Справа № 127/5540/16-ц Провадження № 22-ц/772/2395/2016Головуючий в суді першої інстанції Луценко Л. В.
Категорія 27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Матківської М.В., Сопруна В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом

публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-

Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборго-

ваності за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

18 березня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ( далі - ПАТ КБ ) «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості ( а. с. 2-5 ). Позов мотивований тим, що ОСОБА_2, уклавши 11 квітня 2008 року з банком кредитний договір № б/н та отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, належним чином свої зобов'язан-ня не виконує. Станом на 31 січня 2016 року у позичальника склалася заборго-ваність в сумі 43706,55 гривень, що складається з: 9753,92 гривень - заборгова-ність за кредитом, 27374,52 гривні - заборгованість по процентах за користуван-ня кредитом, 6578,11 гривень - заборгованість з пені та комісії. Від зазначеної загальної суми заборгованості слід відняти 19429,12 гривень стягнутих рішен-ням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року. Різниця становить 24277,43 гривень ( 43706,55-19429,12 ). До стягнення підля-гають також 250,00 гривень штрафу ( фіксована частина ), 1213,87 гривень штрафу ( процентна складова ). Загальна сума заборгованості, що підлягає стяг-ненню, складає 25741,30 гривню. Позивач просив суд його вимоги задоволити у повному обсязі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено ( а. с. 73-75 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 10 червня 2016 ро-ку, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В. подала на нього апеля-ційну скаргу, де просить скасувати дане рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Апелянтка вважає, що при ухваленні рі-шення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуаль-ного права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для неї, оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним ( а. с. 78-80 ).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши в сукупності докази, наявні в справі, перевіривши законність і обґрунто-ваність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду при-йшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бу-ти законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обстави-ни, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони під-тверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення спра-ви, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встанов-лених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідно-син тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочин-ства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були до-сліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає у повному обсязі.

Судом встановлено, що між сторонами у справі 11 квітня 2008 року був укладений договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсот-ків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборго-ваності за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір. В порушення умов кредитного до-говору, норм статей 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України ОСОБА_2 свої зо-бов'язання за дійсним договором не виконує, внаслідок чого у нього склалася заборгованість, зазначена у позовній заяві.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої ін-станції виходив з того, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 26 листопада 2012 року у цивільній справі № 221/4672/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору не-дійсним, з ОСОБА_2 стягнуто на користь банку забогованість по кредит-ному договору від 11 квітня 2008 року в сумі 19429,12 гривень.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, в ме-жах якого особа може звернутися в суд з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встанов-лена тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік згідно пункту 1 части-ни 2 статті 258 ЦК України застосовується, зокрема, до вимог про стягнення не-устойки ( пені, штрафу ). Нормами частини 1 статей 260, 261 ЦК України визна-чено, що позовна даність за загальним правилом обчислюється з визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давно-сті починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про пору-шення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність перери-вається у випадку пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має пози-вач ( ч.2 ст. 264 ЦК України ).

Оскільки позивач, звернувшись у листопаді 2012 року до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним до-говором, вчинив дію, передбачену частиною 2 статті 264 ЦК України, то такою дією він перервав перебіг строку позовної давності; у даній справі такий строк повинен обчислюватися з листопада 2012 року по листопад 2015 року, а щодо стягнення заборгованості з пені - з листопада 2012 року по листопад 2013 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «При-ватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором знаходяться поза межами загального трирічного строку позовної давності, а також річного строку позовної давності відносно вимог про стягнення неустойки ( штрафів, пені ).

Частиною 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосо-вується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рі-шення. Така заява ОСОБА_2 подана суду 10 червня 2016 року ( а. с. 69-70 ). Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні від 10 червня 2016 ро-ку, є обґрунтованими, вірними та справедливими.

Оскаржуючи рішення суду в даній справі, представник ПАТ КБ «Приват-Банк» Сокуренко Н.В. не навела жодного будь-якого спростування доводам, прийнятим до уваги судом та покладеним в основу оскаржуваного рішення. У скарзі зазначено, що суд порушив норми і принципи процесуального права, а саме: рівності сторін перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитів-ність цивільного судочинства. В основному цитуючи у скарзі норми статей ЦК України, апелянт не наводить конкретних обставин, які б доводили обгрунтова-ність його спростування ухваленого судом рішення. Зазначаючи надання суду копії кредитного договору, розрахунку заборгованості ОСОБА_2 станом на 31 січня 2016 року, апелянт підкреслює, що суд першої інстанції не прийняв їх до уваги, в рішенні вказав незазначення банком в позовній заяві даних про номер карткового рахунку, повідомлення відповідачу пін-коду та ін.

Викладене свідчить про необізнаність апелянта зі змістом оскаржуваного судового рішення, оскільки мотивів, зазначуваних апелянтом, оскаржуване рі-шення суду не містить. Апеляційна скарга за змістом не містить доводів з оскарження саме даного судового рішення.

Апелянт посилається в скарзі на те, що суд першої інстанції не викликав представника позивача для надання особистих пояснень, не висував банку своєї вимоги про надання іншого розрахунку заборгованості або будь-якого іншого доказу в підтвердження своїх позовних вимог.

Такі посилання апелянта є безпідставними, надуманими, не відповідаючими фактичним обставинам справи та матеріалам справи, з яких вбачається, що суд викликав представника позивача в судове засідання в установленому порядку і розглянув справу по суті вимог у його відсутності на підставі відповідного письмового клопотання, доданого до матеріалів справи.

Відносно застосування судом строків позовної давності на заяву ОСОБА_2 апелянт у скарзі взагалі не висловлює своєї позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та ін-ших осіб, які беруть у часть у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Нормами статті 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи, пояснень, доводів та доказів сторін, наданих суду, слід зробити висновок, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову банку про стягнення коштів з ОСОБА_2 у зв'язку з пропуском позивачем процесуальних стро-ків позовної давності, зі спливом яких пов'язані дії позивача, які мають юри-дичне значення.

Доводи апеляційної скарги представника банку Сокуренко Н.В. не спросто-вують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції. Дане рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, є законним, справедливим та обґрунтованим, тому підстав для його ска-сування, задоволення позовних вимог у повному обсязі - немає.

Згідно з нормами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухва-лив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не мо-же бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк» Сокуренко Наталії Вікторівни - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комер-ційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнен-ня заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізова-ного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двад-цяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: