У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2016 року. Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Курило В.П.

Суддів Будулуци М.С., Космачевської Т.В.,

За участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,-

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

02 грудня 2015 року до Красноармійського міськрайонного суду надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвалою суду від 4 грудня 2015 року було позовну заяву залишено без руху, через те, що до позовної заяви не доданий документ про сплату судового збору, а саме - оригінал квитанції. До заяви додана копія квитанції про сплату судового збору.

Для усунення недоліків судом був встановлений строк, який не може перевищувати пять днів з дня отримання заявником копії ухвали.

На виконання ухвали суду позивачем надано квитанцію. Але суддя вважав, що наданий документ не відповідає вимогам п. 26 Постанови Пленуму «Про судовий збір» про те, що платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою судді того ж суду від 23 грудня 2015 року позовна заява визнана не поданою та повернута позивачеві на підставі статті 121 ЦПК України.

В апеляційній скарзі банк посилається на незаконність ухвали суду і просить її скасувати, а справу повернути у місцевий суд. Позивач виконав вимоги судді, викладені в його ухвалі про залишення позовної заяви без руху і надав оригінал квитанції. Суддя вважав цей документ недійсним через те, що він не містить підпису посадової особи і відмітки про зарахування коштів до державного бюджету. Проте, у випадку сумнівів щодо зарахування таких коштів до бюджету, суддя мав отримати таку інформацію в Державній казначейській службі України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду. Платіжний документ, що наданий на вимогу суду, містить в собі відмітки про дату надходження та дату виконання платіжного доручення. У суду не було підстав для визнання позовної заяви неподаною.

В засідання апеляційного суду представник банку не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за допомогою телефонограми. Причини неявки не повідомив.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність представника банку.

В апеляційному суді ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги банку не заперечував.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню з повернення справи до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ухвалою судді від 4 грудня 2015 року дійсно позовна заява публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 залишена без руху і позивачеві наданий строк пять днів з дня отримання копії ухвали для надання суду належно оформленого платіжного документа про оплату позивачем судового збору. Копію ухвали суду банк отримав 17 грудня 2015 року.

Ухвалою того ж суду від 23 грудня 2015 року позовна заява визнана не поданою і повернута позивачу. При цьому суд виходив з того, що вказівки судді, викладені в його ухвалі від 4 грудня 2015 року про надання платіжного документа про сплату судового збору не виконані і такий документ так і не наданий суду.

Але з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо. На аркуші справи 43-44 міститься заява банку на адресу місцевого суду про залучення до матеріалів справи оригінала платіжного документа - меморіального ордеру № 1795-38 від 13 листопада 2015 року про сплату банком судового збору по цій справі у сумі 1218 грн. До заяви надається оригінал меморіального ордеру, який міститься на аркуші справи 45.

Вказані заява та оригінал меморіального ордеру надійшли до суду 25 грудня 2015 року, про що свідчить штамп Красноармійського міськрайонного суду Донецької області і реєстрація в журналі вхідної кореспонденції №29814 (а.с.43). Проте, вже 23 грудня 2015 року суддя визнав позовну заяву банку неподаною, не дочекавшись виконання його ухвали позивачем.

Відповідно до статті 69 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 70 ЦПК України останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

З матеріалів справи видно, що копію ухвали про залишення без руху позовної заяви банк отримав поштою 17 грудня 2015 року (а.с.40). Процесуальний строк пять днів дня для виконання ухвали суду і усунення недоліків закінчувався 22 грудня 2015 року. Із штемпеля поштового відділення , що міститься на аркуші справи 46, видно, що банк направив місцевому суду заяву про виправлення недоліків і оригінала меморіального ордеру 17 грудня 2015 року. На цей час процесуальний строк, що визначений судом на усунення недоліків, - не закінчився і розпочинався тільки на наступний день з 18 грудня 2015 року.

Як видно з матеріалів справи місце розташування банку і його юридична адреса 6 місто Львів, вулиця Валова, 11. Саме за цією адресою місцевий суд направляв банку копію ухвали від 4 грудня 2015 року про усунення недоліків. (а.с. 38-39).

Місцевий суд розташований в місті Красноармійську, вулиця Горького,20. Отже, для доставки суду від банку необхідних документів одного дня не достатньо з врахуванням того, що процесуальній строк закінчувався 22 грудня 2015 року, а ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення позивачу суддя ухвалив 23 грудня 2015 року.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, відповідальність суб'єктів переказу, а також загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами визначається Законом України від 05.04.2001, № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" .

Позивач на підтвердження сплати судового збору в сумі 1218.00 грн. надав меморіальний ордер №1795_38 від 13 листопада 2015 року з відмітками банку.

Відповідно до пункту 1.19 1 статті 1 Закону України від 05.04.2001, № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Отже, меморіальний ордер це платіжний документ, за допомогою якого могли бути здійснені операції по сплаті судового збору.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 26 своєї постанови від 17.10.2014, № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22 (зі змінами).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставляння на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Отже, якщо у суду першої інстанції виникли сумніви щодо належної сплати судового збору банком, він міг переконатися в цьому, отримавши таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статей 55,124 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Ухвала суду не відповідає зазначеним нормам Закону і не сприяє захисту порушених прав і свобод осіб, що звернулися в суд за таким захистом. Тому вона, як незаконна відповідно до пункту 3 статті 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, 304, 312, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити.

Ухвалу судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2016 року скасувати. Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: