провадження № 2/760/104/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

30.11.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 12.03.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 014-576-КЖ.

За умовами договору кредиту Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 55 000 дол. США зі сплатою 11,75 % річних з кінцевим строком погашення заборгованості до 11.03.2033.

З метою забезпечення виконання договору кредиту 12.03.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір № 014-576-ЗЖ.

Предметом іпотеки за іпотечним договором є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 28,00 кв.м., яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2008.

ОСОБА_1 порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 22.10.2015 складає 47 062,23 дол. США (1 064 043,03 грн.).

Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 28,00 кв. м., яка належить відповідачу на праві власності на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 041-576-КЖ від 12.03.2008, яка станом на 22.10.2015 складає 47 062,23 дол. США (1064043,03 грн.) шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 39).

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином (а.с. 43).

З'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

12.03.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 014-576-КЖ, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 55 000 дол. США зі сплатою 11,75 % річних з кінцевим строком погашення заборгованості до 11.03.2033 (а.с. 24-29).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №1862, ОСОБА_1 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 28 кв.м (а.с. 21).

З метою забезпечення виконання договору кредиту 12.03.2008 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір № 014-576-ЗЖ, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І. В., зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №1866 (а.с. 16-17).

Відповідно до вищезазначеного іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 28,00 кв.м., яка придбана ОСОБА_1 за кредитні кошти.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 22.10.2015 у ОСОБА_1 виникла заборгованість за договором кредиту, яка складає 47 062,23 дол. США (1 064 043, 03 грн.), з яких:

40 360 дол. США (912 510,46 грн.) - заборгованість за кредитом;

5 074,66 дол. США (114 734,32 грн.) - заборгованість за процентами;

492,35 дол. США (11 131,59 грн.) - заборгованість за пенею, у зв'язку з несвоєчасним повернення кредиту;

1 135,23 дол. США (25 666,66 грн.) - заборгованість за пенею, у зв'язку з несвоєчасним повернення процентів (а.с. 6-15).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю з таких підстав.

Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».

Суд встановив факт укладення договору між сторонами.

Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Свої зобов'язання за договором кредиту позивач виконав належним чином, зокрема, надав відповідачу грошові кошти у розмірі 55 000 дол. США.

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК «неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання».

Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».

Суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним та завіреним позивачем (а.с. 6-15).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» «іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом».

Частина перша статті 3 цього Закону передбачає, що однією з підстав виникнення іпотеки є договір.

Суд встановив факт укладення іпотечного договору з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Предмет іпотечного договору відповідає вимогам статті 5 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Так, позивач обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду з реалізацією предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

При обранні такого способу реалізації предмета іпотеки відповідно до вимог частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» необхідно встановити початкову ціну предмета іпотеки.

Однак, Пленум Вищого спеціалізованого суду України у пункті 42 постанови № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснив, що «суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

Позивач визначив початкову ціну предмета іпотеки саме таким чином, тому суд, враховуючи роз'яснення вищестоящого суду, вважає за можливе визначити початкову ціну предмета іпотеки в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до чинних положень частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 22.09.2011 № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

З матеріалів справи випливає, що позивач з метою позасудового регулювання спору надсилав відповідачу вимогу про усунення порушень зобов'язань від 20.11.2015 № б/11, однак ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором кредиту не виконав.

Відповідно до частини другої статті 35 Закону «Про іпотеку» положення частини першої статті 35 не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

07.06.2014 набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до частини першої статті 1 якого «протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку».

Суд встановив, що дія цього Закону поширюється на спірні правовідносини, а тому відповідно до вимог статті 217 ЦПК суд надає відстрочку виконання рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії цього Закону.

У постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 6-46цс15 викладений висновок щодо застосування норм права, який враховується судом відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК.

Так, у цій постанові зазначено, що «в цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника)».

З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Частина перша статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що «у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації».

При ухваленні рішення суд враховує зазначені положення Закону України «Про іпотеку».

Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 15 960,64 грн.

Керуючись статтями 16, 526, 527, 546, 549, 610, 612, 1054 ЦК, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК, суд

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити повністю.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 28,00 кв.м., житловою площею 13,60 кв.м., яка належить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1), на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 014-576-КЖ від 12 березня 2008 року, яка станом на 22 жовтня 2015 року складає 1 064 043,03 грн. (один мільйон шістдесят чотири тисячі сорок три гривні 03 копійки), з яких 912 510,46 грн. - заборгованість за кредитом, 114 734,32 грн. - заборгованість по процентам, 11 131,59 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 25 666,66 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення процентів; шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Відстрочити виконання рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03 червня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: 03126, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29) судовий збір у розмірі 15 960,64 грн. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят гривень 64 копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко