АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/495/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_7 на постанову державного виконавця, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_7 звернувся зі скаргою до суду на дії державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС. У якій зазначив, що в Смілянському МВ ДВС перебуває виконавчий лист № 703/3267/14-ц від 19 лютого 2015 року, згідно якого підлягає до стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Мегабанк» кошти в сумі 73 399,06 грн.

Відповідно до цього виконавчого листа старший державний виконавець Смілянського МВ ДВС Смілянського МУЮ ОСОБА_8 11 березня 2015 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, наклавши при цьому арешт на все майно ОСОБА_7 та наклав заборону відчуження будь-якого майна боржника.

ОСОБА_7 не погодився з даною постановою державного виконавця .

Заявник обґрунтовував свої вимоги тим, що державний виконавець наклав арешт на його майно не маючи на меті реалізацію цього майна, чим порушив ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження».

Також державний виконавець наклав арешт на будинок, що знаходиться в м.Сміла по вул. Ткаченка, 20а, не взявши до уваги, що у боржника є інше майно на яке могло бути звернено стягнення.

Арешт на майно може бути накладено лише в межах суми стягнення, проте вартість арештованого будинку значно перевищує суму стягнення 73 399,06 грн.

ОСОБА_7 просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_8, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 березня 2011 року по виконавчому провадженню № 46793755, на підставі якої накладено арешт на все майно заявника.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_7 було залишено без розгляду.

Не погодившись з даною ухвалою ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовував тим, що ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року прийнята з порушенням вимог чинного законодавства України. Оскільки, на думку апелянта, суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення питання щодо відкриття провадження згідно скарги заявника, та встановлення обставин пропущення ОСОБА_7 строку звернення до суду за захистом порушеного права та інтересів, що призвело до не вірного застосування судом норм як матеріального так і процесуального права.

Апелянт просив суд скасувати ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року та направити справу на новий розгляд до Смілянського міськрайонного суду.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 жовтня 2014 року кредитний договір № 41-23П/2013-А від 9 серпня 2013 року, укладений між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_7, розірвано, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Мегабанк» 72 672,34 грн. заборгованості по кредитному договору та 726,72 грн. судових витрат, а всього 73 399,06 грн. /а.с. 42-43/.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20 січня 2015 року заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 жовтня 2014 року залишено без змін /а.с. 79-80/.

Згідно поданої позивачем заяви про примусове стягнення від 05 березня 2015 року, 11 березня 2015 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття провадження за виконавчим листом № 703/3267/14-ц від 19 лютого 2015 року, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Мегабанк» 73 399,06 грн. суми боргу /а.с. 88/.

24 квітня 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив скасувати зазначену постанову /а.с. 86/.

19 травня 2015 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області скарга ОСОБА_7 на дії державного виконавця була залишена без розгляду /а.с. 106/.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 липня 2015 року скасовано ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 травня 2015 року, а скаргу ОСОБА_7 на дії державного виконавця, по справі за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_7 про розірвання договору кредиту, направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду /а.с. 140-141/.

Розглянувши вказану скаргу по суті, Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, ухвалою від 17 вересня 2015 року в задоволені скарги ОСОБА_7 на дії державного виконавця відмовив /а.с. 171/.

16 грудня 2015 року ухвалою апеляційного суду Черкаської області ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 17 вересня 2015 року залишено без змін /а.с. 190-192/.

24 грудня 2015 року ОСОБА_7 повторно (з інших підстав) звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Смілянського відділу державної виконавчої служби від 11 березня 2015 року за виконавчим провадженням №46793755

ОСОБА_7 .

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_7 залишено без розгляду, в звязку з пропущенням строку на подання скарги на дії державного виконавця, про поновлення якого не просив заявник.

Колегія суддів апеляційного суду Черкаської області погоджується з висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до супровідного листа № 9-1-35/3728 від 11 березня 2015 року постанова про відкриття провадження від 11 березня 2015 року ОСОБА_7 була надіслана 11 березня 2015 року /а.с. 95/. А отримана, за твердженнями самого ж ОСОБА_7 /а.с.86/,- 17.04.2015 року.

Крім того, звертаючись зі скаргою 24.04.2014 року ОСОБА_7 в додатках до цієї скарги надав і копію супровідного листа № 9-1-35-3728 від 11 березня 2015 року, і копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 11 березня 2015 року, і копію конверту з відміткою пошти про відправлення 30 березня 2015 року /а.с. 87-89/.

Цю обставину було визнано судом при розгляді його скарги від 24.04.2014 року, оскільки скарга від 24.04.2014 року була прийнята до провадження і розглянута по суті.

Тому посилання ОСОБА_7 на неправильно встановлені обставини справи щодо часу отримання копії оскаржуваної постанови державного виконавця від 11 березня 2015 року при постановленні ухвали, що оскаржується,- не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду. Та, навпаки, є такими, що суперечать дійсним матеріалам справи.

Виходячи з цього апелянт вводить суд в оману, стверджуючи, що копія постанови про відкриття провадження він отримав лише у травня 2015 року, адже у квітні 2015 року апелянт особисто надавав суду копію постанови про відкриття апеляційної скарги.

Ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Ч. 2 ст. 385 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З матеріалів справи не вбачається, що заявником подавалася заява про поновлення строку на оскарження.

Тому встановивши, що ОСОБА_7 було пропущено визначений ч. 1 ст. 385 ЦПК України та ч. 6 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» строк на подання скарги та враховуючи, що заявником клопотання про його поновлення не заявлялося, суддею правомірно було дану скаргу залишено без розгляду при її прийнятті та повернуто заявникові.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, як таку, що постановлена з додержанням вимог закону .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року відхилити.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 грудня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_7 на постанову державного виконавця залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :