УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Світ-Інвест», товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон-Інвест», товариство з обмеженою відповідальністю «Систем-Інвест», публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Київ» про визнання майнових прав за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 9 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан» (далі - ПАТ «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан») про визнання майнових прав, посилаючись на те, що між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Світ-інвест» (далі - ТОВ «Світ-інвест»), акціонерним комерційним банком «Київ» (далі - АКБ «Київ») були укладені договори відступлення права вимоги, відповідно до яких вона стала стороною договору інвестування та набула права отримати після завершення будівництва у власність квартири в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 і сплатила для цього повну вартість квартири. Договором було встановлено, що житловий будинок вводиться в експлуатацію в першому кварталі 2013 року. До участі в будівництві за договором із забудовником було залучено ПАТ «Спільне українсько-болгарське підприємство «Богдан». Позивачем зазначалось, що діючи відповідно до умов договору він свої зобов'язання виконав своєчасно та належним чином, а відповідач у порушення умов договору свої зобов'язання не виконав і на час звернення до суду даний будинок не ввів в експлуатацію та не передав їй у власність визначену у договорі квартиру, чим порушує її права як інвестора. Ураховуючи наведена, позивач просила суд визнати за нею майнові права на про інвестований об'єкт спорудження: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_3

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 9 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 15 березня 2016 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 майнові права на об'єкти інвестування - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_3. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що на даний час будівництво будинку не закінчене по вині відповідача. Будь-які дії ним щодо закінчення будівництва не здійснюються у зв'язку із скрутним фінансовим становищем, що вказує на можливість позбавлення позивача майнових прав на об'єкти інвестування, у зв'язку із чим права позивач підлягають захисту шляхом визнання за ним майнових прав на об'єкти інвестування.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду зазначивши, що рішення є законним та обґрунтованим.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Судами установлено, що 28 грудня 2005 року між третіми особами були укладені інвестиційні договори на будівництво квартир у АДРЕСА_1

5 лютого 2008 року між третіми особами були укладені договори про відступлення права вимоги.

20 лютого 2008 року були укладені додаткові угоди № 1 до інвестиційних договорів. 22 лютого 2008 року між позивачем та третіми особами було укладено договори про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_3 набула право вимоги, належне третій особі і стала стороною інвестиційних договорів. Згідно умов договору про відступлення права позивач сплатила 716 793 грн.

25 травня 2010 року у зв'язку із зміною забудовника будівництва будинку між позивачем, відповідачем, та третіми особами було укладено договори про відступлення права вимоги. Відповідно до умов цього договору відповідача мав добудувати будинок, ввести його в експлуатацію та передати у власність позивач квартири. Запланований строк введення будинку в експлуатацію - до 31 березня 2013 року. На даний час будівництво будинку не закінчене, будь-які дії щодо закінчення будівництва не здійснюються.

Так, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо отримання позивачем у власність проінвестованих згідно договорів квартир в будинку, який не введений відповідачем в експлуатацію.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу - це обумовлене право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист цих прав здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на окремі об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Указана правова позиція викладена Верховний Судом України у постановах від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1502цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-3129цс15.

При вирішенні позовних вимог про визнання права на отримання спірних квартир, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди не звернули увагу на те, що у позивача право власності на спірні квартири не виникло, при цьому порядок оформлення права власності на об'єкт інвестування після прийняття такого об'єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладання договору купівлі-продажу майнових прав Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом укладених сторонами інвестиційних договорів, позивач отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

При цьому суди послались на інвестиційні договори від 28 грудня 2005 року, як на підставу виникнення майнових прав на спірну нерухомість у позивача. У зазначених договорах визначено, що майнові права - це всі права на об'єкт нерухомості, що полягають у праві покупця набути право власності на об'єкт нерухомості після введення в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Тобто, на підставі договорів позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Також договорами встановлено порядок отримання покупцем пакету документів, необхідних для оформлення права власності на об'єкт нерухомості.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахували та не звернули уваги на те, що позивачем не надано доказів того, що він звертався до відповідача з вимогою про надання таких документів. Тобто позивачем не доведено, що його права відповідачем порушені. При цьому порушення строку введення об'єкту в експлуатацію може виступати лише підставою для притягнення інвестором забудовника до відповідальності, встановленої договором (сплата неустойки за прострочення виконання зобов'язань), та не свідчить про порушення, невизнання або оспорювання існуючого у позивача майнового права на об'єкти інвестування. Також суди не врахували, що майнові права відмінні від права власності.

Оскільки суди на вищевикладені обставини уваги не звернули, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахували норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, згідно ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені по справі рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Київщина-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 9 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 15 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:О.В. Закропивний

В.М. Коротун
Л.М. Мазур
Т.О. Писана