У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерія Валеріївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2006 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладений кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит в сумі 70 000 доларів США зі сплатою 14% річних, умови якого змінювалися сторонами з укладенням відповідних додаткових угод.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір іпотеки, за умовами якого він передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1; зі зміною умов кредитного договору сторони внесли відповідні зміни і до договору іпотеки.

22 березня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вчинено виконавчий напис, згідно з яким звернено стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищезазначеної квартири, банку надано право задовольнити свої вимоги у розмірі 697 488,18 грн, з яких: 647 370,64 грн - заборгованість за кредитом, 33 826,77 грн - заборгованість за процентами, 3 602,64 грн - пеня за несвоєчасну сплату планового платежу за тілом кредиту, а також 12 688,13 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом.

Позивач просив визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і скасувати його, оскільки жодних вимог про погашення заборгованості від іпотекодержателя він не отримував. Крім того, приватний нотаріус не мав доказів безспірності заборгованості.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 252 від 23 березня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В., про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 28 грудня 2006 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 70 000 доларів США зі сплатою 14% річних, кінцевим терміном повернення якого було 28 грудня 2016 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Додатковою угодою № 1 від 2 серпня 2007 року до кредитного договору збільшено ліміт кредитування на 20 000 доларів США, а додатковою угодою № 2 від 3 червня 2010 року сторони погодили збільшення строку кредиту на 107 календарних місяців.

9 серпня 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав ОСОБА_3 вимогу про повернення заборгованості за кредитом у сумі 77 681,52 доларів США, що еквівалентно 619 199,40 грн, яку він особисто отримав 9 вересня 2011 року.

27 квітня 2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду № 4, згідно якої сторони погодили, що заборгованість позичальника становить 81 171,13 доларів США, що еквівалентно 648 370,64 грн. Крім того, цією ж угодою сторони змінили валюту виконання зобов'язань за кредитним договором з доларів США на гривню та визначили датою остаточного погашення кредиту 27 грудня 2025 року.

22 березня 2013 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 для погашення заборгованості за кредитним договором.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міського управління юстиції від 22 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму, яка не відповідає безспірній сумі заборгованості, оскільки позивачу не було повідомлено про зазначений у ньому розмір заборгованості. Крім того, вимога від 9 серпня 2011 року стосувалася кредитного договору з іншими умовами, періоду і розміру заборгованості, аніж ті, що містить виконавчий напис.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем п. 31. Порядку.

Встановивши, що письмова вимога від 9 серпня 2011 року стосувалася кредитного договору з іншими умовами та на іншу суму заборгованості, ніж вказано в оспореному виконавчому написі нотаріуса, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права; рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи й скасоване апеляційним судом помилково.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції помилково вважав безспірною заборгованість, про стягнення якої 23 березня 2013 року вчинено виконавчий напис, не врахувавши, що вимога, отримана боржником 9 вересня 2011 року, містила посилання на кредитний договір з іншими умовами, щодо іншого періоду заборгованості і іншої її суми.

Крім того, суд апеляційної інстанції, вирішуючи справу, помилково застосував пункт 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка втратила чинність з 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 травня 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова