У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі. Позивач наполягає на тому, що банк повинен був повернути їй вклад у день ухвалення апеляційним судом Чернігівської області 04 серпня 2009 року відповідного рішення, проте дане судове рішення виконано лише 27 вересня 2011 року виконавчою службою, тому відсутні підстави вважати, що відбулось дострокове розірвання договору депозиту і банк повинен повернути всю суму вкладу 1 365 000 грн. без перерахування відсотків. Зазначає, що предметом даного договору є стягнення частини вкладу та нараховані відсотки за інший період, ніж були визначені по іншим справам. На думку позивача, є незрозумілим, на підставі чого і коли у банку виникло право власності на 230 434 грн. 42 коп. її вкладу. Вважає, що у неї є право заявити вимоги по поверненню вкладу у повному обсязі з інших підстав, ніж ті, які викладені в рішенні апеляційного суду від 04.08.2009 року. Вклад в повному обсязі за твердженням позивача підлягає стягненню на підставі ст. 387 ЦК України, ст.ст. 13,22, 41,64 Конституції України, статті 1 протоколу №1 до Європейської Конвенції про захист основних прав і свобод людини. Також позивач звертає увагу суду на те, що вона ніколи не зверталась до банку із заявою про видачу всієї суми вкладу, тому банк протиправно заволодів частиною вкладу.

В письмових запереченнях ПАТ КБ „Надра просить відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_7, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовими рішення встановлено законність утримання різниці між нарахованими та належними до виплати відсотками, тому відсутні підстави для стягнення 230 434 грн. 42 коп. вкладу. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у ПАТ КБ „Надра запроваджено тимчасову адміністрацію, розпочату процедуру ліквідації, а тому черговість та порядок задоволення вимог до банку визначено ст. 52 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2008 року між ОСОБА_7 та ВАТ КБ „Надра укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) „мій вибір №649109, за умовами якого банк прийняв від вкладника на строковий депозитний рахунок грошову суму в розмірі 1 365 500 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 21 % річних від суми вкладу та зобовязувався повернути вкладникові суму вкладу і проценти на умовах та в порядку, встановлених договором.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_8 просила стягнути на свою користь 230 434 грн. 42 коп. депозитного вкладу, 145 1173 грн. 68 коп. відсотків за користування вкладом за період з 01.11.2012 року по 31.10.2015 року, 3 % річних у сумі 20 739 грн. 10 коп. за період з 01.11.2012 року по 31.10.2015 року, а також 138 260 грн. 67 коп. інфляції за період з 01.09.2012 року по 30.06.2015 року.

Суд першої інстанції, розглядаючи заявлені позовні вимоги, прийшов до обгрунтованого висновку про те, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 04 серпня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 28 січня 2010 року, спір щодо дострокового розірвання договору про депозитний вклад, стягнення суми депозитного вкладу та стягнення нарахованих відсотків за користування коштами, вирішено по суті.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 10 вересня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа від 07.10.2013 року, встановлено відсутність підстав для стягнення з ПАТ КБ „Надра на користь ОСОБА_7 частини вкладу в сумі 230 434 грн. 42 коп.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами законність заявлених нею вимог про стягнення 230 434 грн. 42 коп. неповернутої частини депозитного вкладу.

Доводи ОСОБА_7 про те, що не відбулось дострокового розірвання договору депозиту не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та не відповідають вимогам закону, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, а також оцінюючи, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає законними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, справа судом першої інстанції розглянута повно та обєктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: