, станом на 15.10.2015 року заборгованість першого відповідача ОСОБА_2 складає 7 373,51 доларів США заборгованість по кредиту та процентам та 5 774,23 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, в тому числі:

-5 761,64 доларів США, заборгованість по кредиту строкова;

-944,40 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена;

-78,25 доларів США заборгованість по процентах поточна;

-589,22 доларів США заборгованість по процентах прострочена;

-3 593,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності;

-2 181,21 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Правові наслідки невиконання зобовязання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначено у постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13 за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель

(ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 зазначеного Кодексу порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.09.2014 у справі за № 6-145цс14, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 року) статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з

моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 31 березня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Судом встановлено наявність у ПАТ «УкрСиббанк» відповідної ліцензії та дозволів (а.с. 37-40).

Вимоги поручителям про сплату боргу були направлені позивачем рекомендованими листами у серпні 2015 року.

З наданої позивачем суду довідки розрахунку заборгованості за кредитом (а.с. 14 26) вбачається, що вперше прострочення ануїтетних платежів було допущене позичальником, першим відповідачем у цій справі, 17.12.2014 року, пеня була обрахована позивачем за період з 03.03.2015 року по 15.10.2015 року, тобто позов предявлений до суду в межах строків позовної давності.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Що ж стосується стягнення витрат із сплати судового збору з відповідачів солідарно, суд вважає за необхідне зазначити, що ані ЦПК України, ані Законом України «Про судовий збір» не передбачено стягнення цих витрат солідарно, відтак суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати із сплати судового збору у розмірі по ? від сплаченої суми у 2 512,44 грн. з кожного, що складає 628,11 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 553, 559, 610, 1048, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Стягнути з солідарно з:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, Закарпатська область, м. Чоп, пров. Прикордонників, буд. 7 «а», кв. 23, ідентифікаційний номер НОМЕР_4,

на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код банку 09807750, м. Харків, просп. Московський, 60, ідентифікаційний код 09807750, заборгованість за кредитним договором № 132/19/05-МЖК від 01 листопада 2005 року станом на 15.10.2015 року в сумі 7 373,51 доларів США (сім тисяч триста сімдесят три долари США 51 цент США) заборгованості по кредиту та процентам та 5 774,23 грн. (пять тисяч сімсот сімдесят чотири гривні 23 копійки) пені за несвоєчасне погашення заборгованості, в тому числі:

-5 761,64 доларів США, заборгованість по кредиту строкова;

-944,40 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена;

-78,25 доларів США заборгованість по процентах поточна;

-589,22 доларів США заборгованість по процентах прострочена;

-3 593,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності;

-2 181,21 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Харків, просп. Московський, 60, ідентифікаційний код 09807750, витрати із сплати судового збору в сумі 628,11 грн. (шістсот двадцять вісім гривень 11 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Харків, просп. Московський, 60, ідентифікаційний код 09807750, витрати із сплати судового збору в сумі 628,11 грн. (шістсот двадцять вісім гривень 11 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Харків, просп. Московський, 60, ідентифікаційний код 09807750, витрати із сплати судового збору в сумі 628,11 грн. (шістсот двадцять вісім гривень 11 копійок).

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, Закарпатська область, м. Чоп, пров. Прикордонників, буд. 7 «а», кв. 23, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», м. Харків, просп. Московський, 60, ідентифікаційний код 09807750, витрати із сплати судового збору в сумі 628,11 грн. (шістсот двадцять вісім гривень 11 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_6