Справа №580/1178/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Стеценко В.А.
Номер провадження 22-ц/788/1949/16 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

06 грудня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянуавши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 08 листопада 2016 року про повернення апеляційної скарги

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь», треті особи: Управління Держземагенства у Лебединському районі Сумської області, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Лебединського міськрайонного управління юстиції, державний нотаріус Лебединської районної державної нотаріальної контори Лисенко Валентина Федорівна, Відкрите акціонерне товариство «Ощадбанк України», виконавчий комітет Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області, ОСОБА_6

про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, договорів оренди земельних ділянок, скасування рішень про їх державну реєстрацію, визнання права власності на спадкове майно та витребування із чужого незаконного володіння земельних ділянок, заробітної плати та грошових вкладів, стягнення коштів та орендної плати за землю

та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з вищезазначеним позовом, який неодноразово змінював і остаточно просив ухвалити рішення, яким визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки та скасувати їх державну реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, визнати недійсними договори оренди цих земельних ділянок та вилучити їх з державної реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, визнати за ним право власності на майно померлого ОСОБА_7 у вигляді трьох земельних ділянок площею по 4.16 га кожна, належних померлим: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які розташовані на території Межиріцької сільської ради Лебединського району Сумської області; грошові вклади з належними процентами, індексацією та компенсацією, що знаходяться у Лебединському відділенні №3233 ПАТ «Державний ощадний банк» та не отриману ОСОБА_7 заробітну плату на загальну суму 6248 грн. 30 коп., витребувати спадкове майно ОСОБА_7 із чужого незаконного володіння, стягнути з ОСОБА_4 виплачену йому компенсацію грошових вкладів в сумі 1000 грн. та нараховану, але не отриману померлим ОСОБА_7 заробітну плату в розмірі 5969 грн. 30 коп., стягнути з СТОВ «Промінь» суму недоотриманого доходу у грошовій формі з орендної плати за землю за 2007-2014 роки, що становить 41808 грн. 50 коп.

Відповідач - позивач ОСОБА_11 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою і просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь понесені ним витрати на поховання спадкодавців ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, витрати понесені ним на оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно та судові витрати понесені ним у інших цивільних справах.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 08 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2015 року рішення Лебединського районного суду Сумської області від 08 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 липня 2015 року касаційні скарги СТОВ «Промінь» та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 25 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи до суду першої інстанції від ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову та накладення арешту на земельні ділянки та заборони відповідачів вчиняти певні дії.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 28 жовтня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

На ухвалу суду про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив дану ухвалу скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 повернуто на підставі ч.1 ст. 293 ЦПК України, так як дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

ОСОБА_3 не погодився з ухвалою місцевого суду про повернення апеляційної скарги і оскаржив в апеляційному порядку і просив скасувати ухвалу суду.

В доводах апеляційної скарги зазначав, що судом не враховано рішення Конституційного Суду України від 28.04.2010 року № 12-рп/2010, яким роз'яснено право оскаржувати окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції як про забезпечення позову і щодо скасування забезпечення позову, так і ухвали про відмову в забезпеченні позову і скасуванні забезпечення позову.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, доводи апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом і просив визнати за ним право власності на спадкове майно та зобов'язати відповідача ОСОБА_4 повернути майно з чужого незаконного володіння.

Під час слухання справи у суді першої інстанції позивач заявив письмове клопотання про забезпечення позову, але ухвалою суду від 28 жовтня 2016 року у задоволенні його заяви про забезпечення позову відмовлено.

ОСОБА_3 не погодився з ухвалою суду і звернувся із апеляційною скаргою, але ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 повернуто на підставі ч.1 ст. 293 ЦПК України, оскільки суд вважав, що ухвали про відмову в забезпеченні позову не підлягають оскарженню окремо від рішення суду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 цього Кодексу.

Пунктом 2.ч.1 ст.293 ЦПК України дійсно передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову.

В той же час, Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_12 щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.1 ст.293 ЦПК України (справа про забезпечення апеляційного оскарження ухвал суду) від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010 було роз'яснено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України стосовно можливості апеляційного оскарження ухвал суду щодо забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову у взаємозв'язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України необхідно розуміти як такі, що передбачають право оскаржувати окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції як про забезпечення позову і щодо скасування забезпечення позову, так і ухвали про відмову в забезпеченні позову і скасуванні забезпечення позову.

Однак, вирішуючи питання про повернення апеляційної скарги, місцевий суд не звернув увагу на вищезазначене Рішення Конституційного Суду України, яке є обов'язковим до виконання на території України, і прийшов до помилкового висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_3 з тих підстав, що ухвала про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду від 08 листопада 2016 року скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 08 листопада 2016 року у даній справі.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -