АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2109/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М., Демченка В. А.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про зобов'язання вчинити певні дії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

в с т а н о в и л а :

22 квітня 2016 р. ОСОБА_6 звернулась в суд з позовом до ПАТ СК «Універсальна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 06 липня 2015 р. між нею та ПАТ СК «Універсальна» було укладено договір № 3014/230/105071 добровільного страхування наземного транспорту.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом.

Згідно до п. 1.1. договору застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки Богдан 211010, реєстраційний № НОМЕР_1, 2013 р. випуску.

15 грудня 2015 р. ОСОБА_8, керуючи застрахованим транспортним засобом, на 57 км. автодороги Золотоноша - Сміла, не вибрав безпечної швидкості, виїхав на перехрестя, де вчинив круговий рух та перекинувся, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 2.3., 12.1 ПДР України.

Після дорожньо-транспортної пригоди позивачем належним чином було повідомлено страхову компанію про зазначену пригоду, надані всі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування.

Однак, листом від 28 січня 2016 р. відповідач повідомив позивача про те, що ним прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за заявленою нею подією.

Позивач вважає, що нею, як страхувальником, не було порушено умов договору, у зв'язку з чим у страховика не було жодних правових підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Просила суд зобов'язати ПАТ СК Універсальна» здійснити виплату страхового відшкодування на користь страхувальника по договору добровільного страхування наземного транспорту № 3014/230/105071 від 06 липня 2015 р.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2016 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6, через свого представника ОСОБА_7, оскаржила його в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в якій, посилаючись на порушення нори матеріального права, просила скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

При цьому скаржник зазначила, що відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що невиконання страхувальником/водієм будь-яких обов'язків та вимог, зазначених у Розділі 7 договору, дає право страхувальнику відмовити у виплаті страхового відшкодування. Однак, на думку скаржника ОСОБА_6, вказаний договір закріплює обов'язок саме страхувальника, а не будь-якої іншої особи негайно, не пізніше 1 години з моменту виявлення події, сповістити відповідні державні органи. Виходячи з викладеного ОСОБА_6 вважає, що нею як страхувальником, не було порушено пункту 7.1.3. договору страхування, а тому відсутні правові підстави для відмови їй в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що порушення страхувальником умов договору, а саме п. 7.1.3., та несвоєчасне повідомлення компетентних державних органів про подію ДТП фактично позбавило страховика можливості з'ясувати істотні обставини події, які мають ознаки страхового випадку, а тому відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є правомірною.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування страхувальник зобов'язаний сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Також, враховуючи положення ст. ст. 627, 629 ЦК України, а саме те, що сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору; договір є обов'язковим для виконання; кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в даному випадку - договору добровільного страхування наземного транспорту.

Тобто сторони мають належно виконувати взяті на себе зобов'язання та дотримуватись умов страхування. Страховик, взявши на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику, розраховує, що і страхувальник зі свого боку також належно виконуватиме покладені на нього обов'язки, передбачені умовами договору страхування.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Також у п. 19 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що з урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

З матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2015 р. між сторонами був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 3014/230/105071, за яким позивачем було застраховано транспортний засіб Богдан 211010, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 (розділ 1 договору). Вигодонабувачем за договором страхування є ПАТ КБ «Приватбанк».

Своїм підписом в договорі добровільного страхування наземного транспорту від 06 липня 2015 р. № 3014/230/105071 позивач погоджується з тим, що вона ознайомлена і згідна з умовами страхування, зазначеними в даному договорі.

Відповідно до розділу 7 договору від 06 липня 2015 р. № 3014/230/105071 діями страхувальника у разі настання страхового випадку є:

7.3. негайно (не пізніше 1 години з моменту виявлення події, при цьому не залишаючи місця настання події) сповістити відповідні державні органи в залежності від страхового випадку, зокрема МВС, Державну службу України з надзвичайних ситуацій, ДАІ та здійснити усі інші необхідні процедури, передбачені чинними Правилами дорожнього руху. Висновки зазначених у цьому пункті компетентних органів можуть бути прийняті страховиком як належні та достатні докази для визначення події як страхового випадку.

7.4. невиконання страхувальником/водієм будь-яких обов'язків та вимог, зазначених в розділі 7 договору, дає право страховику відмовити у виплаті страхового відшкодування.

При цьому, згідно до п. 6.2. та п. 6.2.10., страхувальник зобов'язаний довести до відома осіб, допущених до керування транспортним засобом, умови цього договору та нести відповідальність за цим договором за їх вчинки, як за свої власні.

В свою чергу розділ 3 приведеного договору визначає виключення із страхових випадків та обмеження страхування, а саме, що не визнаються страховими випадками і відповідно не підлягають страховому відшкодуванню збитки у разі вчинення страхувальником, його представником, водієм, особою, допущеною до керування транспортним засобом, або іншими особами за їх вказівкою перелічених у розділі дій, зокрема керування застрахованим транспортним засобом у нетверезому стані та/або наявності етанолу в організмі, або перебування під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу - п. п 3.1., 3.1.2.

15 грудня 2015 р. о 02 год. 00 хв. ОСОБА_8, керуючи застрахованим автомобілем Богдан 211010, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості, виїхав на перехресті, де вчинив круговий рух та перекинувся, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, що підтверджується постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2015 р., якою ОСОБА_8, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись оголошенням усного зауваження.

ОСОБА_8 пройшов медичний огляд, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, 15 грудня 2015 р. о 14 год. 05 хв., внаслідок чого було складено відповідний висновок № 2272, яким встановлено, що ОСОБА_8 не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

16 грудня 2015 р. позивач звернулась до відповідача із заявою з детальним описом обставин, при яких стався страховий випадок, та надала відповідачеві інші документи, що необхідні для вирішення питання про здійснення страхової виплати.

Листом від 28 січня 2016 р. за вих. № 4882/09/15 відповідач повідомив позивача про те, що відмовляється від виплати страхового відшкодування через те, що страхувальником було порушено п.7.1.3. договору страхування, відповідно до якого страхувальник зобов'язаний негайно (не пізніше 1 години з моменту виявлення події, при цьому не залишаючи місця настання події) сповістити відповідні державні органи в залежності від страхового випадку (МВС, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, ДАІ, органи пожежної охорони, медичні заклади) та здійснити усі інші необхідні процедури, передбачені чинними Правилами дорожнього руху.

При цьому страховик посилався на те, що після ДТП органи ДАІ були викликані лише після 10-ї години ранку 15 грудня 2015 р., внаслідок чого тест на вживання алкоголю був проведений лише о 14 год. 05 хв., а протокол про адміністративне правопорушення складений о 14 год. 10 хв. Відповідач стверджує, що несвоєчасне повідомлення органи ДАІ про ДТП створило істотні перешкоди страховику у визначенні обставин страхового випадку, тобто визначення чи перебував у момент настання ДТП водій у стані сп'яніння.

Відмова страховика у виплаті страхового відшкодування не була оскаржена позивачем у судовому порядку.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, як страхувальником на якого договором добровільного страхування наземного транспорту покладено зобов'язання довести до відома осіб, допущених до керування транспортним засобом, умови цього договору та нести відповідальність за цим договором за їх вчинки, як за свої власні, та відповідно водієм ОСОБА_8 у виконання умов договору, не було повідомлено відповідні державні органи про настання страхового випадку протягом 1 години з моменту виявлення події та не було надано суду доказів поважності пропуску цього строку. Допущені зі сторони позивача, як страхувальника, порушення умов договору про строк повідомлення компетентних органів про подію ДТП, позбавило страховика можливості з'ясувати істотні обставини події, яка має ознаки страхового випадку, а саме чи перебував водій саме в момент ДТП в стані алкогольного чи інших видів сп'яніння.

З огляду на вищевикладене колегія суддів визнає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову в позові.

Враховуючи ту обставину, що посилання в апеляційній скарзі, на порушення норм матеріального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :