Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 428/5948/14-ц
Провадження № 22ц/782/862/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Борисова Є.А., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та заявою ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року у цивільній справі за позовною заявою Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту енергію, треті особи - Комунальне підприємство «Сєвєродонецькі теплові мережі», Комунальне підприємство «Житлосервіс «Ритм»

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що підприємство є постачальником теплової енергії у багатоквартирний будинок за адресою м.Сєвєродонецьк, вул..Менделєєва, 58, у якому квартира №50, яка належить відповідачу, виведена з житлового фонду та використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності. 24.05.2006 року відповідача було зареєстровано у якості фізичної особи підприємця. Нежитлове приміщення відповідача приладом обліку теплової енергії не обладнано, але становить єдину систему централізованого опалення житлового будинку, на першому поверсі якого розташоване. Технічної можливості відключення окремих приміщень у даному житловому будинку не передбачено. Оскільки нежитлове приміщення використовується відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, останньому було встановлено тариф, за яким постачається теплова енергія у вигляді гарячої води на опалення, для категорії споживачів - «інші споживачі» - з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді. На підставі укладеного між сторонами договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 403 від 01.03.2007 року та фактичним постачанням теплової енергії на опалення до нежитлового приміщення відповідача на його ім'я було відкрито особовий рахунок. У період опалювальних сезонів з березня 2011 року по квітень 2011 року та з жовтня 2011 року по квітень 2012 року відповідачу поставлено теплову енергію у вигляді гарячої води на централізоване опалення на загальну суму 9787,56 грн., на яку відповідачу надавались акти завдання-приймання поставленої теплової енергії та опалення нежитлового приміщення та рахунки, але у добровільному порядку відповідач сплатити ці рахунки відмовляється. 31.01.2011 року відповідач звернувся до підприємства з заявою про розірвання договору на теплопостачання на підставі п.10.2.зазначеного договору. У звязку з розірванням дії договору №403 від 01.03.2007року з метою недопущення споживання теплової енергії без письмового оформлення відповідачу неодноразово направлялися проекти договорів щодо постачання теплової енергії та її отримання відповідачем, які останнім відхилялися. 11.04.2012 року відповідач припинив свою діяльність у якості фізичної особи підприємця, але продовжує використовувати нежитлове приміщення для функціонування магазину. Позивач вважає, що відсутність договору не є підставою для звільнення відповідача від оплати заборгованості з теплової енергії, оскільки останній фактично перебуває з позивачем, який здійснює постачання теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача, у договірних правовідносинах. 25.02. 2013 року позивач звертався до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу на стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію, яка ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28.03.2013року була задоволена та на стягнення заборгованості було видано судовий наказ, який у подальшому ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 25.05.2013року за заявою ОСОБА_2 був скасований, що є підставою для звернення до суду з позовною заявою.

ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» просило стягнути з ОСОБА_2 на користь підприємства основний борг в сумі 9787,56грн., 3% річних у сумі 246,37грн. та судовий збір у сумі 243,60грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.02.2015 року позовні вимоги ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «Сєвєрлодонецька ТЕЦ» суму основного боргу за спожиту теплову енергію у розмірі 9787,56 грн., три проценти річних у розмірі 246, 37грн. та суму судових витрат у розмірі 243, 60грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачем ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Також представником відповідача за довіреністю ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано заяву про приєднання до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, за результатами розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що предметом діяльності ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», яке має статус юридичної особи, є надання послуг з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Відповідно рішенню виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 року №1314 виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в м.Сєвєродонецьку є ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ».

Відповідно довідки КП «Житлосервіс «Ритм» № 1800/5 від 16.10.2013 року житловий будинок № 58 по вул. Менделєєва знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Ритм», будинок обладнано єдиною системою централізованого опалення з підключеними опалювальними приборами в усіх житлових та нежитлових приміщеннях, гаряче водопостачання та централізоване опалення будинку здійснюється ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ».

Квартира № 50, що розташована у цьому будинку за адресою: м. Сєвєродонецьк, Луганської області, вул. Менделєєва, згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.12.2003 року, належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 1632 від 07.09.2004 року ОСОБА_2 дозволено реконструкцію вказаної двокімнатної квартири під магазин продовольчих товарів.

Рішенням Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 571 від 27.02.2007 року затверджено акт про прийняття в експлуатацію магазину продовольчих товарів, реконструйованого з квартири. КП «Житлосервіс «Ритм» доручено вивести вказану квартиру з житлового фонду. Магазину продовольчих товарів присвоєно поштову адресу: м. Сєвєродонецьк, вул. Менделєєва, буд. № 58/50.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Також, судом першої інстанції встановлено, що відповідач, як власник нежитлового приміщення, до якого позивач постачає теплову енергію, користуючись цими послугами на протязі деякого часу, своїми діями підтвердив наявність між ним та позивачем фактичних договірних відносин, між сторонами виникли правовідносини, які, за відсутності письмового договору про надання послуг між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 року.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що між ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» та ОСОБА_2 склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких сторони взяли на себе наступні зобов'язання: ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» - надавати послуги з теплопостачання, а ОСОБА_2 - дотримуватись Правил з надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії за діючими тарифами на підставі відкритого на його ім'я особового рахунку.

Перевіряючи правильність розрахунку заборгованості, судом першої інстанції встановлено, що з розрахунку суми заборгованості за спожиту теплову енергію вбачається, що відповідач ОСОБА_2 станом на 10.02.2013 року включно за період з березня 2011 року по лютий 2012 року, за березень 2012 року та квітень 2012 року має заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 9 787,56грн..

Судовим наказом Сєвєродонецького міського суду від 28.03.2013 року по справі № 428/1954/13-ц було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 14650,23грн., індекс інфляції в сумі 49,84грн., 3% річних в сумі 545,64 грн.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 24.05.2013 року по справі № 428/3619/13-ц вказаний вище судовий наказ скасовано з підстав наявності спору про право.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання відповідача на рішення Господарського суду Луганської області від 07.03.2013 року по справі № 23/87 та постанову Вищого господарського суду України від 10.06.2013р. по справі № 23/87 у зв'язку із тим, що обставини, які були встановлені вказаними судовими рішеннями, були встановлені при розгляді спору за вимогою ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», за яким з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 було стягнено суму боргу за теплову енергію, спожиту ним у період з листопада 2009 року по квітень 2010 року, в той час як предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію, спожиту відповідачем у період з березня 2011 року по лютий 2012 року, у березні 2012 року та квітні 2012 року, відповідно до чого фактичний зміст правовідносин між сторонами у вказаний проміжок часу буде встановлюватися судом на підставі наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції не погодився із твердженнями відповідача щодо неможливості отримувати послугу з централізованого опалення у період, зазначений у позовній заяві, за відсутності у приміщенні приборів опалення внаслідок їх демонтажу.

Також суд першої інстанції не погодився із твердженнями відповідача про невірне застосування позивачем по відношенню до нього тарифів для купівлі-продажу теплової енергії у гігакалоріях (Гкал) та необхідність застосовування тарифів відповідно до п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, тобто тарифів за 1 кв. метр опалюваної площі, встановлених рішенням суб'єкта владних повноважень для споживачів категорії «інші споживачі» - для будинків без лічильників

На підставі зазначеного суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем не було надано доказів відключення будинку № 58 по вул. Менделєєва від мереж централізованого опалення із дотриманням вимог Правил та Порядку, у зв'язку із чим підстав для перегляду умов договору про надання послуг з централізованого теплопостачання не виникло і нарахування плати за централізоване опалення позивачем є правомірним.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції адже до нього він дійшов поспішно, без належного дотримання норм матеріального права, без належного зясування і урахування фактичних обставин справи, оцінки доводів сторін і наданих ними доказів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на основи своїх вимог або заперечень.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» посилалось на те, що 01.03.2007 року між підприємством та відповідачем ОСОБА_2, на той час фізичною особою-підприємцем, було укладено договір № 403 про постачання теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого на імя відповідача було відкрито особовий рахунок, на якому обліковується нарахування за спожиту енергію із застосуванням тарифів для купівлі-продажу теплової енергії у гігакалоріях ( Гкал) для споживачів категорії «інші споживачі» для будинків без лічильників, здійснені оплати, заборгованість, а також інша інформація. 01.03.2011року зазначений договір було розірвано, у подальшому від укладання договору відповідач ухиляється.

Заперечуючи проти зазначених доводів позивача, відповідач ОСОБА_2 посилається на те, що договір № 403 від 01.03.2007 року судовим рішенням було визнано неукладеним з підстав невідповідності Типовому договору на надання житлово-комунальних послуг та укладанні на підставі нормативно-правових актів, державну реєстрацію яких було або скасовано, або ці акти утратила чинність, або взагалі не пройшли відповідну реєстрацію у Мінюсті. Також відповідач ОСОБА_2 посилався на листи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, надані безпосередньо у відповідь на його запити та запити його представника щодо тарифів на житлово-комунальні послуги, а також рішення Антимонопольного комітету за зверненням представника ОСОБА_2, яким визнано дії ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» про внесення у договір умов не передбачених чинним законодавством щодо постачання теплової енергії та зобовязано ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» припинити порушення шляхом приведення договірних відносин зі споживачами щодо «постачання теплової енергії в гарячій воді» у відповідність до Типового договору, встановленого Правилами, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення та постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Також, зі спору сторін вбачається посилання останніх на різні нормативно-правові акти, які стосуються споживання теплової енергії, а саме: Закон України « Про теплову енергію», Правила користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ №1198 від 03.10.2007року, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року.

Аналізуючи доводи сторін та досліджуючи надані останніми докази в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них, колегія суддів приходить до наступного.

Колегією суддів встановлено, що предметом діяльності позивача є, зокрема, виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії. Підприємством отримані відповідні ліцензії на право виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, а.а.с.64-66, т.1.

Відповідно рішення Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 09.08.2005 року №1314 ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житловому фонді міської ради.

Колегією суддів встановлено, що житловий будинок № 58 по вул. Менделєєва знаходиться на балансі КП «Житлосервіс «Ритм», будинок обладнано системою централізованого опалення з верхньою розводкою та вертикальним розміщенням стояків, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно обєднана з системами опалення усіх житлових та нежитлових приміщень у даному будинку, що в свою чергу разом становить єдину систему централізованого опалення вказаного житлового будинку, гаряче водопостачання та централізоване опалення будинку здійснюється позивачем - ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», квартира №50, розташована в цьому будинку, виведена з житлового фонду та на праві приватної власності належить відповідачу.

На час виникнення між сторонами правовідносин щодо опалення нежитлового приміщення, що належить відповідачу ОСОБА_2 та постачання гарячої води, останній був зареєстрований як фізична особа- підприємець, дата та номер запису про проведення державної реєстрації 24.05.2006 року № 0002986, а.с.12, т.1..

11.04.2012 року ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність у якості фізичної особи-підприємця, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця - 11.04.2012 року № 04002986, а.с.12,т.1.

Заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, виникла у період, у який відповідач ОСОБА_2 діяв на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 24.05.2006 року, а саме у опалювальний період з березня 2011 року по лютий 2012 року, з березня 2012 року по 05 квітня 2012 року, а.с.9, т.1.

На час звернення ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» з позовом до суду, 25.09.2014 року, а.с.3 т.1, відповідач ОСОБА_2 не був субєктом господарської діяльності, а діяв як фізична особа споживач комунальних послуг, а тому спір, що виник між сторонами підлягає розгляду за правилами цивільної юрисдикції.

Відповідно до ст..2 Закону України «Про теплопостачання» цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про теплопостачання» у цьому Законі основні терміни вживаються у такому значенні: теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Тобто термін "теплова енергія" визначений як товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання, і ця продукція призначена для купівлі-продажу споживачам, а споживачі використовують цю продукцію для опалення, підігріву питної води та інших потреб. Крім того, теплова енергія передається покупцю на межі продажу теплової енергії, яка обладнана вузлом обліку, або у визначеній у договорі купівлі-продажу точці розподілу, у разі відсутності вузла обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у цьому Законі термін «житлово-комунальні послуги» вживається в такому значенні: результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізоване постачання холодної та гарячої води та централізоване опалення є різновидом комунальних послуг.

Як випливає із приписів вищенаведених правових норм, предметом регулювання Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є різні правовідносини, а саме: правовідносини, які виникають у сфері теплопостачання та правовідносини, які виникають у сфері створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Відповідно до п. 2 зазначених Правил централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Оскільки відповідач є власником квартири, що розташована в житловому приміщенні, то відповідно до приписів ст..1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, перелік яких залежить від рівня благоустрою відповідного будинку, ( ч.2 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 24.12.2012 року у справі № 23/87 за позовом ДП «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 9708,40грн., а.с.79 т.1.

Щодо договорів про постачання теплової енергії в гарячій воді, на які посилається позивач, то колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини постачання-споживання у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Учасники відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з приписів п.3 ч.3 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальних послуг зобовязаний підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності умов його виконання згідно з типовим договором.

Укладений між сторонами договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 403 від 01.03.2007 року, на який посилається позивач як на підставу виникнення правовідносин між підприємством та відповідачем, який на час укладання договору мав статус фізичної особи-підприємця та відносно останнього позивачем при нарахуванні оплати за теплову енергію було застосовано тариф на теплову енергію для потреб «Інших осіб», відповідно до висновків, викладених у мотивувальній частині рішення Господарського суду Луганської області від 07.03.2013року не містить визначених законодавством обовязкових істотних умов, а отже відповідно до ч.8 ст.181 ГК України є неукладеним. Договір № 403 від 01.03.2007 року був укладений на підставі нормативно-правового акту Правил користування тепловою енергією, затверджених спільним наказом Міністерства енергетики України та Держбуду України від 28.10.99р. №307/262, зареєстрованого у Мінюсті України 30.11.99 за № 825/4118, реєстрацію якого скасовано Міністерством юстиції України 07.11.02., висновок №7/20 тобто більше, ніж 4 роки до укладення зазначеного договору, а.а.с.84-90, т.1.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Щодо договорів №664 від 01.03.2011року, а.с.33-34, т.1 та № 664 від 10.01.2013року, а.с.37-38 т.1.

Як вбачається з рішення Адміністративної колегії Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 21.06.2012 року у справі №892 за зверненням представника ОСОБА_2 стосовно неправомірних дій з боку ДП «Сєвєродонецька Теплоелектроцентраль» в частині недотримання останнім типової форми договору про надання послуг з централізованого опалення, підприємство, на підставі ст..19 Закону України «Про теплопостачання, укладає зі споживачами категорії «інші споживачі» договори «на постачання теплової енергії в гарячій воді» та з метою оформлення договірних відносин з ФОП ОСОБА_2 звернулось до господарського суду Луганської області з позовом про зобовязання останнього укласти договір про постачання теплової енергії в гарячій воді. Рішенням господарського суду Луганської області від 05.01.2012 року по справі № 8Ї184пд/2011 ( яке набрало законної сили) ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» відмовлено у задоволенні позову з посиланням на невідповідність умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді умовам типового договору про надання послуг з централізованого опалення, затвердженого постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», а.а.с.130-133, т.2.

Зазначене відповідачем не заперечується та повністю відповідає наявному у матеріалах справи договору №664 від 01.03.2011 року, який не містить підпису та реквізитів відповідача, а.а.с.33,34 т.1.

Договір № 664 від 10.01.2013 року не стосується періоду щодо предмету спору ( березень 2011 року- 05.04.2012 року), а тому колегія суддів не вважає за потрібне давати оцінку зазначеному договору.

Також, як вбачається з резолютивної частини вищезазначеного рішення Адміністративної колегії Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України дії ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», що полягають у внесенні у договір «На постачання теплової енергії» умов не передбачених чинним законодавством та звуження прав та обовязків сторін у договорі на постачання теплової енергії в гарячій воді» по відношенню до типового договору про надання послуг з централізованого теплопостачання… Зобовязано ДП Сєвєродонецбка ТЕЦ» припинити порушення, визначене у п.2 цього рішення шляхом приведення договірних відносин зі споживачами у відповідність до типового договору встановленого Правилами №630 у 4-х місячний термін з дня отримання цього рішення. Накладено на підприємство штраф в сумі 68000грн.. а.а.с.130-133 т.2.

Рішенням господарського суду Луганської області від 25.09.2012 року відмовлено у задоволенні позову ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» до Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про часткове скасування рішення.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2012 року апеляційна скарга ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» на рішення господарського суду Луганської області від 25.09.2012 року залишено без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від 25.09.2012 року залишено без змін, а.а.с.134-138, т.2.

З мотивувальної частини зазначеної постанови вбачається, що проекти договорів, що пропонувались споживачам ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» для укладання не відповідають положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630.

Ухвалою Вищого Господарського суду України від 23.01.2013 року касаційна скарга на рішення господарського суду Луганської області від 25.09.2012 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.11.2012 року повернута ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ», а.с.139, т.2.

Згідно преамбули та ст..6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто- Холдинг» проти України», рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішення Адміністративної колегії Луганського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 21.06.2012 року щодо приведення договірних відносин зі споживачем ОСОБА_2 у відповідність до типового договору, встановленого Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 позивачем не виконано, доказів направлення відповідачеві відповідного проекту договору суду не надано.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що між сторонами відсутній договір на поставку теплової енергії, як товарної продукції і розрахунок заборгованості в сумі 9787,56грн., приведений позивачем на підставі п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 на поставку теплової енергії до нежитлового приміщення відповідача, розташованого у багатоквартирному будинку, які не обладнані засобами обліку теплової енергії, не відповідає Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630, у відношенні до ОСОБА_2 який є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення.

З вимогою щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості саме за надані послуги з централізованого опалення, з наданням відповідного рахунку із застосуванням тарифів, встановлених органами місцевого самоврядування, позивачем не заявлено.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що підстави для стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію відсутні, а тому позовні вимоги ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» задоволенню не підлягають.

Щодо питання підключення/відключення до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, за доводами сторін, то давати правовий аналіз за цими доводами колегія суддів вважає завчасним, оскільки відмова у задоволенні стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію не позбавляє позивача права на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за надання комунальної послуги з централізованого опалення.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню

З урахуванням зазначених обставин, переглянувши рішення в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення вважав встановленими недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому, на підставі ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ДП «Сєвєродонецька ТЕЦ» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Керуючись ч.3 ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та заявою ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Сєвєродонецька теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, треті особи- Комунальне підприємство «Сєвєродонецькі теплові мережі», Комунальне підприємство «Житлосервіс «Ритм», відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий

Судді: