АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2713/16 Головуючий 1 інст. -Ніколаєнко І.В.
Категорія: спори, що виникають
із трудових правовідносин
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Пшенічна Л.В.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до гаражно-будівельного кооперативу «Схід» про стягнення заборгованості заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з гаражно-будівельного кооперативу «Схід» (далі по тексту - ГБК «Схід») заборгованість по заробітній платі в сумі 3277,20 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 11 вересня 2013 року по 7 серпня 2014 року в сумі 12507,78 грн., а також за період з 08.08.2014р. по день постановлення судового рішення, моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що він не є членом ГБК «Схід», однак протоколом зібрання кооперативу 18.06.2013 р. він був обраний головою кооперативу і з моменту обрання його головою кооперативу приступив до виконання своїх посадових обов'язків. Згодом, 02.09.2013 року, подав заяву про зняття з себе повноважень голови кооперативу. Таким чином, виконував обов'язки голови ГБК «Схід» в період з 18.06.2013 р. по 10.09.2013 р. При звільнені йому не були виплачені усі належні виплати, зокрема заробітна плата, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати та середньої кількості робочих днів на місяць. Оскільки йому своєчасно не виплатили заробітну плату, то на підставі ст. 117 КЗпП України, відповідач повинен також сплатити йому середній заробіток за весь час затримки належних виплат.

Крім того, вказував ОСОБА_3, своїми діями відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, зміні звичайного життєвого укладу, яку на підставі ст. 237-1 КЗпП України, він просить стягнути з відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.12.2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд касаційної інстанції скасував рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 08.12.2014 року скасувати, справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що після обрання його головою ГБК «Схід» він приступив до виконання своїх обов'язків, однак заробітна плата йому не виплачувалась оскільки члени правління кооперативом посилались на те, що у них відсутні кошти для виплати заробітної плати, хоча оплата страхових внесків на пенсійне страхування виконувалось.

З висновками суду про те, що трудовий договір з ним не укладався, що зборами кооперативу йому не була встановлена заробітна плата та не надано доказів виконання обов'язків не згоден, ОСОБА_3 не погодився, вказуючи, що відповідно до ч.4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ або розпорядження не були видані, але працівник к фактично був допущений до роботи.

Доказами того, що позивача було допущено до роботи і він виконував роботу голови кооперативу є акт про прийом документації кооперативу від 01.07.2014 року; звернення до Пенсійного фонду в Київському районі від 20.08.2013 року, відповідь Пенсійного фонду в Київському районі від 23.08.2013 року; копія заяви про звільнення від 02.09.2013 року; розписка при звільненні бухгалтера ОСОБА_4 від 20.08.2013 року; акт прийому - передачі печатки та штампу ГБК «Схід»; фінансові звіти від 29.07.2013 року.

Крім того, вказує апелянт, між ним і відповідачем була усна домовленість про встановлення мінімальної заробітної плати, яка складала 1147 грн. за виконання ОСОБА_3 обов'язків голови кооперативу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та його представник - адвокат Рябовол В.В. апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити, посилаючись на вказані в ній доводи.

Діючий голова ГБК «Схід» ОСОБА_6 і представник відповідача за довіреністю ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, а позов та апеляційну скаргу безпідставними, надуманими і поданими до суду лише з метою помсти гаражному кооперативу у зв'язку з несприйняттям колективом ГБК «Схід» амбітних претензій позивача ОСОБА_3, а не з метою поновлення, начебто, порушених трудових прав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, а сторонами не заперечується, підтверджується письмовими доказами, що 18 червня 2013 року відбулися позачергові загальні збори ГБК «Схід» у зв'язку із смертю голови кооперативу ОСОБА_8 та необхідністю обрання правління, ревізійної комісії та нового голови кооперативу. На вказаних зборах головою ГБК «Схід» було обрано ОСОБА_3

Рішенням правління ГБК «Схід» від 02.09.2013 року задоволено заяву ОСОБА_3 про зняття з нього обов'язків голови правління ГБК «Схід» з 02.09.2013 року, вказане рішення правління у подальшому затверджено загальними зборами.

Згідно акту приймання-передачі від 10.09.2013 року, який сторонами не оспорюється, в цей день ОСОБА_3 передав ОСОБА_9 (бухгалтеру ГБК «Схід») печатку і штамп ГБК «Схід».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставини, за наявністю яких можна було б погодитися з ним про порушення відповідачем його трудових прав, так як позивачем не доведено, а матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що між ним і ГБК «Схід» у будь-який спосіб, передбачений ст.24 КЗпП України, укладався трудовий договір.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги і надані в суді апеляційної інстанції пояснення сторін та їх представників не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а лише підтверджують той факт, що дійсно, на позачергових зборах ГБК «Схід» члени кооперативу обрали його головою ГБК «Схід», сприймаючи його у якості члена цього кооперативу, який і відповідності до ст.12 («Основні права та обов'язки члена кооперативу») Закону України «Про кооперацію» та положень Статуту має право приймати участь в управлінні кооперативом, право голосу на його зборах, право обирати та бути обраним в органи управління.

З доводів представників відповідачів, а також наданих сторонами письмових доказів (протоколу позачергових зборів ГБК «Схід» від 18.06.2013 року -а.с.6-7, протоколу від 01.07.2013 року прийняття ОСОБА_3 документів кооперативу - а.с.9 та ін.) вбачається, що при обранні ОСОБА_3 головою заробітна плата та її розмір йому не визначалися і не нараховувалася.

Згідно змісту наданої відповідачем виписки з протоколу засідання членів правління ГБК «Схід», який позивачем та його представником не спростовані, підставою прийняття рішення правлінням про зняття з ОСОБА_3 обов'язків голови правління ГБК «Схід» було встановлення ревізійною комісією і членами правління того факту, що ОСОБА_3 не є членом кооперативу, а відтак і не може, згідно Уставу кооперативу та Закону України «Про кооперацію», бути обраним в члени правління кооперативу, а відтак і головою правління кооперативу. (а.с.27).

З посиланням ОСОБА_3 на те, що між ним і відповідачем, начебто, в усній формі було укладено трудовий договір і передбачено заробітну плату, немає підстав погоджуватися, оскільки ці його доводи не підтверджуються належними доказами, заперечуються представниками відповідача, виникли лише на стадії оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно довідки ГБК «Схід» (а.с.28) членом кооперативу є ОСОБА_10, яка проживає по АДРЕСА_1, тобто за адресою місця проживання позивача. В судовому засіданні ОСОБА_3 цю обставину не заперечував, проте вказав, що про це мали б знати колишній бухгалтер та члени правління при вирішення на зборах 18.06.2013 року питання про його обрання головою. Проте ці доводи сторін не впливають на ухвалене судом рішення.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 заяви від 02.09.2013 року вбачається, що він просив звільнити його з посади голови правління кооперативу не у зв'язку з ненарахуванням чи невиплатою йому заробітної плати, а у зв'язку з незгодою з розміром членських внесків у 25 грн. та небажанням підвищити їх до 40 грн. в місяць. (а.с.12)

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. (ст.ст.10,11 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести шляхом подання суду належних та допустимих доказів у порядку, передбаченому частиною 2 ст.27 та статтею 131 ЦПК України, ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, до яких дана справа не відноситься.

Позивачем не доведено, що з між ним і відповідачем укладався трудовий договір, що він був залучений до виконання обов'язків голови правління кооперативу у якості виконавчого директора, тобто як наймана правлінням ГБК «Схід» особа за трудовим договором на здійснення функцій керівника.

Надані позивачем докази, в тому числі і подані усупереч вимог ч.2 ст.27, ст.131 та ч.2 ст.303 ЦПК України, на стадії апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції від 01.03.2016 року, лише спростовують доводи представника відповідача при попередньому розгляді справи про те, що ОСОБА_3, начебто, неналежним чином виконував обов'язки голови правління ГБК «Схід» в період з 18.06.2013 року по вересень 2013 року, однак не спростовують головний висновок суду про недоведеність позивачем існування у вказаний період між ним і ГСК «Схід» саме трудових відносин, які регулюються КЗпП України, а не ЗУ «Про кооперацію», які не дають підстав для задоволення позову.

Інші доводи позивача та його представника не є суттєвими і не свідчать про наявність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

Л.В. Пшенічна