Єдиний унікальний номер 341/1836/15-ц
Номер провадження 2/341/79/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 березня 2016 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мельника І.І.

секретаря - Матейко О.С.

з участюпредставника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ КБ «Укргазбанк») в жовтні 2015 року звернулося до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 і просить стягнути з останнього в користь ПАТ КБ «Укргазбанк» 11854,04 доларів США та 230772 грн. 96 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 120.01 доларів США - поточна заборгованість по процентах; 11738, 03 доларів США - прострочена заборгованість по процентах; 62992 грн. 64 коп. - пені за несвоєчасне погашення кредиту; 167780 грн. 32 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, а також сплачений судовий збір в розмірі 3654 грн.

В судовому засіданні представник позивача уточнила та доповнила позовні вимоги і просила стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «Укргазбанк» 8749.93 доларів США та 135747 грн. 89 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 184.43 доларів США - заборгованість по процентах, обрахована за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року включно; 8565.50 доларів США - заборгованість по процентах, обрахована за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року включно; 36729 грн. 41 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності; 99018 грн. 48 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів, обраховану за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року; 8540 грн. штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору та договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки, а також 5074 грн. 23 коп. сплаченого судового збору.

В позовній заяві зазначено, що 18 червня 2008 року між відповідачем ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ "Укргазбанк», було укладено кредитний договір за № 09-ІФ/08-47, відповідно до якого, ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 25000 доларів США зі сплатою 13.8% за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 16 червня 2028 року.

Згідно п. 2.1. вищевказаного кредитного договору в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором, банком було прийнято в іпотеку однокімнатну квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2

Відповідно до п.п. 3.3.3 кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язувався повернення суми окремих траншів здійснювати на рахунок ПАТ КБ "Укргазбанк» з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з жовтня 2008 року після отримання першого траншу кредиту в розмірах, відповідно до графіку повернення заборгованості, визначеного додатком № 2 до кредитного договору.

Оскільки, відповідач систематично порушував терміни сплати тіла кредиту і відсотків за користування ним, ПАТ КБ «Укргазбанк» в грудні 2010 року звернувся з позовом до Галицького районного суду, рішенням якого від 07 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 197057 грн. 26 коп. за офіційним курсом НБУ та 3511 грн. 34 коп. пені станом на 27.12.2010 року.

Відповідно до кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язувався одночасно з укладенням даного договору надати банку укладений договір страхування майна, яке було надано в іпотеку, та зобов'язався вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування майна. Відповідачем був наданий банку договір добровільного страхування іпотеки за № 04-0901-11-0292 від 13 липня 2011 року зі строком дії по 13 липня 2012 року, дія якого забезпечена здійсненим відповідачем страховим платежем. Тобто договір страхування припинив свою дію.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків станом на 15 червня 2015 року банком нараховано пені в розмірі 230772 грн. 96 коп., а саме, за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності в сумі 62992 грн. 64 коп. та за несвоєчасну сплату процентів в сумі 167780 грн. 32 коп.

Станом на 23 грудня 2015 року сума заборгованості відповідача за кредитним договором обрахована за період стягнення з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року в межах строків позовної давності становить 8749,93 доларів США та 135747 грн. 89 коп., а саме: заборгованість по процентах прострочена за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року включно - 184,43 доларів США., заборгованість по процентах поточна за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року включно - 8565,50 доларів США., пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 36729 грн. 41 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів, пеня обрахована за період з 24.12.2014 року по 23.12.2015 року - 99018 грн. 48 коп.

Відповідно до договору іпотеки, предмет іпотеки, а саме, однокімнатна квартира, що знаходиться по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, оціночна вартість якої складає 170800 грн.

Станом на 15 червня 2015 року відповідачем до Банку не було надано ні діючого договору страхування, ні доказів сплати страхових платежів, сплата яких забезпечувала б страхування предмета іпотеки на строк не менший, ніж той, в межах якого відповідач виконає всі зобов'язання за кредитним договором, тобто за 2013-2015 роки. Внаслідок порушення обов'язку щодо страхування предмету іпотеки відповідач зобов'язаний сплатити на користь банку штраф в розмірі 8540 грн. згідно умов іпотечного договору.

Просила позов задовольнити повністю з урахуванням внесених змін і доповнень, щодо винесення заочного рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився вдруге, хоч у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України, був повідомлений про час та місце розгляду справи. Крім цього, він тричі направляв суду клопотання про відкладення розгляду справи, не представивши при цьому суду доказів поважності причин неявки в судові засідання.

ОСОБА_2 надіслав суду письмове заперечення, із змісту якого вбачається, що позову він не визнає. Посилається на ті обставини, що банком до сплати була розрахована вся сума заборгованості за кредитним договором, в тому числі і заборгованість по тілу кредиту, строк сплати якої ще не настав на дату підписання претензії. Також, рішенням Галицького районного суду у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до нього про стягнення заборгованості по кредитному договору № 09-ІФ/08-47 від 18.06.2008 року позов було задоволено та стягнуто з нього заборгованість в розмірі 200568 грн. 81 коп. станом на 27.12.2010 року. Рішення у вищій інстанції не оскаржувалось і набрало законної сили. Станом на теперішній час мала місце зміна умови договору щодо строків повернення кредиту та відбулось дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, що встановлено судовим рішенням. Оскільки, ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. В задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши представлені доводи представника позивача, письмове заперечення відповідача та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між відповідачем ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого, банк відкрив відповідачу на відновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом 25000 доларів США зі сплатою за користування кредитом в розмірі 13,8 % річних, з кінцевим терміном повернення 16 червня 2028 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої представником позивача, відповідач здійснював лише часткові платежі. Останній платіж було здійснено 17.02.2012 року і з цього часу повністю припинено виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно п. 2.1. Кредитного договору від 18 червня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за даним договором банком було прийнято в іпотеку однокімнатну квартиру, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу і знаходиться по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.п. 3.3.3 кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язався повернути суми окремих траншів та здійснювати оплату коштів рахунок банку щомісячно з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з жовтня 2008 року після отримання першого траншу в розмірах відповідно до графіку повернення заборгованості. Оскільки, відповідач систематично порушував терміни сплати тіла кредиту і відсотків за користування ним, ПАТ КБ «Укргазбанк» в грудні 2010 року звернувся з позовом до Галицького районного суду, рішенням якого від 07 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 197057 грн. 26 коп. за офіційним курсом НБУ та 3511 грн. 34 коп. пені станом на 27.12.2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно правового висновку та позиції, що викладена в п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання лишається невиконаним належним чином відповідно до ст.ст. 526, 599 ЦК України, тобто у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що сторони встановили, як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (п.7.4 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - по 16 червня 2029 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця, з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з жовтня 2008 року для основної заборгованості (п.3.3.3. кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (п.3.3.4. кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Таким чином, згідно норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, враховуючи порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України позивач протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання - 16 червня 2028 року вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Дострокове присудження до виконання основного зобов'язання не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку).

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. У подальшому, при невиконанні рішення суду у кредитора виникає право стягувати суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язальні правовідносини не припинилися і боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту.

Виходячи із змісту норм статей 261, 530, 631 ЦК України, слід вважати, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу, до закінчення строку виконання останнього зобов'язання, має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14) та 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14). Кредитор має право вимагати стягнення з боржника процентів у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання до фактичного погашення боргу. При цьому, проценти нараховуються в порядку і розмірі, в яких вони підлягають відшкодуванню боржником за основним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором кредиту. Нарахування та стягнення неустойки (пені) в разі прострочення виконання зобов'язання (ст. 549 ЦК України) є правом кредитора, реалізація якого, жодним чином не залежить від застосування інших видів цивільно-правової відповідальності, передбачених законом за порушення зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем і те, що позичальник після ухвалення рішення суду не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим, за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року в нього виникла заборгованість по сплаті процентів в розмірі 8749,93 доларів США.

Правомірність заявлених вимог щодо стягнення нарахованих процентів в межах обрахованого періоду підтверджується і правовими висновками ВСУ та постановами ВГСУ від 12 грудня 2012 року та від 7 березня 2013 року про те, що суди, застосовуючи ч. 3 ст. 254, ч. 5 ст. 261, ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України дійшли висновку, що так як в кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком.

Згідно з п.п. 3.3.12. кредитного договору позичальник зобов'язується одночасно з укладенням цього договору надати банку укладений договір страхування майна, яке береться в іпотеку, вказаного в п.2.1 цього договору, від ризиків зазначених у п.п.3.2.5. кредитного договору, а також надати банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію договору страхування на строк не менший, ніж на наступний рік. Такий договір за №04-0901-11-0292 від 13.07.2011 року позичальником було надано банку, строк дії якого закінчився 13.07.2012 року. Будь-яких інших договорів страхування та доказів сплати страхових платежів, які б підтверджували дію договору страхування предмету іпотеки, позичальником до банку надано не було.

Підпунктом 3.3.13. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування майна, яке береться в іпотеку, визначеного у п.2.1. цього договору, зокрема вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов'язання за цим кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік.

Відповідно до п.п. 3.3.14. кредитного договору позичальник зобов'язаний не пізніше, ніж за три календарних дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 календарний день до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, надавати до банку докази таких сплат.

Пунктом 1 ст. 28 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування припиняє свою дію у разі закінчення строку дії.

Згідно п.п. 3.3.4. договору іпотеки, позичальник зобов'язаний на період дії дійсного договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування. З п. 2.1.1. вказаного договору вбачається, що предмет іпотеки оцінено сторонами в 170800 грн.

Пунктом 4.2. договору іпотеки передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п. 3.3.1.- 3.3.13 дійсного договору позичальник сплачує на користь банку штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки згідно п. 2.1.1. дійсного договору.

Станом на 15.06.2015 року позичальником до банку не надані ні діючий договір страхування, ні докази сплати страхових платежів, сплата яких забезпечувала б страхування предмета іпотеки на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов'язання за кредитним договором, зокрема на 2013-2016 рр.

Внаслідок порушення обов'язку щодо страхування предмету іпотеки позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку штраф в розмірі 8540 грн. (17800 х 5%) на підставі п. 4.2. договору іпотеки.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, пунктом 5.3. кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності.

Сплата неустойки (штрафу, пені) за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завданих банку в повному обсязі.

В свою чергу, пунктом 5.8. кредитного договору встановлено, що строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі, вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, штрафів та всіх видатків, понесених банком під час виконання умов цього договору.

Заборгованість за період з 24.12.2014 року по 23.12.2015 року становить 13747грн. 89 коп., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів.

У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань по погашенню кредиту та сплаті процентів, йому була нарахована пеня за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 99 018,48 грн. та пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 36729 грн. 41 коп. за період з 24.12.2014 року по 23.12.2015 року.

Отже, враховуючи той факт, що предметом у даній справі є інший період нарахування заборгованості - процентів за кредитом, та пені, застосувати в цьому випадку положення позовної давності до періоду, що є предметом даної справи не можна, що підтверджується і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2012 року, де міститься висновок про те, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік згідно із ст. 258 ЦК України, який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, як відповідно і обрахована в даному випадку пеня. Крім того, позивачем враховано ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення штрафу і пені, до розміру яких не включені суми основного грошового зобов'язання, які підлягали виконанню поза межами зазначеного розивачем строку стягнення.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в доларах США, а не в національній валюті України, обґрунтовані тим, що кредит позичальнику був наданий у доларах США.

В пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 року вказано, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Разом з тим, як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Відповідно до Постанови КМУ № 567 від 10.06.2009 року «Про капіталізацію публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"», Постанови Кабінету Міністрів України № 342 від 04.04.2011 року «Про додаткову капіталізацію публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"» та Постанови Кабінету Міністрів України № 384 від 15 червня 2015 року «Про додаткову капіталізацію публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"», АБ «Укргазбанк» є банком з часткою держави в статутному капіталі у розмірі 94,6984%, а відтак звернення з зазначеним позовом зумовлено захистом інтересів держави.

За наведених вище в рішення обставин справи та наданих доказів, перевірених і оцінених судом, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 536, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215, 224-233 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, 1979 року народження, ідентифікаційний номер особи - НОМЕР_1 в користь публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська,1, код. ) заборгованість за кредитним договором № 09-ІФ/08-47 від 18 червня 2008 року в сумі 8749.93 доларів США та 135747 грн. 89 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких:

- 184.43 доларів США - заборгованість по процентах, обрахована за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року включно;

- 8565.50 доларів США - заборгованість по процентах, обрахована за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року включно;

- 36729 грн. 41 коп. пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності;

- 99018 грн. 48 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів, обраховану за період з 24.12.2012 року по 23.12.2015 року;

Стягнути з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» 8540 грн. штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору та договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки а також 5074 грн. 23 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Галицький районний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:І. І. Мельник