Справа №718/1908/16-ц
Провадження №2/718/796/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13.12.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Івасюк Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської РДА про позбавлення батьківський прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 31 вересня 2013 року по 27 жовтня 2014 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 28 жовтня 2014 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4.
Вказує на те, що весь період вагітності вона проживала разом зі своїми батьками і відповідач жодного разу не цікавився станом її здоров'я, матеріальним забезпеченням. Як під час вагітності так і після пологів ОСОБА_2 не цікавився народженням сина, не телефонував, не виявляв та не виявляє бажання побачити дитину. З пологового будинку її забирали рідні, батька дитини не було, так як у нього появилася інша жінка.
Зазначає, що відповідач без поважних причин не забрав їхнього сина з пологового будинку. Ухиляння від виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків протягом шести місяців з часу народження і до тепер, виражається в тому що він не цікавиться сином, жодного разу не бачив його. не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не проводить з дитиною час. З часу народження дитини, син проживає та зареєстрований разом з нею і вона створює належні умови по догляду за сином, дбає про його нормальний розвиток.
Посилається на те, що згідно рішення Шевченківського районного суду м. Львів від 21 вересня 2015 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини, однак останній не виконує рішення суду і на даний час у нього існує заборгованість по сплаті аліментів. Даний факт свідчить про байдужість відповідача до власної дитини, а тому просить суд задовольнити позов, оскільки ОСОБА_2 самоусунувся від виконання обов'язків, покладених на нього чинним законодавством України.
Позивачка позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечувала, що вбачається із поданої нею письмової заяви.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник органу опіки та піклування Шевченківської РДА не заперечувала проти задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 та просила розглянути справу у її відсутність, що вбачається із поданої до суду заяви.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п.6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що не виконує відповідач ОСОБА_2
Зокрема, згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Так, судом встановлено що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28 жовтня 2014 року між ними розірвано, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 28 жовтня 2014 року (а.с. 7).
Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_2. (а.с. 8)
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львів від 21 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі по 750 гривень щомісячно до його повноліття. (а.с. 10)

Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено - батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Стаття 27 Конвеції ООН від 20.11.1989 року, ратифікованою згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789- XII передбачає, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав є найбільш суворою мірою відповідальності, яка може бути застосована до батьків у разі постійного та злісного ухилення ними від виконання своїх обов'язків.

Як вбачається з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

З матеріалів справи вбачається, що з часу розірвання шлюбу та в період вагітноств ОСОБА_1, ОСОБА_2 жодного разу не цікавився своїм сином, не забрав дитину з пологового будинку та не бере участі у вихованні та розвитку сина, не спілкується з ним, не виховує, не переймається здоров'ям, не бере участі в його утриманні, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Згідно довідки-розрахунку виданої відділом ДВС Кіцманського РУЮ від 14 червня 2016 року, заборгованість по аліментах ОСОБА_2 становить 8056,37 гривень. (а.с.9)

Вказані обставини є підставою для покладення на відповідача відповідальності у вигляді позбавлення батьківських щодо його сина ОСОБА_4

Крім того, висновком органу опіки та піклування Шевченківської РДА Львівської міської ради від 09 вересня 2016 року №3609-419, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 9).

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що під час розгляду справи було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, та обставин, на які посилається позивач, враховуючи їх явну повноту, дають підстави для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача ОСОБА_2. а тому позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 179, 209, 212, 213, 214, 215, 224 - 233 ЦПК України, і на підставі ст.ст.150, 164, 165, 166 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.1-3, 12 Конвенції ООН «Про права дитини», принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 гривня та 300 гривень за отримання юридичних послуг, а саме складання позовної заяви.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.М. Мізюк