Провадження № 2/521/1822/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Мирончук Н.В.,

при секретарі судового засідання Варналій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська товарна біржа про визнання угоди дійсною,-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська товарна біржа про визнання угоди дійсною.

В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що 25 липня 1996 року між її чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на товарній біржі «Одеська товарна біржа», був укладений договір купівлі - продажу за №15778 нерухомого майна, за яким ОСОБА_3 було придбано квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., за адресою: 65000, м. Одеса, вул. Терешкової В., 28 «а», кв. 67. Вказаний договір було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 30.07.1996р. за № 81ден., арк. 57, реєстр 270. Договір був укладений відповідно до діючого на той час законодавства та нотаріально не посвідчувався.

Позивач зазначила, що після укладання договору ОСОБА_2 звільнила квартиру, а вона з чоловіком вселилися в неї та проживали.

12 серпня 2014 року чоловік позивачки - ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: 65000, м. Одеса, вул. Терешкової В., 28 «а», кв. 67.

Позивачка як спадкоємиця, в установлений законом строк звернулася до державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, з метою прийняття спадщини. Проте, нотаріусом було повідомлено про неможливість видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на квартиру, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, на товарній біржі «Одеська товарна біржа» та зареєстрований за № 15778 від 25 липня 1996 року.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила суд розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про явку до суду третя особа повідомлялась належним чином.

З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 1996 року ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_2, продала, а ОСОБА_3, купив квартиру за адресою: 65000, м. Одеса, вул.В.Терешкової, 28 «а», кв. 67. Вказана квартира, загальною площею 43,3 кв.м., складається з 2 кімнат, житловою площею 28,1 кв.м., а також: коридору, санвузла, кухні. ОСОБА_2 на час продажу, була власником вказаної квартири, на підставі договору купівлі-продажу, завіреного Сьомою Одеською держнотконторою 12.03.1991 року, №1-12, зареєстрованого Одеським МБТІ 29.04.1991 року, за № 270 стор.6 кн.41(а.с.з.б. 5)

В підтвердження продажу вищевказаної квартири, 25 липня 1996 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений та підписаний договір купівлі-продажу нерухомого майна № 15778, який у відповідності до діючого законодавства України, був зареєстрований за ОСОБА_3 в КП «ОМБТІ та РОН» - 30.07.1996р. за № 81ден., арк. 57, реєстр 270.(а.с. з.б. 6)

При укладенні даного договору між ОСОБА_3 та відповідачем було досягнуто згоди по всіх важливих пунктах договору купівлі-продажу квартири.

Біржове оформлення договору сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією даного договору ОМБТІ та РОН.

Після продажу квартири, відповідач звільнила квартиру, а позивач з чоловіком вселилися в неї та проживали.

Як вбачається з свідоцтва про смерть, серії І-ЖД № 383550, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_3 помер 12 серпня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 8304.(а.с. 7)

Відповідно до свідоцтва про одруження, актовий запис № 3031 від 05.09.1957 року, серії І-ЯР № 957092, зареєстрованого міським РАГС м. Одеси, ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 (а.с. 8)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру №67, розташовану в місті Одесі по вулиці В.Терешкової в будинку під № 28 «а». Позивачка, яка є спадкоємицею за законом, звернулась до державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори.

Згідно листа державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 15.10.2015 року № 4083/02-14, позивачу було повідомлено, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру №67, розташовану в місті Одесі по вулиці Терешкової в будинку під № 28 «а», оскільки договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально.(а.с. 4)

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно із статутом біржі, вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного, за здійсненням угоди, дня. Угода вважається укладеною, з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Проте, ОСОБА_5 юстиції України за № 17-2-44 від 10.04.1998 р. було надано роз'яснення, відповідно до якого, угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених та підлягають подальшому нотаріальному посвідченню.

Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції 2004 року встановлено, що він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року.

Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу був укладений в 1999 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України, в редакції 1963 року.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року, право продажу майна належить власнику.

Статтею 227 ЦК України, в редакції 1963 року, зазначено, що нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обовязковою.

За ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди, або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження.

Відповідно до п. 13 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ, суди повинні з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення.

При аналізі спірного договору та наявних у справі доказів, судом встановлено, що ОСОБА_3 виконав умови угоди купівлі-продажу квартири, передав відповідачу оплату за майно, вселився у спірну квартиру, утримував майно. А відповідач, в свою чергу, отримала грошові кошти за продаж квартири, відповідно до договору та виселилася з неї. (а.с.5-6)

Оскільки, угода щодо істотних умов договору між його сторонами була досягнута, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України, в редакції 1963 року, угода купівлі-продажу спірного нерухомого майна, зареєстрована на товарній біржі, може бути визнана судом дійсною.

Частиною 3 ст.334 ЦК України, передбачено, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

При таких обставинах, суд вважає, що даний договір можна визнати дійсним.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Одеська товарна біржа про визнання угоди дійсною, задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 25 липня 1996 року квартири №67 будинку 28 «а» по вулиці ОСОБА_6 в місті Одесі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований на Одеській Товарній Біржі за № 15778.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк, з дня його проголошення.

Суддя: Н.В. Мирончук