У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про стягнення безпідставно перерахованих грошових коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 26 квітня 2012 року між ним та Публічним акціонерним товариством «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк» або банк) укладено кредитний договір № 16/74/260412. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року стягнуто з нього та поручителя ОСОБА_6 стягнуто на користь банку борг у розмірі 230 028 гривень та по 1 150 гривень судового збору.

09 жовтня 2014 року ним у повному обсязі сплачено заборгованість за кредитним договором від 26 квітня 2012 року та відшкодовано судові витрати за проведення претензійно-позовної роботи у розмірі 3 251 гривні 28 копійок.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року заочне рішення суду першої інстанції від 02 жовтня 2014 року скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року позов залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

Однак, під час остаточного погашення заборгованості на користь відповідача без належної правової підстави було перераховано судові витрати за проведення претензійно-позовної роботи в сумі 3 251 гривні 28 копійок.

Посилаючись на те, що на час перерахування спірних коштів рішення суду про стягнення заборгованості було скасовано, заборгованість за кредитним договором повністю сплачена, вважає, що у нього відсутнє зобов'язання з відшкодування судових витрат, у зв'язку з чим просив суд стягнути з ПАТ«БМ Банк» на свою користь безпідставно перераховані кошти в сумі 3 251 гривня 28 копійок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «БМ Банк» на користь ОСОБА_4 безпідставно набуті кошти в сумі 3 251 грн 28 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що сплата відповідачем судових витрат здійснена після пред'явлення банком позову про стягнення заборгованості і ухвалення рішення та врахувавши, що залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з повним погашенням заборгованості не свідчить про відсутність підстав для стягнення на користь банку судових витрат, а тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування ст. 1212 ЦК України.

Крім того, судом вірно зазначено, що положення п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки сплачені судові витрати не є по суті платою (винагородою) банку за його звернення до споживача про повернення кредиту у позасудовому порядку або до судового провадження, а погашення кредитної заборгованості та оплату судових витрат банку відповідачем здійснено за існування судового рішення у період набрання ним законної сили.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк