Дата документу 09.11.2016
Справа № 501/4100/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2016 р. Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Ледньової Т.В.

при секретарі Левицькій А.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_3, ОСОБА_7 (треті особи: ОСОБА_8, яка діє особисто та в інтересах ОСОБА_9, Чорноморська міська рада Одеської області) про встановлення порядку користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2015 р. ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з зазначеним позовом (а.с. 3-5), який під час судового розгляду був уточнений 01.06.2016 р. (а.с. 116-119) та 26.07.2016 р. (а.с. 135-138).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в редакції позовної заяви від 26.07.2016 р. на а.с. 135-138, просять:

-встановити наступний порядок користування квартири №53 в будинку №3-А по Данченка в місті Іллічівську Одеської області:

-виділити ОСОБА_1 1-шу кімнату площею 16,0 кв.м та 2-гу кімнату площею 12,2 кв.м з шафами згідно технічного паспорту КП «БТІ» м. Іллічівська, виготовленого станом на 12.12.2011 року;

-виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_7 3-тю кімнату площею 15,5 кв.м з балконом;

-кухню, туалет, ванну кімнату та коридор залишити у загальному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилається на ті обставини, що позивачу належить ? частка спірної квартири і щодо порядку користування квартирою не досягнуто домовленості з іншими співвласниками.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 не визнали позовні вимоги, посилаючись у письмових запереченнях (а.с. 139-141) та у виступах в судовому засіданні на те, що ОСОБА_3 є власником ? частки спірного житла, і тривалий час користується кімнатою 16 кв. м, яка є розташованою як прохідна (суміжна) біля кімнати 12,2 кв. м, якою користується її син ОСОБА_4 разом з дружиною і дитиною; що такий порядок користування склався ще за життя матері, яка в подальшому заповіла свою частку в квартирі матері позивача. Крім того, ОСОБА_3 пояснила, що періодично виїджає до с. Маяки, де зареєстрований її чоловік для допомоги у веденні господарства, однак з урахуванням віку, стану здоровя планує з чоловіком постійно проживати у м. Чорноморську в спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 не визнали позовні вимоги, посилаючись у письмових запереченнях (а.с. 69-71) та у виступах в суді на обставини, аналогічно викладеним ОСОБА_3, а також на те, що в кімнатах 16 та 12,2 кв. м ОСОБА_4 зроблено ремонт, тоді як інші приміщення не є відремонтованими; що на час вселення ОСОБА_1 з 2012 р. не виникало спору щодо порядку користування кімнатами і вона вселилась у кімнату 15,5 кв. м, з якої є вихід на балкон і якою раніше користувалась бабуся; що він неодноразово пропонував сплатити позивачу матеріальну компенсацію за її частку в квартирі.

Третя особа ОСОБА_8, яка діє самостійно та в інтересах сина ОСОБА_9, до суду не зявилась, надавши заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності (а.с. 148), в якій зазначила, що заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування (Чорноморської міської ради ) до суду не прибув, надавши клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с. 164,179).

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, зясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини.

Квартира № 53 будинку 3 «а» по вул. Данченко м. Чорноморська (м. Іллічівська) Одеської області належить сторонам на праві приватної власності, а саме: позивачу - ? частка, відповідачам - по ? частці (а.с. 6-9). При цьому позивач стала власником на підставі договору дарування частки квартири від 19.12.2011 р., а дарувальник ОСОБА_7 була власником ? частки квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданому 05.12.2011 р. (а.с. 9). Ідеальні частки житлової площі наступні: у позивача - 21,85 кв.м, у відповідачів по 10,92 кв.м.

Довідка ЖЕД на а.с. 72 підтверджує, що позивач зареєстрована у зазначеній квартирі з 13.01.2012 р. разом з дітьми, 2005 р. та ІНФОРМАЦІЯ_1, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в цій квартирі з 1978 р., що відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в спірній квартирі з 2000 р. і в цій квартирі зареєстрована його донька, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторона позивача визнала факт порядку користування квартирою, на який посилаються відповідачі, на час її вселення у спірну квартиру.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили вищевказаний порядок користування кімнатами та те, що в кімнатах, які займають відповідачі, ними зроблений капітальний ремонт. Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що постійно проживали в квартирі ОСОБА_4 з дружиною та донькою.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни які мають у приватній власності, будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інша не заборонені законом угоди.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 р. № 7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 17.02.2016 р. по справі № 6-1500цс15, визначено, що відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. При цьому суд також бере до уваги і те, що позивач не довела, що її права порушені відповідачами, що вона зверталась до відповідачів з пропозицією домовитись про інший порядок користування квартирою, а також те, що неможливо поділити квартиру відповідно ідеальних часток співвласників.

Керуючись ст.150 ЖК України, ст. ст. 12, 15, 16, 358 Цк України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову заяву ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.В.Ледньова