Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою у якій просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення.

Заява мотивована тим, що дане рішення суду ним отримане було лише 20.01.2016 року, жодної судової повістки він не отримував, тому не міг взяти участь особисто або через свого представника у судовому розгляді справи, надати суду пояснення, заперечення, заявити клопотання про виклик свідків, через що рішення постановлене на підставі недоведених обставин, які суд вважав встановленими.

Так, не відповідають дійсності доводи позивача про те, що він не виконує рішення Дніпровського районного суду м. Києва щодо його зобов'язання не чинити перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві, вселення ОСОБА_2 з дитиною, чим порушено право на житло позивача. На виконання даного рішення суду державний виконавець Буянов І.В. двічі намагався вселити позивача, проте вона відмовлялася вселятися у житлове приміщення, що підтвердить його представник та державний виконавець. Крім того, виконавче провадження № 34888650 було завершене та виконавчий документ був повернутий стягувачу (позивачу) у зв'язку з її письмовою заявою, що свідчить про небажання вселятися у квартиру та введення суд в оману. Також він особисто неодноразово намагався передати ключі від квартири ОСОБА_2, однак з незрозумілих причин отримував відмову, що можуть підтвердити свідки.

З приводу його зобов'язання не чинити перешкод позивачу та неповнолітньому сину у користуванні квартирою, то будь-яких документів з Відділу ДВС Дніпровського РУЮ по цьому виконавчому провадженню він не отримував, про накладення штрафів щодо невиконання рішення суду він дізнався лише ознайомлюючись з матеріалами позовної заяви.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали подану заяву та викладені у ній обставини.

Представник позивача ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні заяви, посилаючись її безпідставність, пояснила, що при примусовому виконанні рішення суду перший раз вселення не відбулося через відсутність дільничного міліціонера, вдруге позивач повірила представнику відповідача ОСОБА_4 про те, що відповідач добровільно виконає рішення суду про вселення, тому й написала заяву про повернення виконавчого листа, однак ключів їй не надали, вселитися позивач не може та при цьому відповідно до вимог закону тепер позбавлена можливості вдруге подати виконавчий лист про вселення на примусове виконання, тому виконується лише рішення суду у частині зобов'язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні житлом, яке останній не виконує.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. в судовому засіданні у вирішенні заяви поклалася на розсуд суду.

Вислухавши представників сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Дніпровським районним судом м. Києва 13 березня 2015 року у цивільній справі 755/32084/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення було ухвалене заочне рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Даним рішенням попереджено ОСОБА_1 про недопущення порушення правил співжиття у квартирі АДРЕСА_1 відносно зареєстрованих у даній квартирі осіб ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 102-105).

Рішення від 13.03.2015 року у вищевказаній страві було постановлене заочне з тих підстав, що відповідач не з'являвся в судові засідання, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомлено не було.

Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Викликався відповідач у судові засідання за вказаною позивачем адресою, яка є місцем його реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була як повернута без вручення за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Отже, про час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином з дотриманням норм процесуального закону.

За вимогами ст. 232 ЦПК України суд скасовує заочне рішення лише за наявності двох підстав, зокрема якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Проте заявником до заяви не надано доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи і які не були враховані судом під час ухвалення рішення, а тому у суду відсутні підстави, визначені у ст. 232 ЦПК України для скасування заочного рішення.

Надана відповідачем заява його представника від 23.11.2012 року до Відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про проведення виконавчих дій по вселенню ОСОБА_9 також долучалася позивачем до позовної заяви та враховувалася судом при розгляді справи (а.с. 20), надана заява ОСОБА_1 до Відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 22.01.2016 року з повідомленням про його бажання добровільно виконати рішення суду не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки була подана вже після отримання 20.01.2016 р. відповідачем (як вказано у заяві) заочного рішення суду.

Отже, як убачається з матеріалів справи, при постановленні рішення судом брались до уваги та враховувались всі наявні надані сторонами письмові докази, що стосуються спору, які належними та допустимими доказами відповідачем не спростовані, оцінка їм надавалась.

За наведених обставин заяву відповідача про перегляд заочного рішення, з огляду на вимоги ч. 1 ст. 232, ч. 3 ст. 231 ЦПК України, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 228-232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя