Cправа № 324/1315/16-ц
Провадження № 2-з/324/7/2016

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.10.2016 Пологівський районний суд
Запорізької області
в складі: головуючого судді Іванченка М.В.
при секретарі Клименко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи без повідомлення учасників справи заяву відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову,
в с т а н о в и в:
В провадженні Пологівського районного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , в якому позивач просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 аліменти на її утримання до досягнення донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 трирічного віку у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб.
В поданій заяві в обґрунтування вимог про забезпечення позову зазначено, що за час спільного проживання позивача та відповідача було нажите майно, на даний час сторони не розлучені. Позивач, маючи в розпорядженні частину майна відповідача, бажає отримувати аліменти на свої утримання, що ставить їх в нерівні умови. 17.12.2016 року відповідач отримав обширний опік ноги, що обмежує при виконанні фізичних навантажень, і знайти роботу з невеликим фізичним навантаженням не просто. Відповідач міг би в якості компенсації на утримання матері дитини відшкодувати своєю долею спільного майна в натурі або розрахуватись після реалізації своєї частини майна. Тому відповідач вважає за необхідне для забезпечення гарантії виконання майбутнього рішення суду, накласти арешт на спільне майно та грошові кошти, які знаходяться у позивача ОСОБА_2 .
Згідно із ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі..
Розглянувши заявувідповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.3 ст.153 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпеченняпозову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Так, розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову судом встановлено, що предметом розгляду даної справи не є поділ майна подружжя позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 . До того ж, відповідачем ОСОБА_1 не надано до суду жодного належного та допустимого доказу існування зазначеного в заяві майна, його належність сторонам на праві спільної сумісної власності, а також щодо стану свого здоров`я.
З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, а також не надання відповідачем доказів, які можуть свідчити про вчинення позивачем дій, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність, станом на час розгляду вказаної заяви, правових підстав для забезпечення позову.
За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спільне майно, відмовити.
Копію ухвали направити позивачу.
Суддя: