Справа № 185/9051/15-ц
Провадження № 2/185/143/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 лютого 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., з участю секретаря судового засідання Шуліка Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В

Позивач в позові посилається на те, що рішенням суду від 24.02.2014 року, з нього на користь відповідача, було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, в розмірі 1500.00 грн. на місяць. На теперішній час його матеріальне становище змінилося, він закриває свою підприємницьку діяльність, тому що його доходи зменшилися, на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки пенсіонери та неповнолітня донька. Позивач просить суд зменшити розмір аліментів з 1500.00 грн. до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримала і суду пояснила, що в зв'язку з тим, що дохід від підприємницької діяльності став невеликим, позивач закриває свою підприємницьку діяльність та планує займатися в подальшому науковою діяльністю. На даний час він не має постійного заробітку. Крім того, він надає матеріальну допомогу своїм батькам пенсіонерам та утримує свою доньку від першого шлюбу. За таких підстав він не має можливості виплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 1500.00 грн. щомісяця.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнав і суду пояснив. Що не змінилися підстави для зменшення розміру аліментів з твердої грошової суми до частини заробітку позивача. Позивачем не доведено, що його матеріальне становище погіршилося для того, щоб зменшити розмір аліментів.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.02.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1500.00 грн. щомісяця (а.с.10-11).

Приймаючі рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, суд посилався на те, що ОСОБА_1, будучі приватним підприємцем, має нерегулярний, мінливий дохід, який залежить від кількості замовлень у його підприємницькій діяльності.

Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з пояснень представника позивача та з матеріалів справи, позивач після постановлення судового рішення 24.02.2014 року, про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі, не отримав іншого місця роботи з регулярним, стабільним щомісячним доходом або заробітною платою. Згідно даних Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.4), він продовжує займатися підприємницькою діяльністю і не має іншої роботи, тому підстав для зміни стягнутих судом аліментів в твердій грошовій сумі на аліменти в частині його заробітку (доходу) не має.

Крім того, суд враховує наступні обставини. Так, на час, коли вирішувалося судом питання про стягнення аліментів, позивач вже мав на своєму утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання якої за рішенням суду не стягувалися (а.с.6). Позивач також мав непрацездатних батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які являються пенсіонерами та отримують пенсію (а.с.7, 8). Таким чином, з часу коли стягувалися аліменти і до теперішнього часу, сімейне становище позивача не змінилося, і розмір витрат, які він несе на утримання доньки не змінився. Непрацездатні батьки позивача являються пенсіонерами і отримують на своє утримання пенсію. Ті обставини, що позивач утримує своїх батьків, в судовому засіданні не доведені.

Суд враховує, що позивачем не доведено в судовому засіданні погіршення свого матеріального стану внаслідок погіршення прибутку від його підприємницької діяльності. Так, позивачем надано суду Податкову декларацію платника єдиного податку за 2013 рік. Таку ж саме Податкову декларацію за 2013 рік позивач надавав суду і при вирішенні питання про стягнення з нього аліментів 24.02.2014 року, про що прямо зазначено в рішенні суду (а.с.10-11). За період, який минув з того часу, позивач мав здати податковій інспекції, при наймі, дві Податкових декларації за 2014 та 2015 роки. Але позивач суду зазначені документи не надав, не підтвердивши тим самим зменшення сум його прибутку за цей час.

Суд не приймає до уваги довідки про нараховану заробітну плату позивача за 2015 рік (а.с.5, 41, 42 ,43), з наступних підстав. Як вбачається зі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 зареєстрований з 24.12.2007 року в якості підприємця (а.с.4). Тому питання про начислення собі заробітної плати приймає саме він і довідки про розмір заробітної плати оформлені і підписані ним самим. Крім того, зазначені довідки оформлені неналежним чином, вони не мають відтиску печатки, що є обов'язковим атрибутом бухгалтерського документу.

Суд звертає також увагу на те, що в зазначених довідках про заробітну плату, містяться різні суми заробітної плати за один і той самий період. Так, в довідці на аркуші справи №5 заробітна плата за травень 2015 року зазначена - 1250.00 грн., в довідці на аркуші справи №41 - 1218.00 грн., в довідці на аркуші справи №42 - 1500.00 грн. Також в цих довідках зазначені різні суми заробітку і за інші місяці 2015 року.

За таких підстав, визнати вказані довідки, як належні докази по справі, неможливо.

Суд також не приймає до уваги в якості доказів чеки контрольно-касових апаратів (а.с.50) з наступних підстав. В зазначених чеках указано тільки про те, де, коли і за яку вартість були придбані продукти харчування та предмети одягу. Встановити з даних чеків що саме позивач проводив покупки для свого сина ОСОБА_6 не можливо. В двох чеках товари були придбані на ім`я ОСОБА_10, яка не є стороною по справі.

Посилання позивача на те, що покращилося матеріальне становище відповідача у зв'язку з придбанням нею житлової квартири, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на думку суду матеріальне та сімейне становище позивача не змінилося, він не змінив місце роботи, не став отримувати стабільний, постійний щомісячний дохід в розмірі меншому чим раніше.

В судовому засіданні також не встановлено покращення матеріального становища відповідача по справі.

Таким чином підстав для задоволення позову суд не встановив і тому дійшов висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати по справі, в порядку ст.88 ЦПК України, слід покласти на позивача по справі.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Судові витрати покласти на ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_11