Провадження № 2/752/1632/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.05.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання недійсним договору про зарахування зустрічних грошових вимог та визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в:

у липні 2015 року ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання нікчемними договорів, застосування наслідків недійсності нікчемних договорів та визнання права власності.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 червня 2014 року між ПАТ "ВіЕйБі банк" та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ПАТ "ВІЕйБі Банк" зобов"язувався передати майно - квартиру АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_2, а відповідач зобов"язувався прийняти вищевказане майно та сплатити за нього обумовлену цим договором грошову суму.

Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу від 25.06.2014 р. сторони визначили, що продаж кварири за домовленістю сторін вчиняється за 2 298 633,81 грн.. Розрахунок за придбання квартири здійснюється шляхом взаємозаліку зустрічних однорідних вимог між сторонами (в рахунок сплачених покупцем сум відповідно до договору поруки від 13.06.2013 р., укладеного між ТОВ "Електротех" та покупцем в забезпечення виконання обов"язків за договором погашення боргу від 15.03.2011 р. з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 13.06.2013 р., укладеного між ТОВ "Електротех" та продавцем) в день укладання цього договору.

25.06.2014 р. між ОСОБА_2 та ПАТ "ВіЕйБі Банк" укладено договір про зарахування зустрічних грошових вимог, за умовами якого сторонами було здійснено зарахування зустрічних грошових вимог в сумі 2 298 633,81 грн., що виникли з договору купівлі-продажу від 25.06.2015 р. , укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ "ВіЕйБі Банк", а також з договору поруки від 13.06.2013 р., укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Електротех" щодо виконання ОСОБА_2 обов"язків поручителя ПАТ "ВіЕйБі Банк".

На думку позивача, останні договори є нікчемними з пістав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач зазначає, що 15 березня 2011 року між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ТОВ "Електротех" укладено договір про погашення боргу, предметом якого є передача ТОВ "Електротех" у власність ПАТ "ВіЕйБі Банк" майнових прав на квартиру в рахунок погашення боргу ТОВ "Електротех" перед ПАТ "ВіЕйБі Банк" у сумі 65 675 251 грн. 90 коп., що виник на підставі кредитного договору № 89 від 09.08.2007 р.

Відповідно до п. 4.1 договору про погашення боргу від 15.03.2011 р. передача майнових прав на квартири здійснюється за ціною 65 675 251 грн. 90 коп., тобто рівною сумі боргу.

Положеннями п. 7.1 договору про погашення боргу від 15.03.2011 р. сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов"язань.

15.03.2011 р. сторони підписали акт приймання-передачі майнових прав на квартиру, за яким позивачу було передано майнові права на квартири, в тому числі на квартиру із будівельним номером 1405, загальною площею 81,7 кв. метрів.

Позивач вважає, що зобов"язання сторін за договором про погашення боргу від 15.03.2011 р. припинилися внаслідок його виконання, проведеного належним чином, а саме шлґхом передач майнових прав на квартири згідно акту приймання - передачі майнових прав на квартири від 15.03.2011 р.

13.06.2013 р. між ТОВ "Електротех" з ПАТ "ВіЕйБі Банк" укладено додаткову угоду № 1 до договору про погашення боргу від 15.03.2011 р., відповідно до п. 3 якої ПАТ "ВіЕйБі Банк" протягом трьох робочих днів з дня звернення ТОВ "Електротех" з актам приймання-передачі квартир повинна їх підписати, і один екземпляр акту передати банку.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди № 1 якщо банк протягом трьох робочих днів з дня звернення товариства з актами приймання-передачі квартир не вчинить дії щодо прийняття квартир, а саме в передбачений строк не підпише акти приймання-передачі квартир відповідно до п. 8.1 договору, вона зобов"язана сплатити на користь товариства одноразово штраф в розмірі 3,5 % від вартості квартир, визначеної в п 4.1 договору, а саме 2 298 633,81 грн., в день отримання вимоги.

Оскільки додаткова угода № 1 була укладена 13 червня 2013 року, тобто після закінчення строку договору про погашення боргу від 15.03.2011 р., а тому не може встановлювати чи змінювати обсяг прав та обов"язків сторін, визначених договором про погашення боргу від 15.03.2011 р., зобов"язання за яким є припиненимм внаслідок виконання.

13.06.2013 р. між ТОВ "Електротех", ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручаються перед кредитором за виконання грошових зобов"язань в частині сплати штрафних санкцій ПАТ "ВіЕйБі Банк" перед ТОВ "Електротех" за договором про погашення боргу від 15.03.2011 р. з урахуванням додаткової угоди № 1 від 13.06.2013 р., укладеним між товариством та банком.

На думку позивача, договір поруки від 13.06.2013 р. фактично є неукладеним, в зв"язку з недосягненням між сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема щодо основного зобов"язання, виконання якого забезпечується.

03.09.2013 р. між ТОВ "Електротех" та ПАТ "ВіЕйБі Банк" було підписано акт приймання-передачі квартир. Будь-яких вимог щодо несвоєчасності підписання акту приймання-передачі квартир та необхідності сплати штрафу до банку не надходило, що підтверджує відсутність зобов"язань банку по сплаті штрафу в розмірі, визначеному п. 4 додаткової угоди від 13.06.2013 р.

03.09.2013 р. між ОСОБА_2 та ТОВ "Електротех" укладено договір про зарахування зустрічних грошових вимог, за умовами якого сторонами було здійснено зарахування зустрічних грошових вимог в сумі 2 298 633,81 грн., що виникли з договору поруки від 13.06.2013 р., укладеного між ТОВ "Електротех", ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також з договору позики від 05.11.2008 р., укладеного між товариством, ОСОБА_2 та АБ "Синтез".

Договір про зарахування зустрічних однорідних вимог було укладено в день надання ТОВ "Електротех" та день підписання банком акту приймання-передачі квартир, а саме 03.09.2013 р.

Разом з тим, за умовами додаткової угоди № 1 від 13.06.2013 р. відповідальність банку у вигляді штрафу настає у випадку не підписання акту приймання-передачі квартир протягом 3 робочих днів з дня звернення товариства з актами приймання-передачі квартир, тобто останній день підписання акту приймання-передачі квартир, визначений сторонами - 05.09.2013 р.

Таким чином, правових підстав щодо виконання зобов"язань за договором поруки у ОСОБА_2 не було. Банк фактично безоплатно здійснив відчуження майна внаслідок прийняття на себе зобов"язання без встановлення обов"язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, що є підставою нікчемності правочину.

У заяві про уточнення позовних вимог позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25 червня 2014 року між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Крпеян Л.Р. за реєстровим № 118. Визнати недійсним договір про зарахування зустрічних грошових вимог від 25.06.2014 р., укладений між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_2, та застосувати наслідки недійсності правочину, а саме визнати за ПАТ "ВіЕйБі Банк" право власності на квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 108)

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, зазначивши, що згідно договору про погашення він не припиняється лише в результаті передачі майнових прав на квартири, а встановлює обов"язки сторін здійснити фактичну передачу завершених будівництвом квартир та обов"язок ТОВ "Елетротех" передати позивачу відповідні документи щодо квартир. Акт приймання-передачі квартир був підписаний між сторонаи лише 03.09.2013 р., а тому договір про погашення не припинявся і не міг бути припинений 15 березня 2011 року.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно п. 3.1 вказаного договору продаж квартири за домовленістю сторін було вчинено за 2 298 633,81 грн. (а.с. 20)

Постановою правління НБУ від 20 листопада 2014 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру виведення ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з ринку, призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. (а.с. 9)

При зверненні до суду, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 108), позивач вказував відразу чотири підстави для визнання правочинів нікчемними, відповідно до ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - п.1, 2, 3 та 7.

Відповідно до ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

У позовній заяві позивач зазначає, що між позивачем та ТОВ "Електротех" укладено договір про погашення боргу від 15.03.2011 р., за умовами якого позивач отримав майнові права на квартири. Дане не заперечується відповідачем.

Також позивач стверджує, що договір про погашення припинився (припинив свою дію) фактом передачі товариством "Електротех" позивачу майнових прав на квартири, засвідченого актом приймання - передач від 15.03.2011 р.

Тобто, позивач вважає, що договір про погашення припинився в силу його виконання його сторонами. Отже, на думку позивача, станом на 15.03.2011 р. сторони цього договору виконали всі покладені на них обов"язки.

Проте, з такими доводами погодитися не можливо, оскільки відповідно до п. 8.1 договору про погашення після укладення даного договору, закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію об"єкту, сторони складють та підписують акт приймання - передачі квартир, а ТОВ "Електротех" зобов"язується надати на вимоги сторони 2 (позивача) необхідні документи, перелік яких встановлено законодавством для оформлення первинного права власності на квартири, майнові права на які сторона 2 набуде за цим договором.

Як вбачається з наведеного положення договору про погашення, він не припиняється лише в результаті передачі майнових прав на квартири, а встановлює обов"язки сторін здійснити фактичну передачу завершених будівництвом квартир та обов"язок ТОВ "Електротех" передати позивачу відповідні документи щодо квартир.

Вказаний вище акт приймання - передачі квартир був підписаний між сторонами (ТОВ "Електротех" та позивачем) лише 03.09.2013 р.

Таким чином, договір про погашення не припинявся 15.03.2011 р.

13 червня 2013 р. між ТОВ "Електротех" та позивачем укладено додаткову угоду № 1 до договору про погашення, якою вносилися зміни до деяких умов договору про погашення, в тому числі встановлювалася відповідальність позивача перед ТОВ "Електротех" в формі штрафу щодо позивача за несвоєчасне підписання представлених актів приймання - передачі квартир.

Оскільки договір про погашення на момент вчинення додаткової угоди № 1 ув діючим та не припинився, тому це спростовує доводи позивача про те, що Додаткова угода № 1 не породжувала для сторін будь-яких юридичних наслідків.

Додатковою угодою № 1 сторони лише доповнили права та обов"язки учасників Договору про погашення та зняли з позивача окремі обов"язки, зокрема щодо компенсації ТОВ "Електротех" в грошовій формі надлишково отриманих площ квартир в рахунок погашення боргу.

Додаткова угода № 1 не розривалася сторонами чи в судовому порядку, не є недійсною в силу закону чи судового рішення.

Питання про недійсність чи нікчемність додаткової угоди № 1 позивчем в даному провадженні не ставилося, томусуд не приймає до уваги посилання позивача щодо не укладеності додаткової угоди і, відповідно можливості посилання на неї, як на законну підставу, виникнення у озивача будь-яких зобов"язань щодо ТОВ "Електротех", як то сплатити штраф.

Також не можуть братися до уваги суду твердження позивача щодо непропорційно великого розміру санкції (штрафу) відновно позивача, встановлених Додаткової угодою № 1. В силу положень ст. 627 ЦК України сторони не обмежені у визначені умов правочинів, а в даному випадку, у визначенні форми забезпечення виконання зобов"язань.

В судовому засіданні представник відповідача зазначав, що сторони, укладаючи Додаткову угоду № 1, виходили з принципів розумності та справедливості, встановлюючи штраф за несвоєчасне підписання актів приймання - передачі.

13.06.2013 р. між ТОВ "Електротех" та відповідачем уладено договір поруи, за умовами якого відповідач поручається перед ТОВ "Електротех" за позивача в частині належного виконання останнім своїх зобов"язань по сплаті штрафу за договором про погашення та додатковою угодою № 1 на суму 2 298 633,81 грн.

Позивач вважає, що договір поруки є неукладеним через те, що сторони не досягли всіх істотних умов цього договору та відсутності основного зобов"язання, на забезпечення якого укладався договір поруки.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов"язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов"язання боржником.

З матеріалів справи вбачається, що договір поруки є укладеним, оскільки сторони досягли всіх його умов. Крім того, законом не забороне укладення договору поруки без участі боржника та його згоди. Зі змісту визначення поняття договору поруки вбачається, що це двосторонній правочин між поручителем та кредитором. Отже, не підписання боржником договору поруки ніяк не впливає на дійсність такого договору чи його укладеність.

Таким чином, відсутні законні підстави для кваліфікації договору поруки неукладеним (неіснуючим) чи недійсним.

Позивач заперечує факт того, що будь-які вимоги щодо несвоєчасності підписання акту приймання-передачі квартир та необхідності сплатити штраф не надходило його, що, нібито, спростовує зобов"язання банку по сплаті штрафу в розмірі, визначеному п. 4 додаткової угоди № 1.

В судовому засіданні представник відповідаа зазначив, що ТОВ "Електротех" звернулося 26.08.2013 р. до позивача з письмовою пропозицією підписати акти приймання-передачі квартир і надало екземляри вказаних актів, підписаних з боку товариства. Вказані акти мали бути підписані не пізніше 30.08.213 р. з боку позивача, але цього зроблено не було. Отже, позивач порушив умови п. 4 Додаткової угоди № 1, відповідно до якого якщо позивач протягом 3 (трьох) робочих днів з дня звернення ТОВ "Електротех" з актами не підпише їх і не передасть іншій стороні, тоді позивач зобов"язується сплатити на користь ТОВ "Електротех" одноразово штраф в розмірі 3,5% від вартості квартир (2 298 633,81 грн.) в день отримання вимоги про таке.

02.09.2013 р. ТОВ "Електротех", з огляду на порушення позивачем своїх зобов"язань за п. 4 Додаткової угоди № 1 , звернувся з письмовою вимогою до позивача, відповідача про виконання грошового зобов"язання. Підтвердженням про отримання вказаної письмової вимоги є відмітка банку (штамп) з датою 02.09.2013 р. та вхідним номером "809". (а.с. 68)

Оскільки відповідач був солідарним боржником перд ТОВ "Електротех" по простроченому зобов"язанню позивача, тому мав сплатити на користь ТОВ "Електротех" суму штрафу в розмірі 2 298 633,81 грн. Оскільки ТОВ "Електротех" мало протсрочену грошову заборгованість перед відповідачем, сторони провели договірни залік на зазначену суму згідно договору від 03.09.2013 р.

Відповідач виконав грошове зобов"язання позивача перед ТОВ "Електротех", як поручитель, до нього перейшли права кредитора в зобов"язанні позивача щодо оплати штрафу за умовами додаткової угоди № 1 та договору про погашення.

Позивач вважає, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири від 25.06.2014 р. є нікчемним, оскільки за ним банк фвктично безоплатно здійснив відчуження майна внаслідок прийняття на себе зобов"язання без встановлення обов"язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, що, в свою чергу, є підставою нікчемності цього правочину на підставі п. 3 частини 3 статті 38 Закону Україхни "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В судовому засіданні представник позивача уточнив, що для визнання оспорюваного правочину нікчемним є три підстави, а саме, зазначені в п. 2, 3 та 7 ч. 3 вказаної статті.

При цьому представник позивача зазначив, що підставою для визнання правочину нікчемним відповідно до п. 2 є та обставина, що банком було 15.03.2011 р. укладено з ТОВ «Електротех» Договір погашення боргу, за яким борг вважається погашеним за рахунок передавання боржником майнових прав на квартири в буд. АДРЕСА_1. (а.с. 11) 15 березня 2011 р. між вказаними сторонами було підписано Акт приймання-передачі майнових прав на квартири (а.с. 15), а 03.09.2013 р. - акт приймання-передачі квартири, вартість якої була визначена в сумі 2 298 633,81 грн. (а.с. 19)

Постановою Правління НБ України від 03.10.2014 р. банк було віднесено до категорії проблемних.

Постановою Правління НБ України від 20.11.2014 р. банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.11.2014 р. №128 було призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну М.А.

Отже, заявляючи про обставини придбання квартири АДРЕСА_1 за Договором про погашення боргу від 15.03.2011 р., позивач не може посилатись на нікчемність даного договору, оскільки він перевірці за положеннями ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягає, недійсним в установленому законом порядку не визнавався.

Вказані представником позивача доводи не можуть свідчити про нікчемність вказаного правочину, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу в п. 3.1 було передбачено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 2 298 633,81 грн. Розрахунок за придбанн квартири здійснюється шлхом взаємозаліку зустрічних однорідних вимог між сторонами (в рахунок сплачених покупцем сум відповідно до договору поруки від 13 червня 2013 року, укладеного між ТОВ "Електротех" та покупцем в забезпечення виконання обов"язків за договором погашення боргу від 15 березня 2011 року з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 13.06.2013 р., укладеного між ТОВ "Електротех" та продавцем) в день укладання цього договору, що не є перешкодою до проведення нотаріусом, який посвідчує цей договір, державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в день нотаріального посвідчення цього Договору та надання відповідного Витягу. Згідно вказаного пункту обов'язок покупця щодо перерахування продавцю суми Договору вважається виконаним з моменту взаємозалку зутсрічних однорідних вимог між сторонами в день укладення цього договору. Виходячи з викладеного, слід зробити висновок, що умова договору - порядок розрахунку за придбану квартиру не передбачав здійснення платежу чи передачу іншого майна. Здійснення операцій з зарахування зустрічних грошових вимог не впливає на законність правочину в момент його вчинення.

Заявляючи про нікчемність Договору купівлі-продажу від 25.06.2014 року нікчемним з підстав, визначених в п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач вказував, що банком було здійснено відчуження квартири за ціною 2 298 633,81 грн., що є нижчим на 20 відсотків і більше від звичайних цін.

Представником відповідача в судовому засіданні посилався на звіт про незалежну оцінку майна, виконаний ТОВ "Слав-Консалтинг" станом на 02.06.2014 р., згідно якого ринкова вартість об"єкта оцінки складає 2 267 828,60 грн.

Тобто, ціна продажу є більшою за визначену експертом ринкову вартість квартири.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, нікчемним є правочин, недійсність якого встановлена законом. Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладення та не визнаються нікчемними в судовому порядку.

В даному випадку позивачем при зверненні до суду з позовом не було надано доказів на підтвердження визнання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вказаного договору нікчемним правочином в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу та його державна реєстрація були проведені у відповідності до умов договору та згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 30, 60, 212 та 213 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 328, 509, 626, 627, 628, 638, 655, 656, 657 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання недійсним договору про зарахування зустрічних грошових вимог та визнання права власності на квартиру - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: