Справа № 522/6289/15-ц
Провадження №2/522/3306/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.

за участю секретаря судового засідання Прусс О.М.,

розглянувши в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «ІМЕКСБАНК», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень просив в рахунок погашення заборгованості за договором безпроцентної цільової позики від 15.11.2014 року звернути стягнення на предмет застави: 1/6 частину депозитного вкладу заставодавця у ПАТ «Імексбанк», за публічним договором №1 банківського вкладу (депозиту) затвердженого Головою правління АТ «Імексбанк» 20 січня 2014 року та договору № 0 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 07 липня 2014 року, шляхом зобовязання ПАТ «ІМЕКСБАНК» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3, включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням суми, що підлягає відшкодуванню у розмірі 198 634,15 грн., здійснивши виплату гарантованих сум відшкодування через банки агенти на підставі укладених з ними договорів.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що між позивачем та ОСОБА_2 15.11.2014 року був укладений договір безпроцентної цільової позики, згідно якого позивач надав ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 196 000 гривень, які ОСОБА_2 зобовязався повернути. ОСОБА_2 повернув лише 14 000 грн., в звязку з чим на теперішній час заборгованість складає 182 000 грн. В забезпечення виконання зобовязання за договором позики від 15.11.2014 року, позивач і відповідач ОСОБА_2, 15.11.2014 року уклали договір застави майнових прав, згідно положень якого, ОСОБА_2 А,О. надав в заставу 1/6 частину депозитного вкладу, що зберігається в ПАТ «Імексбанк». Оскільки ОСОБА_2 частково виконав зобовязання, сплативши позивачу 14000 гривень, а в іншої частині, зобовязання не виконав, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності та підтримала вимоги уточнюючої позовної заяви просила задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, уточнену позовну заяву визнав в повному обсязі.

Представник відповідачів у судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності та заперечував проти задоволення позову, зазначив, що ПАТ «Імексбанк» не перебував з позивачем в будь-яких договірних правовідносинах. ОСОБА_1 не є вкладником банку, з ним не укладалося жодних договорів, тому не має прав на отримання гарантованого відшкодування за рахунок ФГВФО. Задоволення позову змінить передбачену законом черговість в задоволенні вимог кредиторів, призведе до стягнення грошових сум не з ПАТ «Імексбанк», а з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що спричинить державні збитки, тому, посилаючись на незаконність та неправомірність позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити, у звязку з наступним.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 15.11.2014 року був укладений договір позики, згідно п.1.1. якого, позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 196 000 гривень, а ОСОБА_2 зобовязується повернути отриману грошову суму.

На підтвердження факту виконання зобовязання з боку ОСОБА_1 в частині виплати вказаної грошової суми ОСОБА_2, останнім, 15.11.2014 року була складена відповідна розписка про отримання грошової суми в розмірі 196 000 гривень.

В якості забезпечення виконання виниклого грошового зобовязання, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір застави майнових прав від 15.11.2014 року, згідно умов якого, ОСОБА_2 передав позивачу в заставу 1/6 частину депозитного вкладу у ПАТ «Імексбанк» в розмірі 75000 доларів США.

ОСОБА_2 частково виконав зобовязання за договором позики від 15.11.2014 року, сплативши позивачу 14000 гривень.

Окрім цього, судом встановлено, що між ОСОБА_2 та АТ «Імексбанк» був укладений договір НОМЕР_1 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, згідно якого, ОСОБА_2 передав АТ «Імексбанк» грошову суму в розмірі 75000 доларів США під 11 відсотків річних.

Постановою Правління національного банку України від 26 січня 2015 року публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вищевказаної постанови Національного банку України, Виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийнято рішення № 16 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» (код за ; місцезнаходження: 65039, м.Одеса, пр-т Гагаріна, 12а).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 травня 2015 р. № 330 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Імексбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 27 травня 2015 р. № 105, "Про початок процедури ліквідації АТ "Імексбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ "Імексбанк".

Суд вважає, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3 не виникло будь-яких правовідносин, тоді як такі правовідносини виникли між відповідачем ОСОБА_2 та ПАТ «Імексбанк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» грошову суму в розмірі 200000 гривень у порядку встановленому законодавством (а.с.89), у звязку з чим, суд вважає, що повторна виплата кредитору ОСОБА_2 ОСОБА_1 грошової суми в вказаному розмірі, діючим законодавством не передбачена.

Згідно з частиною 1 статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною 3 статті 1058 ЦК України, до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким встановлюються повноваження, порядок виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, врегульовані наслідки запровадження щодо банку тимчасової адміністрації.

Так, згідно з частинами 5, 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до вкладників віднесено фізичних осіб, які уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката. Згідно з положеннями статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку.

Таким чином, аналіз вищевказаних положень законодавства, свідчить про те, що позивач не є кредитором банку в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак, при цьому, суд зазначає, що після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним та застосовується переважно перед нормами цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, зокрема, банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно з пунктом 20.9. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року (зі змінами та доповненнями), після прийняття Національним банком рішення про відкликання в банку банківської ліцензії (власником банку рішення про ліквідацію банку) і призначення ліквідатора поточні та вкладні (депозитні) рахунки клієнтів закриваються ліквідатором банку.

Відповідно до частини 3 статті 1075 ЦК України, залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Отже, у зв'язку із прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та припинення банку як юридичної особи, в банку виникає зобов'язання щодо видачі вкладнику його грошових коштів, внесених ним на банківський рахунок як депозит, а також виплати процентів, нарахованих на суму вкладу (депозиту). Відтак, вкладник, який є кредитором банку на суму вкладу та процентів за користування вкладом, вправі заявити уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку про свої вимоги до банку-боржника у строк, встановлений частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, задоволення вимог окремих кредиторів поза межами процедури ліквідації банку порушує в цілому баланс інтересів кредиторів банку та не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, суд встановив, що з 26 січня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення АТ «Імексбанк» з ринку. На теперішній час в банку вже введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року справі № 6-2001цс15.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що виконання боргового зобовязання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не може бути підставою для порушення встановленого законом порядку здійснення розрахунків з кредиторами банку-боржника.

Керуючись Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення ліквідації АТ «Імексбанк» ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Чернявська

10.02.2016