АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

заявника ОСОБА_1

заінтересованих осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника заінтересованих осіб ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_5, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Головне територіальне управління юстиції м. Києва про встановлення факту проживання однією сім'єю,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його проживання з ОСОБА_6, їх спільного малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ІНФОРМАЦІЯ_1 по ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.09.2016 заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду. Посилається на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального й процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що встановлення даного факту необхідно для оформлення пенсійного забезпечення. Зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена суддею, яка викликала сумніви щодо об'єктивності та неупередженості, та проігнорувала практику Європейського суду з прав людини.

Справа № 754/4304/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13324/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Петріщева І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, щовстановлення факту пов'язується з наступним вирішенням спору про право на спадкування.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що в грудні 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 познайомилися, в яких склалися гарні стосунки та останні вирішили проживати разом однією сім'єю у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5, батьком якого є ОСОБА_1, а матір'ю - ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 95). ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 померла відповідно до свідоцтва про смерть (т. 1, а. с. 78). Заявник, вказуючи, що встановлення факту проживання однією сім'єю йому необхідно для оформлення пенсії по втраті годувальника, а тому і звернувся до суду із відповідною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦПК України вказано, що у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 3 передбачено, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з п. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції було встановлено наявність спору про право (спір щодо спадкового майна та пенсії щодо втрати годувальника ), колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про залишення вищезгаданої заяви без розгляду правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлення факту проживання однією сім'єю заявнику необхідно для оформлення пенсійного забезпечення по втраті годувальника, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, враховуючи вищевикладене та претендування ОСОБА_1 - законного представника дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на майно, в якому остання проживає, не спростовує висновків суду першої інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому відхиляються.

Також безпідставними на думку колегії суддів є посилання в апеляційній скарзі на упередженість судді першої інстанції при розгляді вищезазначеної заяви.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів враховує висновки Європейського суду з прав людини по справі «Газета «Україна Центр» проти України» (Рішення від 15.07.2010), де зазначено (п. 28 -33):

«Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб'єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об'єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

У контексті суб'єктивного критерію особиста безсторонність судді резюмується, поки не доведено протилежного.

У контексті об'єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об'єктивно обґрунтованими. 3 огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, «правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться».

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що безсторонність судді при розгляді справи резюмується доки заінтересована сторона не надасть суду, який перевіряє рішення, достатньо переконливих фактів, які можуть свідчити про протилежне.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що особа, яка подала апеляційну скаргу, таких фактів не надала.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк