Справа № 310/5175/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26 липня 2016 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстрованої в КП «БТІ» м. Шахтарськ за реєстровим №88 в книзі №1 від 14.01.2000 року; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0182 га, яка знаходиться за адресою: будинок 8а, вул. Павлова у м. Шахтарськ Донецької області, та яка належить їй згідно державного акту серії ІІІ-ДН №160950 від 08.12.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №3669; скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0182 га, яка знаходиться за адресою: будинок 8а, вул. Павлова у м. Шахтарськ Донецької області, та яка належить йому згідно державного акту серії ІІІ-ДН №160949 від 08.12.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №3668; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,0364 га, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Шахтарськ, вул. Павлова, 8-а.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.09.1999 року його мати, ОСОБА_5, уклала з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір довічного утримання. Метою цього договору для ОСОБА_5 були постійний догляд, піклування, мінімальна матеріальна підтримка. В свою чергу ОСОБА_5 передала відповідачам у власність належні їй житловий будинок та земельну ділянку.

Проте, з середини 2010 року по травень 2012 року відповідачі грубо порушували умови договору довічного утримання в частині надання ОСОБА_5 харчування, догляду і необхідної допомоги, а з вересня 2014 року взагалі припинили виконання своїх обовязків за даним договором.

У звязку з цим в травні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги. Зазначив, що ОСОБА_5 померла 25.08.2015 року. ОСОБА_2 є правонаступником померлої, і за встановлення передбачених ч.1 ст. 756 ЦК України обставин для розірвання договору, таке, у випадку смерті відчужувача після подання ним позову про розірвання договору довічного утримання, може тягти за собою не розірвання договору, а застосування передбачених цією статтею наслідків, а саме: набуття правонаступниками права власності на майно, яке було передано відчужувачем та права вимагати його повернення. Додатково пояснив, що через неналежне виконання відповідачами умов договору довічного утримання в 2014 році ОСОБА_5 зверталась з позовом про розірвання цього договору до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області, однак у звязку з початком антитерористичної операції на території Донецької області справа розглянута не була.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що з 1970-х років знайомий з ОСОБА_2 та підтримує з ним дружні відносини. В 2012 році ОСОБА_2 привіз матір до себе попри те, що за нею повинні були доглядати люди з м. Шахтарськ, з якими був укладений договір довічного утримання. ОСОБА_2 складав акти, в яких зазначав, що було зроблено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на виконання умов договору довічного утримання. Памятає, що останні квартиру не прибирали, ліки ОСОБА_5 не покупали. В подальшому їм надоїло їздити і вони звернулись до суду. До червня 2014 року, відповідно до рішення суду, вони сплачували на користь ОСОБА_5 грошові кошти, потім перестали.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, про слухання справи повідомлені, що підтверджується довідкою про розміщення на сайті Бердянського міськрайсуду Запорізької області інформації про виклик відповідачів в судове засідання. Заяви про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення справи до суду не надали, заперечень проти позову до суду також не надходило.

На підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 01.09.1999 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нотаріально посвідчений договір довічного утримання.

У відповідності до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно ст. 744 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 425 ЦК України (1963 р.), за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Пунктом 5 договору довічного утримання передбачено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 зобов'язуються довічно утримувати ОСОБА_5, тобто забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою.

Сторони домовилися, що вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) складає три не обкладених податком мінімумів доходів громадян у місяць (п.6 Договору).

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23.05.2012 року зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_4 забезпечити ОСОБА_5 за місцем її фактичного проживання щоденним доглядом та необхідною допомогою, в тому числі трьохразовим харчуванням; дворазовим на тиждень вологим прибиранням її кімнати, щотижневим пранням білизни ОСОБА_5, її супроводу до лікарських та соціальних установ у разі потреби, забезпечення ліками відповідно до рецептів та засобами особистої гігієни, а також сезонним одягом та взуттям в межах розміру прожиткового мінімуму, що встановлюється для осіб, які втратили працездатність.

За заявленими вимогами ОСОБА_5 просила розірвати вищевказаний договір довічного утримання з посиланням на норми статей 751, 755, 756 ЦК України.

Згідно ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Пунктом 7 договору довічного утримання визначено, що цей договір може бути розірваний у судовому порядку.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України).

Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами частин 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, з 1999 року по травень 2012 року всупереч умов договору та Закону індексація матеріального забезпечення ОСОБА_5 не здійснювалась.

У звязку зі зверненням ОСОБА_5 до суду відносини між сторонами погіршились.

Наведені вище обставини підтверджуються рішенням апеляційного суду Донецької області від 23.05.2012 року і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

З пояснень позивача, його представника та свідка вбачається, що відповідачі належним чином не виконували умови укладеного договору, а з вересня 2014 року самоусунулися від його виконання взагалі. Дані твердження відповідачами не спростовані.

Таким чином, при розгляді справи суд вважає доведеним, що відповідачі не виконували умови договору довічного утримання, що за приписами п.1 ч. 1 ст. 755 ЦК України було підставою для його розірвання.

Також, вирішуючи спір, суд враховує, що договір довічного утримання має характер особисто-довірчого, оскільки відчужувач одержує від набувача догляд, харчування, ліки та інше, тобто стосунки між ними повинні грунтуватися на особистій пошані та довірі.

Як вбачається з встановлених по справі обставин, між сторонами договору були втрачені довірливі стосунки, що робило неможливим подальше існування між сторонами договору довічного утримання, у звязку з чим ОСОБА_5 в 2014 році зверталася з позовною заявою про розірвання даного договору до Шахтарського міськрайонного суду Донецької області.

А тому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлення передбачених ч.1 ст. 756 ЦК України обставин для розірвання договору, таке, у випадку смерті відчужувача після подання ним позову про розірвання договору довічного утримання, може тягти за собою застосування передбачених цією статтею наслідків, а саме: набуття правонаступниками права власності на майно, яке було передано відчужувачем та права вимагати його повернення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 -61 , 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстрованої в КП «БТІ» м. Шахтарськ за реєстровим №88 в книзі №1 від 14.01.2000 року.

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0182 га, яка знаходиться за адресою: будинок 8а, вул. Павлова у м. Шахтарськ Донецької області, та яка належить їй згідно державного акту серії ІІІ-ДН №160950 від 08.12.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №3669.

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,0182 га, яка знаходиться за адресою: будинок 8а, вул. Павлова у м. Шахтарськ Донецької області, та яка належить йому згідно державного акту серії ІІІ-ДН №160949 від 08.12.1999 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №3668.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0364 га, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Шахтарськ, вул. Павлова, 8-а.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.І. Крамаренко