У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми за договором позики за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 16 червня 2011 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошову суму у розмірі 400 тис. грн та 50 тис. доларів США строком до 16 грудня 2011 року, зі щоквартальною сплатою 16 % річних, нарахованих на борг у національній валюті та 10 % річних, нарахованих на борг у доларах США. У разі відсутності повідомлення про повернення боргу за 10 днів до настання строку на повернення коштів вказаний договір продовжується на три місяці. 16 березня 2012 року між сторонами змінено вказаний договір позики, переведено всю суму позики у національну валюту, розмір якої склав 801 250 грн, строком до 16 вересня 2012 року зі щоквартальною сплатою 18 % річних. Проте відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та позику не повернув.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 борг у розмірі 811 719 грн 71 коп., з яких: сума позики у розмірі 312 850 грн; проценти за користування коштами у розмірі 273 895 грн; інфляційні витрати у розмірі 224 974 грн 71 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2015 року рішення районного суду скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 312 850 грн, проценти за користування коштами у розмірі 1 980 доларів 49 центів США, що еквівалентно 43 194 грн 49 коп. та інфляційні витрати у розмірі 224 974 грн 71 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що розпискою від 30 квітня 2013 року сторони змінили зобов'язання та не встановили строк його виконання, оскільки позивач з вимогою до відповідача про повернення коштів не звертався, то не довів прострочення відповідачем зобов'язання.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що розписка від 30 квітня 2013 року не є новим договором, оскільки не містить нових сум позики, розміру процентів і дати повернення коштів, а є документом, яким позивач підтвердив отримання від відповідача частини коштів у рахунок боргу та яким сторони погодили залишок боргу.

Проте повністюпогодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційноїінстанції не відповідає.

Судом установлено, що 16 червня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики у розмірі 400 тис. грн та 50 тис. доларів США, зі щоквартальною сплатою 16 % річних, нарахованих на борг у національній валюті та 10 % річних, нарахованих на борг у доларах США. У разі відсутності повідомлення про поверненняборгу за 10 днів до настання строку на повернення коштів, вказаний договір продовжується на три місяці.

16 березня 2012 року між сторонами змінено вказаний договір, переведено всю суму позики у національну валюту, розмір якої склав 801 250 грн, строкомдо 16 вересня 2012 року, зі щоквартальною сплатою 18 % річних.

30 квітня 2013 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 488 400 грн у рахунок погашення боргу, у розписці зазначено залишок боргу у розмірі 312 850 грн та підписано сторонами.

23 січня 2014 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 35 тис. грн та 27 травня 2014 року у розмірі 40 тис. грн у рахунок погашення боргу.

2 серпня 2014 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 38 тис. грн у рахунок погашення боргу.

31 грудня 2014 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 35 тис. грн у рахунок погашення боргу.

Судом установлено, що розпискою від 30 квітня 2013 року позивач підтвердив отримання від відповідача грошових коштів у розмірі 488 400 грн у рахунок погашення боргу та сторонами було зафіксовано залишок боргу у розмірі 312 850 грн без сплати процентів. Після цього відповідачем було сплачено 148 тис. грн на погашення залишкової суми боргу, що підтверджується наданими ним розписками.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України на зазначені вище обставини уваги не звернув, не врахував зміст останніх розписок, якими зафіксовано зобов'язання сторін та прийшов передчасного висновку про нарахування відсотків. При цьому суд не визначився із тим, чи це не є зміною умов договору і тому підлягає до застосування положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України про те, що проценти від суми позики сплачуються, якщо інше не встановлено договором.

Отже, рішення апеляційного суду ухвалено на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик