РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Апаллонової Ю.В.

при секретарі Кудряшовій Ю.І.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в якому зазначив наступне.

10.07.1993 року між ним та відповідачем, було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 934 . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відносини між ним та відповідачем значно погіршилися, вони перестали розуміти один одного, довіряти один одному. Протягом всього часу сумісного проживання сторони постійно сперечалися з тих чи інших підстав, втрачали відчуття єдності та сімейного благополуччя, любові та поваги один до одного, внаслідок чого у них сформувалися різні погляди на поняття сім'я, подружнє життя. Сім'я фактично розпалася, припинено ведення спільного господарства. На даний момент позивач проживає окремо від дружини, поновлювати шлюбні відносини не збирається. Посилаючись на ті обставини, що сторони втратили один до одного почуття, спільне життя з відповідачем не склалося, просив суд розірвати шлюб.

Позивач та його представник у судовому засідання підтримали викладене в позовній заяві, наполягали на позовних вимогах, просять суд задовольнити їх в повному обсязі. Позивач зазначав, що дійсно сімя припинила своє існування остаточно і він впевнений, що відновлення сімейних стосунків є неможливим.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні не заперечували проти розірвання шлюбу, однак надали письмові заперечення, в яких відповідачка зазначила, що доданий позивачем до позову документ не співпадає з документом фактичної державної реєстрації шлюбних відносин сторін, оскільки у ньому невірно вказано прізвище дружини. А також зазначила, що на теперішній час наявні майнові вимоги відповідача щодо поділу спільного майна подружжя.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя.

Частиною другою ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що 10.07.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, було укладено шлюб, зареєстрований міським відділом ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 934 . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

ОСОБА_1 заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що спільне життя між подружжям стало суперечити його інтересам, а також інших обставин, що роблять неможливим їхнє подальше спільне проживання.

Судом встановлено, що спільне господарство сторони не ведуть, сімейних відносин не підтримують. Примирення та збереження сімї неможливе.

З'ясувавши фактичні взаємостосунки між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також , враховуючи ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, у якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту с) однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих та з врахуванням норм ст. 112 СК УК України, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, інтересам суспільства, у зв'язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний.

Позивач не заявляв вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до копії актового запису про укладення шлюбу № 934 від 10.07.1993 року, складеного відділом ЗАГС виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів Запорізької області, прізвище позивача до укладення та після укладення шлюбу зазначено „Петерик, яке було виправлено на підставі висновку Орджонікідзевського відділу ДРАЦС Запорізького міського управління юстиції № 156/02-05/5-05.06 85 від 23.12.2015 року, а прізвище відповідачки після укладення шлюбу „Пєтєрік. Зазначена обставина не перешкоджає відповідачці внести виправлення в актовий запис про укладення шлюбу щодо її прізвища, згідно вимог чинного законодавства та не перешкоджає розгляду справи про розірвання шлюбу по суті.

Керуючись ст. 104, ч. 3 ст. 105, 110, 112,113,115 СК України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212, 214, 215,235 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (06.12.1970р.н) та ОСОБА_3 (12.12.1973 р.н.), зареєстрований 10 липня 1993 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №934.

Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Суддя: Ю.В.Апаллонова