Номер провадження: 22-ц/785/699/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 серпня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 серпня 2014 року позовну заяву ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 (ІК НОМЕР_1) право власності на будинок відпочинку літ. «1У» загальною площею 72,6 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 серпня 2014 року та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.213ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним заочним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Так, відповідно позовної заяви , ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4, який являється її чоловіком про визнання права власності.

Свої вимоги позивач обґрунтовує лише тим, що відповідно розписки вона позичила відповідачу 50000 грн, який повинен був їх повернути до 01.02.2014 року. Оскільки відповідач в зазначений строк не повернув борг, позивач відповідно до ст..ст. 1046, 1047, 613 ЦК України просила суд визнати за нею право власності на будинок відпочинку літ. «1У» загальною площею 72,6 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який на праві власності належить відповідачу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 статті 11 ЦПК України).

Частиною 4 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник, як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В порушення зазначених вимог матеріального та процесуального права, суд вийшов за межі позовних вимог та на підставі ст.. 600 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами, ухвалив рішення про задоволення позовних вимог.

При цьому, в порушення навіть застосованої норми права , без з'ясування обставин справи, думки сторін, ухвалив заочне рішення.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, ст. 15 ЦК України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. З ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності особи є її право на майно, яке вона здійснює відповідно до закону.

Як вбачається зі ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи, будь-які докази на підтвердження права власності на будинок відпочинку літ. «1У» загальною площею 72,6 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за відповідачем ОСОБА_5

Більш того, на спростування даного факту, матеріали справи містять копію договору оренди землі від 31.05.2007 року, укладеного між Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією та Громадським об'єднанням громадян «Медик», відповідно якого було надано земельну ділянку в розмірі 0,2258 га, розташовану на Будацькій косі селища Затока, Білгород-Дністровського району в довгострокове користування на умовах оренди на 49 років, для обслуговування будівель і споруд бази відпочинку «Медик».

В подальшому, на вказаній вище земельній ділянці були забудовані будинки відпочинку : (лит. «З1»), (лит. «I1»), (лит. К1» і «Л1»), (лит.«Ж1»), (лит. «Є1»), (лит. «Д1»), (лит. «Г1»), (лит. «В1»), (лит. «Б1»), (лит. «А1»), (лит. «Я»), (лит. «Ю»), (лит. «X»), (лит. «Щ»), (лит. «Ш»), (Ч лит. «Ч»), (лит. «У»), (лит. «Т»), (лит. «С»), (лит. «Ф»), (лит. «Ц»), (лит. «Б»), (лит. «Р»), (лит. «П»), (лит. «О»), (лит. «Н»), (лит. «М»), (лит. «Л»), (лит. «Ж»), (лит. «К»), (лит. «І»), (лит. «Є»), (лит. «Д»), (лит. «Г»), (лит. «В»), (лит. «А»), (лит. «М1»), (лит. «Н1»), (лит. «М1»).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10 листопада 2008 року, яке набрало законної чинності 21.11.2008 p., право власності на вищевказані будинки відпочинку визнано саме за Громадським об'єднанням громадян «МЕДИК», про що свідчить копія вказаного рішення та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.02.1009 року.

Відповідно до ст. 3 Статуту Громадського об'єднання громадян «МЕДИК» членами об'єднання можуть бути громадяни України, що визнають Статут Об'єднання і виявили письмове бажання стати його членами, а також поділяють мету і завдання діяльності Об'єднання, згідні брати участь у його роботі, сплачувати необхідні внески, додержуватись загальноприйнятих норм поведінки, нести обов'язки передбачені Статутом і законодавством України.

Згідно п. 3.2 Статуту, рішення про прийняття в члени об'єднання приймається загальними зборами Об'єднання простою більшістю голосів його членів і оформляється протокольно.

Так, на загальних зборах членів Громадського об'єднання громадян «Медик», які відбулись 07.09.2013 року (Протокол №10), апелянта ОСОБА_2 було прийнято в члени вказаного об'єднання громадян, замість члена об'єднання ОСОБА_6, який добровільно з нього вийшов.

Доля попереднього члена об'єднання ОСОБА_6 становила 1/100 частину (літ. «Є1») та 5/1000 частин (літ. «Д1») ГОГ «Медик» і складалась з будинків відпочинку під № 5,6.

В подальшому, вказані будинки відпочинку ( № 5,6) були самовільно реконструйовані в один двоповерховий будинок, загальною площею 72,6 кв.м. та його було позначено літ. «1У» , замість літ. «Є1» та літ. «Д1».

Вказані обставини , також, підтверджуються копією технічного паспорту від 21.05.2014 року , наданого самою позивачкою до позовної заяви, в якому міститься відмітка , що будівництво являється самочинним.

В зв'язку з тим, що на момент прийняття ОСОБА_2 у члени об'єднання, реконструйований будинок відпочинку (лит. «1У») не був зданий в експлуатацію, за згодою членів об'єднання, він був переданий йому у користування як два будинку відпочинку № 5, 6 лит. «Є1» та лит. «Д1», у відповідності до первісних правовстановлюючих документів.

Зміст права власності визначений ст. 317 ЦК України відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Відповідно ст. 376 ЦК України, та з урахуванням роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ які викладені в Постанові №6 від 30.03.2012 року «Про застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» на це майно може визнаватися права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Виходячи з встановлених обставин справи, правового обґрунтування заявлених вимог, предметом доказування яких є визнання права власності на нерухоме майно, з огляду на те, що власником будівель та споруд бази відпочинку «МЕДИК» за адресою : Одеська область, Білгород-Дністровський район, селищна рада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 12 є Громадське об'єднання громадян «МЕДИК» з цілою часткою 1/1., ОСОБА_4 ніколи навіть не був членом Громадського обєднання громадян «Медик», на момент постановлення рішення суду будинок є самочинним будівництвом, колегія приходить до висновку, що, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не надала жодного доказу на підтвердження своїх вимог, що є обов'язком сторін згідно з засадами змагальності процесу.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, колегія приходить до висновку про скасування заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково. Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 серпня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова