Справа № 203/3716/16-ц
Провадження № 2/0203/1264/2016
05.10.2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1
позивача ОСОБА_2
представника позивача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах, а також як законний представник малолітнього Гуро ОСОБА_5, до ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог Департамент надання адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку
До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись позивачі з позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах, а також як законний представник малолітнього Гуро ОСОБА_5, до ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог Департамент надання адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_7, який в 2004 році було розірвано, у серпні 2008 року ОСОБА_7 вийшла заміж та переїхала до ОСОБА_8. Квартира в якій проживали та були зареєстровані ОСОБА_1 з ОСОБА_7 разом з їхнім сином ОСОБА_6 належала на праві власності ОСОБА_9 В 2000 році ОСОБА_9 померла, позивачі вступили в спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину на квартиру. Позивачам випадково стало відомо, що в належній їм квартирі, без їх згоди, ОСОБА_7 зареєструвала свого сина Гуро ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є не позивач ОСОБА_1 Позивачі звернулись до КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР із заявою про скасування реєстрації неповнолітньої особи, який є громадянином ОСОБА_8, оскільки реєстрація була проведена із порушенням вимог законодавства, проте на даний час неповнолітню особу з реєстрації не знято. Оскільки відповідачі вже багато років в належній позивачам квартирі не мешкають, виїхали з країни, позивачі змушені сплачувати комунальні платежі за осіб, які в квартирі фактично не мешкають, вони просять визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, її малолітнього сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування квартирою № 33 в будинку № 1 по проспекту Пушкіна у м. Дніпропетровську, зняти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, її малолітнього сина ОСОБА_4 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. а.с. 1-4, 31-35)
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Вказав, що його колишня жінка разом з його дитиною багато років вже не мешкають в належній йому квартирі, виїхали з країни на постійне проживання до ОСОБА_8. Дозволу на реєстрацію в квартири малолітнього ОСОБА_10 він не надавав. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримав, позов просив задовольнити в повному обсязі. Вказав, що відповідачка в належній йому квартири вже досить тривалий час не мешкає, дозволу на реєстрацію ОСОБА_10 в належній йому квартирі він не надавав. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Представник позивачів в судовому засідання обставини викладені в позовній заяві підтримала, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала.
Відповідачі в судові засідання не зявились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом оголошення через газету «Вісті Придніпровя», причини неявки суду не відомі. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України
Представник третьої особи без самостійних вимоги Департамент надання адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради в судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.
Представник третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради в судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Від третьої особи до суду надійшли пояснення з приводу позову, в яких вказано, що вони заперечують проти задоволення позову в частині, що стосується інтересів малолітньої дитини ОСОБА_10, через те, що відсутні відомості щодо наявності у вказаної дитини місця проживання або права власності на житло на території України. Справу просили розглядати за їх відсутності. (а.с.29)
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровським міськвиконкомом 14.02.1994 року згідно розпорядження № 5/282-94, зареєстрованого у Дніпропетровському БТІ за № 106п-78, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.07.1996 року за реєстром № 3-4351, зареєстрованого у Дніпропетровському БТІ 09.12.1996 року за реєстром № 84п-35 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.7). 10 лютого 2000 року ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 1-КИ № 340121 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська 15 лютого 2000 року, актовий запис № 173 (а.с.6).
Після смерті ОСОБА_9 позивачі отримали право власності по 7/18 частини кожен на спадкове майно вказану вище квартиру, на інші 2/9 частини квартири було видано свідоцтво про право на спадщину на обовязкову долю за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 вересня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_12, актовий запис 1-4340 (а.с.7). Те, що позивачам належить право власності по 7/18 частки кожному на вказану квартиру підтверджується також інформацією з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10445858 (а.с.8).
Разом з тим, 2/9 частки вказаної вище квартири належала ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право на спадщину, Серії ВАО № 463700 реєстр № 1-4336, видане пятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 вересня 2003 року (а.с.39) 04 лютого 2016 року ОСОБА_13 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 669320, яке видано 04 лютого 2016 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 408 (а.с.40).
Станом на 08 серпня 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 станом на 08 серпня 2016 року зареєстровані 4 особи, з яких ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8, Гуро ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9, що підтверджується довідкою № 6299 від 08 серпня 2016 виданою КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР (а.с.9).
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 15 червня 2004 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія 1-КИ № 129411, яке видано 09 грудня 2009 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 124 (а.с.5).
В судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що відповідачі не проживають за вказаною адресою ще з моменту розірвання шлюбу. В матеріалах справи наявні пояснення сусідів, в яких зазначено, що відповідачі за вказаною адресою не мешкають (а.с.10-13).
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України)
Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до норми ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
З огляду на вище викладене, та приймаючи до уваги, що фактично ОСОБА_4, ОСОБА_6 не проживають в квартирі позивачів вже досить тривалий час, зі злів позивача виїхали для постійного проживання до ОСОБА_8, не вчиняють дій, необхідні для зняття їх з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачів як власника, при цьому відсутні підстави вважати, що між сторонами є будь-які домовленості про продовження права відповідачів користуватись житловим приміщенням при їх відсутності в ньому понад два роки, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем в частині визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття їх з реєстраційного обліку підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо іншої частини позовних вимог суд виходить з такого.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст. 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР . У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Як вбачається з інформації наданої КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР неповнолітній відповідач ОСОБА_10 народився 06 травня 2009 року (а.с.9).
Позивачі в судовому засіданні вказувала, що ОСОБА_10 народився в ОСОБА_8, ніякого відношення до належної позивачам квартири він не має, тому вони звертались до КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР з приводу скасування реєстрації невідомої їм особи ОСОБА_10 (а.с.36-37). Проте їм було запропоновано подати до суду позов про визнання ОСОБА_10 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття його з реєстраційного обліку.
Будь-які домовленості між позивачами, як власниками квартири та ОСОБА_4Ж або ОСОБА_4 з приводу його реєстрації у вказаній квартирі судом не встановлені. Позивачі вказані обставини заперечують.
Таким чином суд приходить до висновку, що реєстрація ОСОБА_10 в належній позивачам квартирі відбулась не у звязку з виникненням між ними правовідносин щодо користування житлового приміщення.
Оскільки ОСОБА_10 не членом сімї власників, не має з ними договірних відносин, інших підстави для користування житлом за вказаною вище адресою не встановлені, суд приходить до висновку, що ОСОБА_10 безпідставно був зареєстрований в квартирі позивачів, та оскільки жодних дій з приводу зняття ОСОБА_10 з реєстрації за цією адресою його мати не вчиняє, що порушує право позивачів як власників, заявлені позивачами вимоги щодо визнання ОСОБА_10 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття його з реєстраційного обліку підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачів щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачів сплачений ними судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.9, 109, 150 ЖК Української РСР, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215, 223, суд
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах, а також як законний представник малолітнього Гуро ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_11, Гуро ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_12 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 (м. Дніпропетровську) із зняттям з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_3 (м. Дніпропетровську).
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем та третьою особою до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Повний текст рішення складено 07.10.2016 року.
Суддя С.В. Єдаменко