Народицький районний суд Житомирської області
Справа № 284/336/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року смт. Народичі

Народицький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Діброви О.В.,

з секретарем Жавнер І.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути на її користь з відповідача борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у загальній сумі 6684 гривні 70 копійок, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного 30 квітня 2016 року між нею та ОСОБА_3 договору позики остання отримала від неї кошти в сумі 5900 гривень, які зобовязувалась повернути до 30 травня 2016 року, в підтвердження чого видала розписку. Однак, у встановлений строк гроші не повернула й від повернення боргу відмовляється.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечила.

Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

30 квітня 2016 року відповідачем власноручно було написано розписку, в якій остання зобовязувалась до 30 травня 2016 року повернути ОСОБА_1І.(позивачу по справі) грошові кошти в сумі 5900 гривень.

В судовому засіданні відповідач факт написання розписки не заперечувала, однак, зазначила, що фактично ніяких коштів від ОСОБА_1 вона не отримувала, а написала її під впливом погроз з боку працівників поліції.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що для повернення коня, який з її слів був викрадений її племінником ОСОБА_4 та сином відповідача ОСОБА_2, необхідно було сплатити особам, яким коня було здано, 11800 гривень. Оскільки у ОСОБА_2 на той момент коштів не було, вона погодилась сплатити за неї її частину в сумі 5900 гривень, отримавши при цьому розписку про зобовязання повернути гроші протягом місяця. Фактичної передачі грошових коштів, зазначених в розписці ОСОБА_2, датованої 30 квітня 2016 року, не відбулось.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, який працює на посаді виконуючого обовязки начальника слідчого відділення Народицького відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області пояснив, що ним здійснювалось досудове розслідування по факту крадіжки коня у ОСОБА_6. В ході зазначеного розслідування було предявлено обвинувачення ОСОБА_4, який являється племінником позивача, та ОСОБА_2, який являється сином відповідача. Крім того, в ході розслідування було встановлено осіб, яким викраденого коня було здано. 30 квітня 2016 року поблизу домогосподарства ОСОБА_6, що розташоване в селі Селець Народицького району Житомирської області, викраденого коня було повернуто власниці. В його присутності ОСОБА_1І та ОСОБА_2 домовились, що ОСОБА_1 сплатить особам, яким було здано викраденого коня, 11800 гривень, тобто, ту суму, яку отримали раніше ОСОБА_4В та ОСОБА_2, а ОСОБА_2 поверне свою частину боргу в сумі 5900 гривень протягом місяця, тобто, до 30 травня 2016 року. На виконання зазначеної вище домовленості ОСОБА_1 сплатила за коня 11800 гривень, а ОСОБА_2 в його присутності написала розписку. При цьому, фактичної передачі коштів від ОСОБА_1 ОСОБА_2 не було, а кошти були сплачені особам, що повертали коня.

ОСОБА_7 Володимирович, який є працівником Народицького відділення поліції Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні поясненням свідка ОСОБА_5

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_4 також підтвердили той факт, що 30 квітня 2016 року ОСОБА_1 в їх присутності домовилась з ОСОБА_3 та сплатила за сина останньої частину коштів, необхідних для повернення коня ОСОБА_6, в сумі 5900 гривень. При цьому, кошти ОСОБА_1 сплатила безпосередньо особам, які повертали зданого їм коня, а ОСОБА_2 грошей від ОСОБА_1 не отримувала.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 30 квітня 2016 року співробітниками поліції їй було повернуто викраденого раніше коня й під час повернення поблизу огорожі її домогосподарства також знаходились позивач і відповідач, які про щось домовлялись, однак, зміст домовленості їй не відомий.

Таким чином, суд дійшов переконання, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт сплати позивачем 30 квітня 2016 року особам, яким було здано викраденого у ОСОБА_6 коня, 11800 гривень, з яких 5900 гривень було сплачено від імені відповідача.

Вирішуючи питання щодо правомірності вимог позивача, суд виходить з такого.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги той факт, що грошові кошти позивачем відповідачу не передавались, суд дійшов переконання, що 30 квітня 2016 року між сторонами було укладено договір, справжньою правовою природою якого було відшкодування шкоди, завданої іншою особою, а тому, в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача боргу за договором позики слід відмовити за безпідставністю.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Суддя: ОСОБА_9