Справа №591/3480/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/116/16 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та законного представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 07 грудня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_8, неповнолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Сумська міська рада, Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та про виселення з квартири,

за зустрічним позовом законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун Олени Євгенівни, треті особи: Сумська міська рада, Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону),

в с т а н о в и л а:

15 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів та просив суд визнати їх такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_7 та виселити відповідачів із зазначеної квартири. Свої вимоги мотивував тим, що після придбання ним у власність вищеназваної квартири припинилось право відповідачів на користування цією квартирою. При цьому зазначав, що він та його родина не має змоги використовувати придбану квартиру для власного проживання, у зв'язку з тим, що в ній зареєстровані та проживають відповідачі. Проте, позовних вимог про усунення перешкод у користуванні належною йому квартирою позивач ОСОБА_3 не заявляв.

Не погоджуючись із заявленим позовом неповнолітня ОСОБА_4 в особі законного представника - ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_3, ТОВ «Укрспецторг групп», Відділу ДВС Сумського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. із зустрічним позовом, в якому просила суд визнати недійсними прилюдні торги, проведені ТОВ «Укрспецторг групп» 09 вересня 2013 року (протокол №19-0351/13-1 від 09 вересня 2013 року) з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_6, визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону). Позов обґрунтовувала тим, що первісний позов порушує право неповнолітньої дитини на житло, а отже, вважає необхідним захистити її права шляхом визнання недійсними прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), посилаючись на те, що під час продажу вищеназваної квартири не було дотримано вимог чинного законодавства України в частині отримання дозволу на такий продаж органу опіки та піклування.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 07 грудня 2015 року відмовлено в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове, по суті позову. В іншій частині рішення залишити без змін та стягнути з відповідачів на його користь витрати по сплаті судового збору.

При цьому зазначає, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому, вважає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення прав власності особи на будинок припиняє право членів сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, права членів сім'ї власника будинку є похідними від прав самого власника. Законом не передбачений перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Вважає, що у порушення вимог цивільного процесуального законодавства, судом не було застосовано ст.356 ЦК України та 156 ЖК України та не надано ніякого висновку щодо не можливості їх застосування до правовідносин, які були предметом судового розгляду. При цьому, не мотивуючи своє посилання хоч на якусь норму права, суд зробив помилковий висновок щодо того, що на його (суду) думку, відповідачів не можна визнати такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою, оскільки позивачем не зазначено іншого жилого приміщення, в яке суд міг би виселити відповідачів. Цивільний Кодекс України та Житловий Кодекс, не містять норм, що становили б пряму залежності між припиненням права власності, а відповідно його складових: володіння, користування та розпорядження майном та відсутністю іншого житла для проживання. Всі ж Постанови Верховного Суду України, на які послався суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення, мають зовсім інший предмет спору, підстави позову та інші обставини справи, а відповідно і інше регулювання нормами матеріального права ніж в спірних правовідносинах. Вважає, що зроблені висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду. За відсутності у відповідачів законних підстав для проживання у АДРЕСА_8 що належить йому на праві приватної власності, наявні законні підстави для захисту його порушеного права щодо користування та розпорядженням належним йому майном, а відповідно ухвалене рішення про відмову в задоволенні його позову є незаконним.

Законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове, яким позов задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_4 з моменту народження і по даний час постійно проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2. З посиланням на правову позицію Верховного суду України по справі № 6-396цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 1 липня 2015 року) зазначає, що відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. ОСОБА_7 - син ОСОБА_6 (власниця квартири) на момент проведення прилюдних торгів з реалізації квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, проживав та був зареєстрований в вищезазначеній квартирі, яка є єдиним і постійним місцем його проживання. ОСОБА_4, дочка ОСОБА_7, яка на час проведення прилюдних торгів була неповнолітньою, проживала разом з родиною за адресою: АДРЕСА_2. Вважає, що за таких обставин реалізація квартири з прилюдних торгів відбулася всупереч вимогам ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без передньої згоди органу опіки та піклування, що не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а тому на підставі ст. 215 ЦК України прилюдні торги підлягають визнанню недійсними як такі, що порушують майнові права дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_14, пояснення ОСОБА_8, який діє в своїх інтересах, в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9 та представляє інтереси ОСОБА_4, які підтримують кожен свою апеляційну скаргу з мотивів у них викладених, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_5 - відхиленню, а рішення суду - скасуванню в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 з наступних підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на даний час відповідачів не можна визнати такими, що втратили право користування вищеназваною квартирою, оскільки позивачем не зазначено іншого жилого приміщення, в яке суд міг би виселити відповідачів, крім того, позивач за первісним позовом придбав вищеназвану квартиру з існуючими обтяженнями у виді зареєстрованих та мешкаючи в ній відповідачів. Отже, реалізація його права власника може бути обмежена необхідністю захисту конституційного права відповідачів на житло, що встановлено ч. 3 ст. 47 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, тобто, рішення суду також має бути постановлене виключно на підставі закону, а не внутрішнього переконання, щодо способів реалізації права власника. Окрім того, з посиланням на ст. 13 Конституції України, суд дійшов до висновку, що з даної статті випливає обов'язок власника житла забезпечити права мешканців належної йому квартири на житло у будь - який спосіб, який не суперечить закону, при цьому сам власник не позбавлений можливості зареєструватись та проживати у належній йому квартирі, а також вселити до неї інших осіб з дотриманням умов чинного законодавства.

Відмовляючи ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_5 в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення прав та охоронюваних законом інтересів неповнолітніх осіб, що мешкають у вищеназваній квартирі, зокрема, з урахуванням того, що практика розгляду аналогічних спорів Верховних Судом України свідчить про те, що за рішенням суду неповнолітні особи мають за наслідками виселення отримати інше житло. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що прилюдні торги з продажу вищеназваної квартири проведені з порушенням вимог законів України «Про іпотеку» та «Про виконавче провадження». Щодо посилання позивача у позові на відсутність дозволу органу опіки та піклування на звернення стягнення на нерухоме майно, то дана обставина вже була встановлена рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 12 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Укрспецторг групп», ВДВС Сумського МУЮ, третя особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_7 про визнання прилюдних торгів недійсними, яким було відмовлено у задоволенні позову. Рішення набрало законної сили. Судами всіх трьох інстанцій не встановлено порушень при проведенні прилюдних торгів на виконання рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно. Також судами при розгляді вищевказаної справи досліджувалось питання щодо висновку органу опіки та піклування і щодо прав неповнолітньої особи ОСОБА_4, та не було встановлено порушення її прав.

Колегія суддів знаходить таким, що відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі висновок суду в частині зустрічних позовних вимог.

В той же час, не можливо погодитись з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір №014/15-12/2570 від 19 березня 2007 року та кредитний договір № 014/15-12/3016 від 22 жовтня 2007 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами був укладений договір іпотеки від 21 березня 2007 року, за яким ОСОБА_6 передала в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2

У зв'язку з невиконанням Позичальником своїх зобов'язань по поверненню кредитної заборгованості, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2010 року, яке переглядалося в суді апеляційної інстанції і було залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 квітня 2011 року, задоволені позовні вимоги ВАТ « Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 та стягнуто з неї 444 194,11 грн. за рахунок заставного майна - квартири АДРЕСА_3. Ухвалою Зарічного районного суду від 20.06.2011 року виправлено арифметичну помилку в резолютивній частині рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зазначивши суму боргу 351 681,27 грн..

Також даним рішенням встановлено, що на примусове виконання рішення про звернення стягнення на майно, Відділом ДВС Сумського міського управління юстиції, Постановою від 24 жовтня 2012 року було відкрито виконавче провадження №34991639. Постановою від 24.10.2014 року вказане виконавче провадження було приєднане до зведеного виконавчого провадження №40105257, відкритих у ВДВС Сумського міського управління юстиції відносно боржниці ОСОБА_6

Судом встановлено, що 18 червня 2013 року, відповідно до заявки державного виконавця, між Відділом ДВС Сумського міського управління юстиції та Сумською філією ТОВ «Укрспецторг групп» був укладений договір №19-0351/13 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки).

За результатом проведених торгів квартиру було реалізовано ОСОБА_3 за 222 374,79 грн., про що складений Протокол №19-0351/13-1. Фактична ціна реалізації квартири є вищою за стартову ціну на 20 215,89 грн. 10 жовтня 2013 року державним виконавцем був складений акт про реалізацію предмета іпотеки.

На придбане нерухоме майно ОСОБА_3 видане свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), згідно якого останньому на праві власності належить майно, яке складається з чотирьохкімнатної квартири , загальна площа якої 60,8 кв.м, житлова площа - 44 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер майна НОМЕР_1. Загальна вартість нерухомого майна складає 202 158 грн. 90 коп., яке придбане громадянином України ОСОБА_3 за 222 374 грн. 79 коп., що раніше належало ОСОБА_6 Відсутність заборони відчуження, відсутність відомостей щодо перебування нерухомого майна в іпотеці підтверджується Витягами за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. 24 листопада 2014 року (том 1, а.с.7,8).

Як вбачається з довідок ТОВ «Тех-Комсервіс» від 15 січня 2015 року та від 27 березня 2015 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_5, особистий рахунок відкритий на ім'я ОСОБА_3, зареєстровані та проживають 6 осіб: ОСОБА_6 - колишній власник; ОСОБА_7 - син колишнього власника; ОСОБА_10 - син колишнього власника; ОСОБА_4 - онука колишнього власника; ОСОБА_8 - онук колишнього власника; ОСОБА_9 - правнук колишнього власника (т.1, а.с.13,14).

Відповідачем ОСОБА_8 не надано суду доказів на підтвердження його пояснень про те, що він та його неповнолітній син були зареєстровані у спірній квартирі як наймачі. Будь-яких доказів щодо укладення ним з попереднім власником договору найму житла він не надав. Як свідчить вищезазначена довідка, він та його син зареєстровані у спірній квартирі як члени сімї, як онук та правнук колишнього власника квартири.

02 лютого 2015 року ОСОБА_3 були направлені вимоги про виселення на адресу ОСОБА_6 ОСОБА_10, ОСОБА_7, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8 як законного представника малолітнього ОСОБА_9, які останніми були залишені без задоволення (том 1, а.с.15-21).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Пункт 8 ч.1 ст.346 ЦК України визначає, що звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника є підставою припинення права власності.

Конституцією (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна при¬єдналася 17 липня 1997 року відповід¬но до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифіка¬цію Конвенції про захист прав людини і основополож¬них свобод 1950 року, Пер¬шого протоколу та прото¬колів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено прин¬цип непорушності права при-ватної власності, який озна¬чає право особи на безпереш¬кодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користу¬ватися і розпоряджатися на¬лежним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК).

Гарантуючи захист пра¬ва власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких пору¬шень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права влас¬ності передбачені нормами стст.16, 386, 391 ЦК.

Об'єктом власності осо¬би може бути, зокрема, житло - житловий буди¬нок, садиба, квартира (стст.379, 382 ЦК).

Права власника житло¬вого будинку, квартири ви¬значені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК, які передбачають пра¬во власника використовува¬ти житло для власного про¬живання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоря¬джатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручан¬ня в право власника можли¬ве лише з підстав, передба¬чених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які прожи¬вають разом з ним у будинку (квартирі), що йому нале¬жить, користуються жилим приміщенням в обсязі, ви¬значеному відповідно до уго¬ди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (кварти¬ри) користуватися цим жит¬лом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на ко¬ристування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника бу¬динку права власності на цей будинок, а відтак - припи¬нення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користу¬вання цим будинком. Права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будин¬ку (квартири) на відчужен¬ня цих об'єктів, закон не передбачив при цьому пе¬рехід прав і обов'язків по¬переднього власника до но¬вого власника в частині збе¬реження права користуван¬ня житлом (житлового сер-вітуту) членів сім'ї колиш¬нього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст.ст.810,814 ЦК).

Частина ж 4 ст. 156 ЖК передбачає збереження та¬кого права користування житлом лише для членів сім 'ї, які припинили сімейні відно¬сини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при не¬змінності власника майна.

З огляду на викладене, не можливо погодитись з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про виселення колишнього власника та членів його сім'ї. Рішення суду в цій частині було ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невірним зясуванням фактичних обставин справи, а тому, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, про виселення відповідачів зі спірної квартири. Вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування є складовою та охоплюється вимогою про виселення.

Щодо рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом про визнання недійсними прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки, свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), неповнолітня ОСОБА_4 в особі законного представника - ОСОБА_5 зазначала про те, що первісний позов порушує право неповнолітньої дитини на житло, що під час продажу вищеназваної квартири не було дотримано вимог чинного законодавства України в частині отримання дозволу на такий продаж органу опіки та піклування. З інших підстав зустрічний позов в установленому законом порядку не заявлявся.

З матеріалів справи вбачається і це визнають сторони, що з цих же підстав уже заявлявся позов до суду бабусею неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 За результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Укрспецторг групп», ВДВС Сумського МУЮ, третя особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_7 про визнання прилюдних торгів недійсними, Зарічним районним судом м.Суми 12 червня 2014 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.22 - 24, т.1), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області (т.2, а.с.220-222) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (т.1, а.с.25-26).

Судами всіх трьох інстанцій не встановлено порушень при проведенні прилюдних торгів на виконання рішення суду про звернення стягнення на нерухоме майно. Також судами при розгляді вищевказаної справи досліджувалось питання щодо висновку органу опіки та піклування і щодо прав неповнолітньої особи ОСОБА_4, та не було встановлено порушення її прав.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що під час відчуження спірної квартири не мали місце порушення прав малолітньої особи - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає в іпотечній квартирі, з посиланням на п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до якого у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Вказана норма не регулює правовідносини, що склалися при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги ЗУ «Про охорону дитинства» та ЗУ «Про основу соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», на порушення яких вказує позивачка, як на підставу недійсності прилюдних торгів не поширюються на правовідносини, які склались під час примусового виконання рішення суду. Захист прав дітей на користування жилим приміщенням, як визначено вищезазначеними Законами, відбувається на стадії укладання договорів щодо розпорядження майном, яким можуть бути порушені їхні права, а звернення стягнення на майно є процедурою на забезпечення права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного кредитного зобов»язання за вже укладеним договором іпотеки, який не визнаний судом недійсним. Крім того, ЗУ «Про охорону дитинства» та ЗУ «Про основу соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» визначає обов'язок отримання відповідного дозволу батьками, які є власниками майна, при добровільному укладенню ним договорів відчуження нерухомого майна.

Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній. Господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справам у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення суду в частині вирішення зустрічних позовних вимог не спростовується доводами апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати по сплаті судового збору ОСОБА_3 у розмірі 779 грн. 52 коп., по 129 грн. 92 коп. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2, ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м.Суми від 07 грудня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_8, неповнолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Сумська міська рада, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та про виселення з квартири.

У цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, неповнолітню ОСОБА_4, ОСОБА_8, неповнолітнього ОСОБА_9, ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_6 (колишня Кірова) у місті Суми.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун Олени Євгенівни, треті особи: Сумська міська рада, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 779 грн. 52 коп.: з ОСОБА_6 - 129 грн. 92 коп., з ОСОБА_7 - 129 грн. 92 коп., з ОСОБА_5 129 грн. 92 коп., з ОСОБА_8 - 259 грн. 84 коп., з ОСОБА_10 - 129 грн. 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -