АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/245/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ПАТ- КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №CSZ0AA, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 18811,75 грн. на термін до 16.06.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,28% на рік на суму залишку заборгованості. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_7 був укладений договір поруки.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав кредит ОСОБА_6, натомість відповідач не виконує свої обов'язки за кредитним договором, внаслідок чого станом на 25 серпня 2015 року виникла заборгованість в сумі 49 225 гривень 38 копійок, які і просив стягнути з позичальника та поручителя в солідарному порядку.

В ході розгляду справи судом Банк уточнив свої позовні вимоги та просив з урахуванням того, що рішенням суду від 24.12.2012 року з відповідачів була стягнута заборгованість в сумі 27 506 гривень 15 копійок, просив стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 21 719 гривень 23 копійки. Вказана сума є заборгованістю по пені, оскільки інші види заборгованості, в тому чисті по кредиту, по процентах, по комісії, а також два штрафи у вигляді процентної складової та фіксованої частини були стягнуті рішенням суду від 24.12.2012 року.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, не дослідив і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_7 та представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить відповідно повідомлення та телефонограма, однак в судове засідання не з»явились, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення суду від 28.07.2009 року про звернення стягнення на предмет застави було повністю виконано, правовідносини між ОСОБА_6 та Банком є припиненими з 05.03.2012 року, тобто з моменту винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, в якій вказано, що заборгованість відсутня.

Однак, колегія суддів з висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не може виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини: 17 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №CSZ0AA, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 18811,75 грн. на термін до 16.06.2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,28% на рік на суму залишку заборгованості.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_7 був укладений договір поруки.

Взяті на себе зобов»язання ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав повністю.

ОСОБА_6 взяті на себе зобов»язання не виконав отримані за кредитним договором кошти в порядку передбаченому умовами договору не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.07.2009 року в рахунок заборгованості за кредитним договором в сумі 17 040 гривень 34 копійки було звернуто стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль ВАЗ-2107, 2004 року випуску д.н. НОМЕР_1. Дане рішення суду було виконано в 2012 року, про що 05.03.2012 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 24.12.2012 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 27 506 гривень 15 копійок.

Вказане рішення суду до цього часу не виконане, виконавчі листи постановами від 16.06.2015 року та від 15.10.2015 року повернуті стягувачу в зв»язку з відсутністю у боржників майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність іншій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені

родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів /суму позики/ або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов»язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов»язання мають виконуватись належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 549 ЦК України передбачає, що неустойкою /штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником.

У разі порушення боржником зобов»язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову /субсидіарну/ відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки /ч. ч., 1,2 ст. 554 ЦК України/.

Оскільки ОСОБА_6 взяті на себе зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконав, суми стягнуті з нього та з поручителя ОСОБА_7 за рішенням суду від 24.12.2012 року також ним не сплачені, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь Банку підлягає стягненню пеня /неустойка/ за несвоєчасне виконання грошового зобов»язання, як передбачено ст. 611 ЦК України.

Однак, відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до матеріалів справи основний борг за кредитним договором складає 12 275 гривень 20 копійок /тіло кредиту + проценти/.

Розмір нарахованої Банком пені /неустойки/ значно перевищує розмір несплаченої відповідачами основної заборгованості за кредитним договором.

Приймаючи до уваги те, що у боржників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до інформації викладеної в постановах про повернення виконавчих листів Банку, відсутні кошти для погашення заборгованості, відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення, а також враховуючи, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, а саме розміру основної заборгованості за кредитним договором, колегія суддів відповідно до положень ст. 551 ЦК України вважає можливим зменшити розмір пені /неустойки/ який підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь Банку до 12 300 гривень.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України колегія суддів також вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до задоволених позовних вимог судові витрати в сумі по 151 гривні 64 копійки з кожного за розгляд справи судом першої інстанції та по 166 гривень 81 копійці з кожного за розгляд справи судом апеляційної інстанції. А всього стягнути на користь Банку з відповідачів судові витрати по 318 гривень 45 копійок з кожного.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були порушені норми матеріального права та процесуального закону, рішення суду необхідно скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, а саме пеню /неустойку/ в сумі 12 300 /дванадцять тисяч триста / гривень солідарно.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі по 318 гривень 45 копійок з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :