ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/995/15-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2016 року смт. Золочів

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Шабас О.С.,

при секретарі Дудій А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Золочів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Трейд» про розірвання договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Золочівського районного суду Харківської області в особі свого представника з вищевказаним позовом, в якому просив розірвати укладений між ним та відповідачем договір оренди земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що дійсно між ним та відповідачем 15 лютого 2007 року укладено договір оренди земельної ділянки, що належить йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №083631 від 30 червня 2004 року. На умовах платного строкового використання, проте відповідач свої зобовязання за договором не виконує, орендну плату не сплачує частково за 2013 рік та повністю за 2014 рік. Добровільно розірвати договір відповідач не погоджується, в звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду, сплативши судовий збір.

В судове засідання позивач не зявився. Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, додавши, що станом на момент вирішення позову відповідачем не сплачено орендну плату ще й за 2015 рік у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання зявилася, проти позову заперечувала в повному обсязі з тих мотивів, що відсутня системність у несплаті орендної плати, одночасно зауважила, що після зміни керівництва на підприємстві взагалі відсутня будь-яка фінансова документація щодо сплати орендної плати, тому вона не може її надати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

15 лютого 2007 року позивач ОСОБА_1 з одного боку, як орендодавець, та відповідач ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Трейд», в особі директора ОСОБА_6, з другого, як орендар, уклали два договори оренди землі (надалі Договори). Згідно з п. 1 Договору орендодавець приймає, а орендар передає в строкове платне користування земельну ділянку площею 6,6446 га сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Жовтневої сільської ради Золочівського району Харківської області, що належить позивачу на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХР№083631 від 30 червня 2004 року. Договір укладено строком на 15 років. Пункт 4.1 Договору визначає, що орендна плата за договорами визначається у сумі 485 гривень, передбачена можливість внесення орендної плати як у грошовій, так і у натуральній формі. Граничним строком сплати орендної плати визначено 30 грудня поточного року. Пунктом 9.1.4. Договору передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Пункт 12.3.2 Договору визначає, що договір припиняється за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором. Договір зареєстровано у ХРФ ЦДЗК 12 вересня 2007 року за №51 (а.с.4-10).

Земельну ділянку за актом приймання-передачі земельної ділянки було передано ОСОБА_1 орендодавцю, що засвідчено підписами сторін та печаткою юридичної особи (а.с.6).

З наданих суду відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 від 13 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 у 2013 році в якості доходу від надання майна в лізінг від ТОВ «ОСОБА_2 Трейд» отримав 1764 гривні 71 копійку з нарахованих 3959,68 гривень. В 2014 році доходів ОСОБА_1 не отримував.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон), Земельним Кодексом України (надалі Кодекс), Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 № 92/2002 (надалі Указ). При розгляді справи суд також керувався висновком Верховного суду України, викладеним у рішенні від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання, так зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України встановлює, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 611 ЦК України передбачає, правові наслідки порушення зобов'язання. Відтак, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки.

Статтею 21 Закону надано поняття орендної плати, так орендною платою за землю - є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Стаття 24 Закону перелічує права та обов'язки орендодавця. Зокрема, орендодавець має право серед іншого вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; своєчасного внесення орендної плати.

Стаття 32 Закону коментує підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України.

Положеннями ст. 93 Земельного Кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Стаття 96 Земельного Кодексу України перелічує обов'язки землекористувачів, так серед іншого землекористувачі зобов'язані: в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Частина 4 ст. 124 Земельного Кодексу України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Частиною 1 Указу визначається пріоритетним завдання пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Тобто за змістом зазначених норм та правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 27 ЦПК України обумовлює строки подання доказів, так, зокрема, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відтак, судом встановлено, що 15 лютого 2007 року між сторонами було укладено договір оренди відповідно до положень ст. 124 ЗК України. Сторонами було погоджене платне користування ТОВ «ОСОБА_2 Трейд» земельною ділянкою, належною позивачу. Розмір орендної плати у Договорі визначений у конкретній грошовій сумі, проте як вбачається з наданих відомостей ДПС добровільно сплачувалися у розмірі з урахуванням наведених положень Указу. Обовязки сторін визначені у Договорі дублюють положення ст. 96 Земельного Кодексу України, ст. 24, 32 Закону. Державна реєстрація проведена 12 вересня 2007 року.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 125 ЗК України реєстрації підлягає лише право оренди, суд визначає спірний договір укладеним 15 лютого 2007 року, коли сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору, про що свідчать їх підписи в договорі. Відповідно з цього часу і обраховує строк, з якого відповідач мав сплачувати орендну плату позивачу.

В позові та своїх поясненнях позивач та його представник вказує, на підставу розірвання договору оренди несплату відповідачем орендної плати частково в 2013 року та в повному обсязі за 2014 та 2015 роки включно.

В порушення вимог ст.ст.10,27, 59, 60 ЦПК України відповідач своїм правом на надання доказів на спростування тверджень позивача (як то платіжні відомості тощо) не скористався, хоча не був позбавлений такої можливості.

Відтак, суд розглядаючи справу, виходячи з наявних доказів, встановлює, що відповідач, орендувавши земельну ділянку позивача, у 2014 р. та 2015 р. включно не сплачував позивачу орендну плату за користування землею, що безумовно є систематичним невиконанням його зобовязань за договорами оренди від 15 лютого 2007 року по сплаті орендної плати, що є самостійною та достатньою підставою для розірвання договорів в розумінні положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.п. 9.1.4 Договорів.

Водночас суд, враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 25 червня 2011 року у справі №6-17цс11 щодо рекомендаційного характеру Указу Президента України від 19 серпня 2008 року, доходить висновку, що вимоги позивача про порушення його прав недоплатою орендної плати у 2013 році до розміру 3% річних від вартості земельної ділянки, необгрутнованими. Так, сторонами у договорі п. 4.1 було обумовлено конкретний розмір орендної плати у меншому розмірі, а саме у сумі 485 гривень. Тобто відповідачем в 2013 році в якості орендної плати добровільно було нараховано суму, що дорівнювала розміру 3% річних від вартості ділянки, проте не виплачено її у повному розмірі. Доказів наявності додаткової угоди до первинного договору про зміну розміру орендної плати суду не надано, відтак сплата орендної плати у розмірі 3% річних від вартості земельної ділянки - це є право відповідача, а не його обовязок.

Оскільки судом встановлено систематичне невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо сплати орендної плати за два роки поспіль (2014, 2015 роки), права позивача мають бути захищені. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає допущеному порушенню, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, договір оренди земельної ділянки має бути розірваний.

Одночасно, враховуючи задоволення судом позовних вимог з відповідача також підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись вказаними нормами матеріального закону та 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1 .Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

2. Розірвати договір оренди землі між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Трейд» від 15 лютого 2007 року, зареєстрований у ХРФЦ ДЗК 12 вересня 2007 року за номером 51, кадастровий номер ділянки :01:005:0384.

3.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Трейд» на користь ОСОБА_1 243 гривень 60 копійок судових витрат.

4.Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С. Шабас