Справа № 645/5510/15-ц
Провадження № 2/645/147/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Горпинич О.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, Харківське міське управління юстиції Харківської області про визнання недійсною довіреності та скасування її реєстрації, визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила визнати недійсним довіреність від 10 липня 2014 року, посвідчену Приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 за реєстровим № 351; скасувати в Єдиному реєстрі довіреності реєстрацію вищевказаної довіреності від 10 липня 2014 року; визнати недійсним договір дарування від 28 липня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстрованим № 1135; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14731395 від 28 липня 2014 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 6474433 про право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 за договором дарування від 28 липня 2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 за реєстровим № 1135.

В обґрунтування позову зазначалося, що ОСОБА_7, громадянка США, та згідно договору дарування від 05 серпня 2002 року, є власницею квартири АДРЕСА_1. За цим договором дарування дарувальниками виступили: батько позивачки ОСОБА_6, її мати ОСОБА_8, брат ОСОБА_3. 12 травня 2012 року померла ОСОБА_8, 11 жовтня 2014 року помер ОСОБА_6. У травні 2015 року, приїхавши до України, ОСОБА_7 вирішила продати квартиру АДРЕСА_2, яка належить їй на праві власності. Під час збору документів для продажу квартири, їй стало відомо, що згідно договору дарування від 28 липня 2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4, ОСОБА_7, нібито, подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_3, своєму батькові ОСОБА_6. Зі змісту вказаного договору вбачається, що від імені дарувальника, ОСОБА_7, виступає її брат, ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності від 10 липня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Луцького РНО Волинської області ОСОБА_5 за реєстровим № 351. У договорі також зазначалося, що квартира належить дарувальнику на підставі договору дарування від 05 серпня 2002 року, дублікат якого виданий Першою Харківською державною нотаріальною конторою. Договір дарування від 28 липня 2014 року та довіреність від 10 липня 2014 року є недійсними, оскільки ОСОБА_7 ніколи не уповноважувала свого брата, ОСОБА_3С, укладати від її імені будь які договори, зокрема, договір дарування квартири АДРЕСА_4. Довіреність від 10 липня 2014 року ОСОБА_7 не видавала. Більш того, 10 липня 2014 року, в день оформлення довіреності, позивач не перебувала на території України, а знаходилася на території США. Також у договорі дарування вказаний податковий номер ОСОБА_7 НОМЕР_1, який не належить позивачці, оскільки свій податковий номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 отримала лише 22 травня 2015 року. ОСОБА_7 не мала наміру дарувати свою квартиру ані батьку, ані брату, договір дарування не укладала, нікого на це не уповноважувала та довіреність не видавала. Оскільки оспорювані довіреності та договір позивачка не підписувала та не укладала, то вони є недійсними в силу ст. ст. 203, 215 ЦК України. Також в позові зазначалося, що згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

В судове засідання позивачка не зявилася, присутній її представник ОСОБА_9, що діяв на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище, просивши про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, присутня його представник ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що довіреність від 10 липня 2014 року, видана ОСОБА_7, яка є сестрою відповідача, на імя ОСОБА_3, є дійсною на підставі наступного. Довіреність повністю відповідає вимогами ЦК України. Крім того, єдиним прямим і належним доказом того, що довіреність від 10 липня 2014 року підписана іншою особою, є висновок судової почеркознавчої експертизи, але таких доказів матеріали справи не містять. Представник зазначала, що ОСОБА_2 могла незаконним шляхом перетнути кордон України та видати довіреність від 10 липня 2014 року та потім таким же незаконним шляхом повернутися до США. Представник зазначала, що договір дарування від 28 липня 2014 року є дійсним, оскільки укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у письмові формі, який було посвідчено нотаріально приватним нотаріусом. Договір дарування, укладений із додержанням усіх вимог законодавства України, а тому підстав визнавати його недійсним немає. В судовому засіданні представник відповідача наполягала, що довіреність від 10 липня 2014 року видана саме ОСОБА_7, яка є сестрою відповідача.

Харківське міське управління юстиції в судове засідання не зявилися, надали заперечення, відповідно до якого просили ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, подано заяву, якою просить розглядати справу у її відсутності.

Приватний нотаріус Луцького РНО ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, вислухавши представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно свідоцтва про народження серія І-ВЛ № 405457, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, 17 вересня 1967 року, в Харківській області на Україні народилася ОСОБА_11, батьком якої записаний ОСОБА_6, мати ОСОБА_8.

Згідно свідоцтва про народження серія І-ВЛ № 310302, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, 19 липня 1980 року народився ОСОБА_3, батьком якого записаний ОСОБА_6, мати ОСОБА_8.

Тобто, позивач та відповідач є братом та сестрою.

ОСОБА_11 зареєструвала шлюб 22 серпня 1992 року із громадянином ОСОБА_12 та змінила прізвище на «Могульська», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ВЛ № 257639, видане повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного станку Харківського МУЮ.

Згідно договору дарування від 05.08.2002 року ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_3 подарували, а ОСОБА_7 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_5.

Необхідно зауважити, що представником позивачки надана копія паспорту ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який їй видався в період з 16 липня 2001 року по 16 липня 2011 року № якого зазначено - 204959107. Номер даного паспорт, а також строк на який він видавався збігається із номером та строком дії, який був представлений Першій Харківській Державній нотаріальній конторі при вчиненні договору купівлі продажу від 05 серпня 2002 року квартири АДРЕСА_6, які, в свою чергу, надали суду копію виписки з реєстру для реєстрації нотаріальних дій за № 2-1843 від 05 серпня 2002 року.

Тобто власником квартири АДРЕСА_6 05 серпня 2002 року стала ОСОБА_2, позивачка по справі.

12 травня 2012 року померла ОСОБА_8 (свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ № 357151, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ).

В матеріалах справи міститься довіреність від 10 липня 2014 року, відповідно до якої громадянка США ОСОБА_7 (НОМЕР_3, виданий 20.02.2009 року Державним департаментом США), що мешкає за адресою: м. Харків, ОСОБА_13, 61, Ньюінгтон уповноважила ОСОБА_3, представляти її інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях (їх структурних підрозділах) незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, в системі нотаріату тощо з усіх без винятку питань, повязаних з укладанням та підписанням договору дарування всієї належної їй квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_6, в тому числі при знятті заборони (арешту) на вищевказану квартиру.

Судом було витребувані документи, які надавалися нотаріусу при посвідчені довіреності.

Так, нотаріусу було надано паспорт громадянки США на імя ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка народилася Ньюінгтон, США, номер паспорту СТ 06111, строк на який видано даний паспорт з 20 лютого 2009 року по 19 лютого 2019 року.

Із довіреності від 10 липня 2014 року вбачається, що вона видана від імені ОСОБА_7 (НОМЕР_4, виданий 20.02.2009 року Державним Департаментом Сполучених Штатів), та даною довіреністю вона уповноважила ОСОБА_3, представляти її інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях (їх структурних підрозділах) незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, в системі нотаріату тощо з усіх без винятку питань, повязаних з укладанням та підписанням договору дарування всієї належної їй квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_6, в тому числі при знятті заборони (арешту) на вищевказану квартиру.

Власником квартири № 60 по вул. Корчагінців, б. 56 в м. Харкові є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка має паспорт громадянина США із № 487010032 та який виданий 14 лютого 2012 року по 13 лютого 2022 року позивачка по справі. ОСОБА_7 (НОМЕР_4, виданий 20.02.2009 року Державним Департаментом Сполучених Штатів) не є власником квартири № 60 по вул. Корчагінців, б. 56 у м. Харкові, та не могла надати довіреність на розпорядження нерухомим майном, яке їй не належить.

Крім того, з відповіді Державної прикордонної служби України, отриманої за ухвалою суду, встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, перетинала кордон України: 14.05.2012 року (вїзд) 20.05.2012 року (виїзд); 09.07.2012 року (вїзд) 21.07.2012 року (виїзд); 12.05.2015 року (вїзд) 25.05.2015 року (виїзд).

Тобто, на час видачі нотаріально посвідченої довіреності 10 липня 2014 року, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, кордон держави України не перетинала.

28 липня 2014 року громадянка США ОСОБА_7, податковий номер НОМЕР_1, що проживає: ОСОБА_13, 61, Ньюінгтон, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_5, приватним нотаріусом Луцького НО Волинської області, 10 липня 2014 року, реєстровим № 351, діє ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_6, прийняв у дар квартиру № 60, що розташована: місто Харків, вул. Корчагінців, б. 56.

Судом також витребувані Відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 05 серпня 2015 року, відповідно до яких ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, має податковий номер - НОМЕР_1, тоді як позивачка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, має податковий номер - НОМЕР_2, який вона отримала 22 травня 2015 року.

13 жовтня 2014 року помер ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серія І-ВЛ № 467060), який 28 липня 2014 року склав заповіт, відповідно до якого заповідав ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належать на день смерті і на що він за законом має право.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.07.2015 року № 40383960, власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_6.

Предметом спору у даній справі є недійсність правочинів - довіреності на розпорядження квартирою, виданої 10 липня 2014 на ім'я ОСОБА_3, а також укладеного 28 липня 2014 року на підставі цієї довіреності договору дарування квартири - з тих підстав, що позивачка не підписувала довіреність, оскільки в момент її посвідчення нотаріусом не перебувала на території держави Україна та не могла знаходитись у нотаріуса ОСОБА_5, а також що ОСОБА_3 не вправі був розпоряджатися її майном на власний розсуд.

Системний аналіз доказів, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень у судовому засіданні, дають підстави для висновку суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_7 про визнання недійсними довіреності від 10 липня 2014 року, і договору дарування квартири від 28 липня 2014 року, укладеного особою, яка не мала на це права, оскільки ОСОБА_2, позивачка по справі, не видавала вищевказану довіреність, що, в свою чергу, свідчить про відсунуть наміру позивачки дарувати свою квартиру. Договір дарування вона не укладала, та нікого не уповноважувала на продаж квартири. Тоді як ОСОБА_7, яка зазначена у довіреності від 10 липня 2014 року не могла видавати довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3, представляти її інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях (їх структурних підрозділах) незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, в системі нотаріату тощо з усіх без винятку питань, повязаних з укладанням та підписанням договору дарування всієї належної їй квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_6, в тому числі при знятті заборони (арешту) на вищевказану квартиру, оскільки не була власником даної квартири.

Згідно зі ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

За ч. 3 ст. 244 ЦК довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Основною метою довіреності є засвідчення факту уповноваження особи на вчинення певних юридичних дій. Натомість основною метою договору доручення є визначення умов такого уповноваження.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність паровичну прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність та підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не видавала та не могла видати довіреність від 10 липня 2014 року, якою уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси, повязаних з укладанням та підписанням договору дарування всієї належної їй квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_6, дана довіреність була видана іншою особою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка не мала права видавати дану довіреність на представництво інтересів, повязаних з укладанням та підписанням договору дарування квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_6, оскільки дана особа не була власником даної квартири.

Тобто ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не мала наміру дарувати свою квартиру, договір дарування особисто не укладала, нікого на це не уповноважувала та відповідну довіреність не видавала.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 1 ст. 213, п.п. 1), 3), 4) ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Представником відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема, що в липні 2014 року ОСОБА_7, позивачка по справі, незаконно перебувала на території держави Україна та видала 10 липня 2014 року довіреність на розпорядження квартирою № 60 у будинку № 56 по вул. Корчагінців у м. Харкові.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсною довіреності від 10 липня 2014 року та визнання недійсним договору дарування від 28 липня 2014 року.

Що стосується позовних вимог скасувати в Єдиному реєстрі довіреності реєстрацію вищевказаної довіреності від 10.07.2014 року, то вони задоволенню не підлягають, оскільки, згідно Положення про Єдиний реєстр довіреностей, посвідчених у нотаріальному порядку, Єдиний реєстр довіреностей - це комп'ютерна база даних, у якій здійснюється обов'язкова реєстрація посвідчених нотаріусами довіреностей на право користування та/або розпорядження майном, у тому числі транспортними засобами (далі - довіреність), а також

реєстрація припинення їх дії. Держатель Єдиного реєстру довіреностей - Міністерство юстиції України, що забезпечує його функціонування. Держатель установлює порядок внесення та надання відомостей з Єдиного реєстру довіреностей. Адміністратор Єдиного реєстру довіреностей - державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що має повний прямий доступ до комп'ютерної бази даних і відповідає за належне створення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення Єдиного реєстру довіреностей, за збереження та захист даних та надання доступу реєстраторам і користувачам до Єдиного реєстру довіреностей. Реєстратори Єдиного реєстру довіреностей - державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси, що уклали відповідні угоди з Адміністратором, мають повний прямий доступ до Єдиного реєстру довіреностей через комп'ютерну мережу, вносять записи до Єдиного реєстру довіреностей про посвідчені довіреності, про припинення дії довіреностей та перевіряють дійсність довіреностей шляхом запитів до Єдиного реєстру довіреностей. Користувачі Єдиного реєстру довіреностей державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси та інші установи і організації, що уклали відповідні угоди з Адміністратором, мають доступ до Єдиного реєстру довіреностей через комп'ютерну мережу, перевіряють дійсність довіреностей шляхом запитів до Єдиного реєстру довіреностей. У Єдиний реєстр довіреностей вносяться відомості про припинення дії довіреності у разі одержання нотаріусами таких заяв: - від особи, яка видала довіреність, про її скасування; - від особи, якій видано довіреність, про відмову від неї. Відомості про припинення дії довіреності вносяться також у разі одержання нотаріусом таких повідомлень: - про припинення діяльності юридичної особи, від імені якої видано довіреність; - про смерть громадянина, який видав довіреність, про визнання його недієздатним, обмежено дієздатним або безвісти

пропалим. Внесення відомостей до Єдиного реєстру довіреностей про припинення дії довіреності здійснюється Реєстратором або Адміністратором у день одержання ним відомостей про припинення дії довіреності. Нотаріуси, які не мають систем комп'ютерного доступу до

Єдиного реєстру довіреностей, здійснюють реєстрацію припинення дії довіреності шляхом подання Адміністратору або Реєстратору заяви про реєстрацію припинення дії довіреності. На прохання особи, яка бажає припинити дію довіреності, що була посвідчена відповідно до чинного законодавства до введення в дію Єдиного реєстру довіреностей або не було зареєстровано в цьому реєстрі з інших причин, нотаріус одночасно вносить до єдиного реєстру довіреностей реєстраційний запис та відомості про припинення дії такої довіреності.

Дане рішення суду про визнання недійсною довіреності є підставою для вилучення запису в Єдиному реєстрі довіреності, у разі відмови у вилученні запису про недійсність довіреності, позивачка не позбавлена можливості оскаржити дії про відмову у судовому порядку.

Що стосується вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, то вони задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 15, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( далі - Закон № 1952-IV) державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким визнано право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора, повязану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 1952-IV дії або бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703.

Згідно з п. 27 вказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема серед іншого, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відтак, рішення суду першої інстанції про визнання недійсним договору дарування від 28 липня 2014 року на нерухоме майно, що набрало законної сили, є належною правовою підставою для внесення запису до Державного реєстру прав про реєстрацію такого права.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-1У, передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав.

Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5, передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26.10.2011 року № 1141, у пункті 41 закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

Між тим, позивачка не звернулася до суду з відповідним позовом до державного реєстратора про скасування запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_6, та Реєстраційна служба Харківського МУЮ Харківської області, Харківське міське управління юстиції Харківської області, який є органом державної реєстрації прав на нерухоме майно, приймали участь у справі в якості третьої особи, та позивачка не позбавлена можливості такого звернення у подальшому.

Крім того, на теперішній час позивачка не зверталася з відповідною заявою про перереєстрацію прав власності на квартиру на її імя, та не отримувала відмови у здійсненні таких дій державного реєстратора, а тому вимоги заявлені передчасно.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що дане рішення суду, після набрання ним законної сили, є підставою для вилучення в Єдиному реєстрі довіреностей реєстрації довіреності від 10 липня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської обрості ОСОБА_5, за реєстрованим № 351 та скасування у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_6

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 210, 214-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_14 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області, Харківське міське управління юстиції Харківської області про визнання недійсною довіреності та скасування її реєстрації, визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності - задовольнити частково.

Визнати недійсною нотаріально посвідчену довіреність від 10 липня 2014 року, посвідчену Приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_5 за реєстровим № 351.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_6 від 28 липня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 1135.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -