Справа № 425/3509/15-ц
Провадження № 22ц/782/810/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лісіциної А.І.

суддів Назарової М.В., Романченка В.О.

за участю секретаря Козубській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіті Рубіжанської міської ради Луганської області про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до Управління освіти Рубіжанської міської ради про поновлення на роботі.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

На вказане рішення Управлінням освіти Рубіжанської міської ради подано апеляційну скаргу в якій просять рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким повністю відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не мав права укладати з позивачем строковий трудовий договір, а уклавши його порушив права позивача.

Колегія суддів вважає цей висновок суду помилковим, таким що суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно до ч.3 ст. 54 Закону України « Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Судом встановлено, що позивач працював директором навчального закладу та викладачем української мови та літератури, тобто є педагогічним працівником. Отже на спірні правовідносини розповсюджуються вимоги ст. 54 Закону України « Про освіту», яка визначає укладення контракту з педагогічними працівниками незалежно від форм власності учбового закладу освіти а не ст. 20 як помилково вважав суд першої інстанції ,тому укладення з ним строкового трудового договору як з керівником учбового закладу комунальної форми власності визначено ст. 54 Закону України « Про освіту».

Як вбачаєтьс зі змісту контракту ( а.с.4-8) сторони дійшли згоди щодо терміну дії контракту з 15 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року. Тобто на час підписання контракту позивач не заперечував против строків його дії., погодився з ними, про що свідчить його підпис у контракті.

15 червня 2015 року позивача було попереджено про звільнення за закінченням строку контракту ( а.с.11), а наказом від 31 серпня 2015 року звільнено ( а.с.14) відповідно до п.2 ст.36КЗпП України.

Отже для визнання контракту від 12 вересн 2014 року недійсним в частині строку його дії підстави відсутні, оскільки при його підписанні позивач не висловив незгоди щодо терміну його дії, на що мав право відповідно до ст.21 КЗпП України, відповідно не підлягають задоволенню вимоги позивача про поновлення його на роботі.

Неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішння суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 листопада 2015 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління освіті Рубіжанської міської ради Луганської області про поновлення на роботі.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: