Категорія 2 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Головного управління статистики у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року в справі за позовом

Головного управління статистики у Вінницькій області до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Науково-медичний центр у формі ТОВ «Колфі», обласна комунальна організація «Інформаційно-аналітичний центр з обслуговування установ соціального захисту населення» Вінницької обласної ради, КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», про зобов'язання не перешкоджати проводити дії, пов'язані з проведенням перерахунку часток у спільній частковій власності, надання згоди на проведення перерахунку часток у спільній частковій власності, з визначенням порядку виконання рішення суду шляхом здійснення КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» перерахунку часток власності, -

встановила:

Головне управління статистики у Вінницькій області звернулось до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що позивач є співвласником нерухомого майна, що знаходиться по АДРЕСА_1, яким володіє на праві оперативного управління, де частка такого майна складає 929/1000. Співвласниками будівлі також є Науково-медичний центр у формі ТОВ «Колфі», частка якого складає 10/1000, відповідач ОСОБА_2, частка якої складає 61/1000. В зв'язку із виникненням необхідності упорядкування площ об'єкту державної власності, що належить позивачу, а також сприяння в оформленні правовстановлюючих документів Обласній комунальній організації «Інформаційно-аналітичний центр з обслуговування установ соціального захисту населення» Вінницької обласної ради, якій позивачем була відчужена частина приміщень зазначеної будівлі, останній звернувся до КП «ВМБТІ» з проханням надати інформаційну довідку про розподіл реальних часток співвласників. КП «ВМБТІ» повідомило позивача про те, що у зв'язку із здійсненням одним із співвласників самочинного зведення та переобладнання окремих приміщень будівлі, площа будівлі збільшилась з 5451,8 кв.м до 5812,9 кв.м, та відповідно змінились розміри часток співвласників, тому необхідно здійснити перерахунок часток. Для перерахунку часток власності до КП «ВМБТІ» необхідне звернення усіх співвласників. Позивач тричі звертався до відповідача ОСОБА_2 з проханням надати згоду на проведення перерахунку часток власності, але згоди отримано не було. Адміністрацією ГУС у Вінницькій області було проведено особисту зустріч з відповідачем, однак вона повідомила позивача, що з власних переконань та керуючись приватними інтересами, не має наміру надавати згоду на проведення перерахунку часток власності та надати можливість технікам КП «ВМБТІ» проводити відповідні обміри належних їй на праві власності приміщень будівлі. За наведених обставин позивач просив зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не перешкоджати проводити дії, пов'язані з проведенням перерахунку часток у спільній частковій власності, надати згоду на проведення перерахунку часток у спільній частковій власності, з визначенням порядку виконання рішення суду шляхом здійснення КП «ВМБТІ» перерахунку часток власності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з Головного управління статистики у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 3307,20 грн. витрат на правову допомогу.

Позивач Головне управління статистики у Вінницькій області не погодившись з вказаним рішенням, посилаючись на неправильне застосування матеріального та процесуального права, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, що призвело до винесення рішення суду, яке позбавляє орган державної влади можливості захистити законні права та інтереси держави в судовому порядку, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким позов ГУС у Вінницькій області задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду від 31 травня 2016 року прийнято відмову Головного управління статистики у Вінницькій області від апеляційної скарги в частині вимог ухвалення нового рішення про задоволення позову Головного управління статистики у Вінницькій області щодо зобов'язання не перешкоджати проводити дії, пов'язані з проведенням перерахунку часток у спільній частковій власності та визначення порядку виконання рішення суду шляхом здійснення КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» розрахунку часток між співвласниками нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1, і апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Головного управління статистики у Вінницькій області у цій частині закрито.

Водночас ГУС у Вінницькій області продовжує наполягати на скасуванні рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року в частині безпідставно покладених витрат на правову допомогу, з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 84 ЦПК України міським судом стягнуто з позивача на користь відповідача 3307,20 грн. витрат на правову допомогу.

Проте з висновками суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_2 погодитися не можна виходячи з наступного.

У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді, як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При розгляді справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 не заявляла клопотання про допуск адвоката Шевчук О.В. до участі в справі в якості особи, яка надає їй правову допомогу.

Міський суд на зазначене уваги не звернув, та у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК України, не допустив до участі у справі особу, яка надавала правову допомогу адвоката Шевчук О.В., а також не встановив, які саме послуги в галузі права були надані відповідачу адвокатом та чим обґрунтовувалось застосування граничного відсоткового розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Також, незважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні клопотання представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи, ним включено у розрахунок вартості адвокатських послуг ознайомлення із ними, а також проведення аналізу спірних правовідносин.

У відповідності до договору про надання адвокатських послуг від 18.12.2015 року предметом договору укладеного між відповідачем та адвокатом Шевчук О.В. було представництво відповідача у справі.

Таким чином, адвокат Шевчук О.В., що представляла інтереси відповідача фактично приймала участь у розгляді цієї справи у якості представника, вартість послуг якого, відповідно до чинного законодавства не може бути стягнена з другої сторони у справі.

Також, адвокатом Шевчук О.В. в підтвердження наданих відповідачу послуг по правовій допомозі надано розрахунок вартості адвокатських послуг від 14.03.2016 року на суму 3307,20 грн., а платіжне доручення №50 від 21.12.2015 року надане відповідачем, оплачене 21.12.2015 року на суму 4240,00 грн. (а.с.124,125).

В свою чергу, договором про надання адвокатських послуг від 18.12.2015 року не передбачено попередньої оплати послуг адвоката Шевчук О.В., навпаки, пунктом 4.3. договору встановлено, що вартість робіт визначається відповідно до обсягу виконаних робіт, тому вказана квитанція не може вважатись належним платіжним документом.

З огляду на викладене не є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення вищевказаних витрат у розмірі 3307 грн. 20 коп.

За таких обставин, які свідчать про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон, що призвело до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру судових витрат, рішення міського суду в частині вирішення вимог про стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу не може вважатися законним й обґрунтованим, та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління статистики у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 березня 2016 року в частині стягнення з Головного управління статистики у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 3307,20 грн. витрат на правову допомогу скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.