Справа № 356/1153/15-ц Головуючий у І інстанції Голік Г. К.
Провадження № 22-ц/780/5897/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 33 10.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 21 травня 2015 року о 22 год. 25 хв. ОСОБА_2, керуючи невідомим автомобілем пошкодив паркан домоволодіння по АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності. Вартість відновлення паркану становить 10 800 грн. Зазначала, що їй заподіяна також моральна шкода, яка полягає у тому, що після пошкодження паркану впродовж останніх місяців вона відчувала постійні нервові навантаження, переживання, стривоженість. У зв'язку з пошкодженням майна вона не може жити спокійним, повноцінним життям, постійно проявляються емоційні спалахи, нервові переживання. З урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 10 800 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000 грн., що спричинені пошкодженням майна.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 13 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, порушенням судом норм матеріального та процесуального права. При цьому він вказує на те, що суд не звернув уваги на те, що позивач не надала жодних доказів заподіяння їй моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням належного їй паркану, а саме, звернення її до медичних, експертних та інших установ, а також понесення нею фактичних витрат, пов'язаних з відновленням її стану здоров`я у зв'язку заподіянням моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяна моральна (немайнова) шкода, яка полягає не лише в самому факті пошкодження майна та неможливості відновити попередній стан майна, а й в тому, що упродовж останніх місяців після пошкодження майна вона відчувала постійні нервові навантаження, переживання, стривоженість та дискомфорт від пошкодження майна. Також суд зазначив, що в результаті пошкодження майна позивач не може жити спокійним, повноцінним життям, постійно проявляються емоційні спалахи, нервові переживання. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди та визначив її розмір у сумі 2000 грн.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Обґрунтовуючи вимоги позову про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. ОСОБА_3 посилалася на те, що внаслідок пошкодження паркану крім матеріальної шкоди їй заподіяна також і моральна шкода, яка полягає не лише в самому факті пошкодження майна та неможливості відновити попередній стан майна, а й у тому, що впродовж останніх місяців після пошкодження майна вона відчувала постійні нервові навантаження, переживання, стривоженість та дискомфорт від пошкодження майна. Зазначала, що в результаті пошкодження майна вона не може жити спокійним, повноцінним життям, постійно проявляються емоційні спалахи, нервові переживання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Відповідно до ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин.

На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_3 зазначила лише перелік обставин, які, на її думку, свідчать про заподіяння їй моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст.ст.59, 60 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходила позивач при визначенні розміру моральної шкоди.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції у порушення ст.ст.213-214 ЦПК України на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, у зв'язку чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в цій частині не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди з наведених вище підстав.

Рішення судупершої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди не оскаржується, тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 13 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді