АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4941/16 Справа № 205/339/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Сахарові Д.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В с т а н о в и в :

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю-продаж у розстрочку автомобіля Меrсеdеs-Веnz 1117, 1993 р.в., д/н НОМЕР_1, всього за 5000,00 дол. США, на виконання якої позивачем у якості авансу передано ОСОБА_3 кошти у розмірі 2500,00 дол. США, а також перераховано ОСОБА_4 з рахунку сестри дружини позивача (ОСОБА_5) 19200,00 грн. Оскільки відповідачі в подальшому відмовились від укладення договору, позивач просить суд стягнути з них виплачені на підставі договору купівлі-продажу авансові платежі. Крім того, на підставі положень ст.ст.705,778 ЦК України про договір найму-продажу позивач просив суд стягнути з відповідачів зроблені ним поліпшення вказаного автомобіля на загальну суму 14342,09 грн., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., завдану ухиленням від виконання умов договору-найму продажу, неповерненням авансових платежів та неправомірною поведінкою щодо дружини позивача (а.с.1-3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.92-94).

В апеляційній скарзі (а.с.99-105) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, оскільки:

- договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України;

- суд помилково дійшов висновку щодо відсутності підстав у позивача вимагати повернення сплачених коштів саме як авансу;

- між сторонами виникли відносини найму-продажу, предметом яких був спірний автомобіль;

- відхилення судом показань свідків щодо здійсненого поліпшення спірного вавтомобіля не може бути обгрунтованим ст.218 ЦК України, оскільки такі показання не стосуються заперечення правочину або оспорювання окремих його частин;

- висновок суду щодо відсутності підстав стягнення моральної шкоди є безпідставними та не грунтуються на нормах права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що відповідачі є співвласниками автомобіля, який певний час знаходиася у користуванні позивача; за час користування транспортним засобом позивач під розписку передавав грошові кошти відповідачам, а також здійсював перерахування на банківській картковий рахунок; але позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту укладання між ним та відповідачами договору купівлі-продажу автомобіля, а тому передані кошти є не авансовим платежем, а безпідставно набутим майном у розумінні ст.1212 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення 19200,00 грн., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з матеріалами справи вказана сума перерахована на рахунок відповідача ОСОБА_4 не самим позивачем, а іншою особою (а.с.9-14), яка з позовом до суду не зверталась.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачів витрат на ремонт автомобіля з підстав не доведеності понесених позивачем витрат саме на ремонт спірного автомобіля, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з матеріалами справи іншими особами, а не позивачем, здійснено платежі, вказані ним як витрати на ремонт автомобіля (а.с.17-18,24).

У зв'язку з чим позивачем не доведено, що саме ним понесено витрати на ремонт автомобіля.

Відмовляючи у позові з підстав недоведеності позивачем укладання між ним та відповідачами договору купівлі-продажу автомобіля, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовні вимоги щодо повернення коштів обгунтовані позивачем посиланням не лише на укладення між сторонами договору купівлі-продажу з розстроченням платежу, за яким покупець сплачує вартість автомобіля частинами, але і на укладенн між сторонами договору найму-продажу, за яким покупець сплачує орендні платежі.

Позовні вимоги в частині їх обґрунтування посиланням на наявні між сторонами правовідносини, передбачені ст.705 ЦК України, залишилися поза увагою суду першої інстанції і судом не були досліджені.

Під час розгляду справи пзовні вимоги в частині їх обгрунтування посиланням на ст.705 ЦК України позивачем в порядку, передбаченому законом, тобто в письмовій формі, не змінені та не уточнені.

При цьому судом не враховано, що зазначені правовідносини є різними і не можуть бути заявлені позивачем одночасно.

Маючи право на судовий захист позивач на свій розгляд має обрати відповідний спосіб захисту своїх порушених прав.

За вказаних обставин позовні вимоги позивача є не конкретними і тому не підлягають задоволенню.

Дійшовши висновку про те, що кошти, передані позивачем відповідачам, є безпідставно набутим майном у розумінні ст.1212 ЦК України, суд першої інстанції не врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15, згідно якої ст.1212 ЦК України може бути застосована у разі відсутності договірних відносин або їх скасування, визнання недійсними, зміни або припинення, в той час як відповідно до вказаної правової позиції письмова розписка та певна поведінка сторін свідчать про наявні між сторонами певні договорні відносини щодо спірного автомобіля, щодо яких позивачем на його розсуд не були заявлені позовні вимоги про їх скасування, визнання недійсними, зміни або припинення.

За вказаних обставин позовні вимоги про стягнення з відповідачів грошових коштів, сплачених позивачем за автомобіль, не підлягають задоволенню, як передчасно заявлені.

А відповідно до цього не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, а саме рішення суду першої інстанції слід змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В решті рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2016 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту йогої проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: