Справа № 629/2048/15-ц
№ провадження 2-п/629/1/16
У Х В А Л А

09.02.2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Помазан В.А.,

при секретарі Фальковій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова Харківської області заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третіх осіб виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лозівського міського відділу Головного управління МВС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2012 року ухваленому у справі за позовом комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третіх осіб виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лозівського міського відділу Головного управління МВС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що заочне рішення по справі ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не в повній мірі, не обєктивно та упереджено досліджені матеріали справи, а тому підлягає скасуванню з призначенням справи до розгляду в загальному порядку з наступних підстав.

Так, при поданні до суду вказаної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в неповному обсязі. Крім того, він в порушення ст. 74 ЦПК України, не був належним чином повідомлений про час і місце судових засідань, оскільки не отримував судових повісток. В матеріалах справи відсутня довідка з місця реєстрації ОСОБА_2 та його, отже при розгляді справи було невідомо їх місце проживання і тому виклик судом повинен був здійснюватися на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі.

Також судом було порушено вимоги ст. 169 ЦПК України, так як відсутні належні докази повідомлення про судові засідання та не встановлено факт повторної неявки повідомлених належним чином відповідачів у судові засідання.

Заочне рішення постановлено на підставі недоведених обставин, а саме не досліджені поважність причин відсутності за місцем реєстрації відповідачів понад 6 місяців. Доказами твердження про їх відсутність за місцем реєстрації суд назвав акт, складений працівниками позивача в присутності сусідки з квартири № 2, за якою адресою проживає ця сусідка з даного акту не можливо встановити. ОСОБА_1 вважає, що акт сам по собі не може бути доказом не проживання особи в квартирі, а тільки свідченням її відсутності під час приходу комісії.

Суд при розгляді справи не врахував, що в даній квартирі на момент слухання справи йому було 17 років і фактично позбавив його житла.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у заяві про перегляд заочного рішення та пояснив, що в 2005-2006 роках його сімї була надана квартира за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 2АДРЕСА_1, в якій ніхто не проживав, він жив у бабусі по вул. Радянській, 109 в смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області. Його мати ОСОБА_2 жила з батьком по вул. Комсомольській, 2 в смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області. Мати 25.02.2014 року померла. Він знав, що в вказаній квартирі ніхто не проживав з моменту її отримання, квартира була занедбана, мати казала, що немає коштів на її відновлення. Він нікуди не звертався з приводу квартири, не цікавився нею, якби не втратив паспорт. Зараз він мешкає у бабусі в смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області, вул. Стаханівська, буд. 17.

Представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала заяву про перегляд заочного рішення та пояснила, що фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання.

Діти - члени сімї або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, що закріплено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Ухвалюючи заочне рішення суду не надано доказів, які б свідчили про те, що на момент ухвалення заочного рішення неповнолітній - ОСОБА_1 обрав собі інше місце проживання, а заслухати з цього приводу думку його самого неможливо.

Крім того, в судовому засіданні (06.01.2016р.) ОСОБА_1 пояснив, що був тимчасово відсутній на спірній житловій площі, оскільки, тимчасово проживав у бабусі в смт. Панютине, Лозівського району, Харківської області, де з 01.09.2010р. по 27.06.2013р. навчався в Панютинському професійному аграрному ліцеї Харківської області.

У зв'язку з тим, що до розгляду даної справи не були залученні орган опіки та піклування Лозівської міської ради Харківської області, судом не були враховані інтереси неповнолітнього, гарантовані Конституцією України, Декларацією прав дитини та Законом України «Про охорону дитинства».

КП «ЖУК» посилається, що на момент звернення до суду з позовною заявою у відповідачів існувала заборгованість по сплаті комунальних послуг і ця заборгованість була однією з причини для звернення до суду. Але суду не надано доказів повідомлення відповідачів про заборгованість та пропозиції щодо укладання договору реструктуризації заборгованості, або про стягнення з відповідачів цієї заборгованості в судовому порядку. Також позивач забуває, що лише повнолітні члени несуть майнову відповідальність за зобов'язаннями з договору найму, а ОСОБА_1 - було 17 років і він не міг сплачувати за комунальні послуги.

За таких обставин, вважає, що визнання неповнолітнього - ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщення, порушили його житлові права, гарантовані Декларацією прав дитини, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». До такого висновку прийшов і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 12.11.2014 р. справа № 6-38143св14.

Єдиним доказом непроживання відповідачів у квартирі понад встановлений строк є акт від 05.05.2011р. і на підставі цього акту було ухвалено заочне рішення.

Акт про не проживання відповідачів у спірній квартирі від 05.05.2011р. не містить даних про причину не проживання відповідачів у спірній квартирі. Крім того, акт складений зі слів лише однієї сусідки з квартири № 2 (встановити де саме знаходиться квартира за якою адресою з акту встановити неможливо, також не встановлено в якій квартирі № 2 або № 62, як зазначено при підписи). Також зазначено, що двері в квартиру забиті працівниками ЧП «Бумеранг», але не вказано з якого періоду і у зв'язку з чим це зроблено.

Судом було прийнято в якості допустимих доказів цей акт, але суд не звернув уваги, що дані які зазначені в акті ніким не підтверджені.

Суд при розгляді справи не встановив з яких підстав ОСОБА_1 був відсутній понад шість місяців в квартирі.

Крім того, у справі відсутні відомості про належне повідомлення відповідачів про час і місце слухання справи відповідно до ст. 74 ЦПК України. Однак це залишилося поза увагою й відповідною правовою оцінкою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права.

Розглянувши справу за відсутності відповідачів, суд порушив їхні конституційні права на участь у судовому засіданні та не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, не з'ясував їхньої позиції та доводів заперечень і не забезпечив їм можливості обґрунтувати свої твердження. До такого висновку прийшов і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 02.12.2015 р. справа № 6-30020ск15.

Вважає, що оскільки судом не встановлені фактичні обставини справи та неправильно застосовані норми процесуального та матеріального права, заочне рішення підлягає скасуванню.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, оскільки вона 25.02.2014 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 430060, виданого 28.02.2014 року відділом ДРАЦС по місту Лозова РС Лозівського МРУЮ у Харківській області (а.с. 242).

В судовому засіданні представник позивача КП «ЖУК» ОСОБА_4 просила заяву про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, оскільки судовий збір сплачено у повному обсязі на підставі Закону України «Про судовий збір». Згідно заочного рішення від 22.08.2012 року відповідачі по справі про час і місце судового розгляду були повідомлені своєчасно і належним чином, в тому числі і за місцем проживання відповідачів за адресою зазначеною самим ОСОБА_1: смт. Панютине, м. Лозова, Харківської області вул. Радянська, 109, причину неявки суду не повідомили, заперечень не надавали.

Стосовно того, що при розгляді справи було невідоме місце проживання відповідачів, а їх виклик повинен був здійснюватись через оголошення в пресі, то в матеріалах справи наявна довідка з місця реєстрації останніх.

Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації, що до їх адреси, судова повістка надсилається за адресою фізичної особи, місце проживання, якої зареєстроване у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається що судовий виклик вручений їх належним чином, тому й підстави для здійснення їх виклику в суд через оголошення у пресі відсутні.

Що стосується акту, згідно якого сусідка з кв. 2, житлового будинку № 7 відповідного мікрорайону ОСОБА_5 повідомила, що відповідачі не проживають за відповідною адресою з 2005 року (моменту реєстрації), а двері були забиті працівниками ПП «Бумеранг», то цей акт підтверджує саме що відповідачі не проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, м-н 2АДРЕСА_1, з 2005 року, а не їх відсутність під час приходу комісії.

Щодо необхідності залучення до справи в якості третьої особи служби у справах дітей, то незалежно від позиції служби в справах дітей у разі її залучення в 2012 році, КП «ЖУК» просило б суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки відповідачі не здійснювали ніяких заходів щодо утримання квартири, борг за житлово-комунальні послуги в період з 01.05.2005 року по 01.06.2012 року складав 16598,24 грн., починаючи з 01.02.2006 року по 01.06.2012 року не здійснювали оплату наданих житлово-комунальних послуг у повному обсязі.

На підставі викладеного, просила суд заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, оскільки відповідачі були своєчасно та належним чином повідомлені про розгляд справи, причину свої неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали, вважає не доречним застосування ч. 9 ст. 74 ЦПК України, так як зареєстроване місце проживання їх було відоме суду. Мати ОСОБА_1 ОСОБА_2, як законний представник неповнолітнього, мала право та обовязок захищати житлові права дитини у випадку їх порушення, але жодних дій з її сторони не було вчинено, що дає привід вважати про розуміння нею наслідків її дій. При настанні повноліття ОСОБА_1 не виконав жодних дій, щоб отримати право на користування житловим приміщенням, не цікавився ні квартирою, ні її станом, добровільно покинувши її, мешкаючи у бабусі, не сплачував за житлово-комунальні послуги. Крім того, у звязку з тим, що заочне рішення суду набрало законної сили, то виконавчий комітет Лозівської міської ради, відповідно до покладених на нього законодавством повноважень, прийняв рішення щодо розподілу житлових приміщень, що знаходяться у комунальній власності, а саме: було прийнято рішення виконавчим комітетом Лозівської міської ради від 25.12.12 року № 991, за яким житлове приміщення квартира за адресю: м. Лозова, м-н 2АДРЕСА_1, була розподілена особі, яка потребувала покращення житлових умов та перебувала на квартирному обліку при виконкомі в списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС, ОСОБА_7. А також прийняв рішення від 28.04.2015р. № 240 про оформлення права приватної власності на житло за заявою ОСОБА_7, в якому мешкав і мешкає до теперішнього часу.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

У відповідності до ч. 3 ст. 231 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що заочне рішення підлягає скасуванню за сукупністю цих двох умов, якщо відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, а саме: відповіді на запит суду, зробленого в порядку ст. 122 ЦПК України, СГІРФО Лозівського МВ ГУМВСУ в Харківській області за № 9941 від 02.07.2012 року повідомив місце реєстрації відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1 за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 2АДРЕСА_1 (а.с. 29), а тому посилання відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 на те, що в матеріалах справи відсутня довідка з місця реєстрації відповідачів безпідставні.

Отже, ч. 9 ст. 74 ЦПК України про виклик відповідачів через оголошення у пресі застосуванню не підлягала.

Судові повістки про розгляд справи надсилалися відповідачам, в тому числі і ОСОБА_1, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою реєстрації: Харківська область, м. Лозова, м-н 2АДРЕСА_1 та за адресою його фактичного мешкання: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Радянська, 109 (а.с. 35-36, 85-98), однак поверталися з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 74 ЦПК України, судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі у відповідності до вимог ЦПК України були своєчасно повідомлені про розгляд справи, судові виклики вважаються врученими їм належним чином за адресою їх місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, хоча вони були відсутні за такою адресою. Крім того, відповідачі повідомлялися про розгляд справи і за адресою їх фактичного проживання.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_8 не надав суду доказів поважності як його неявки в судові засідання, так і неявки його матері ОСОБА_2 як його законного представника.

Окрім цього, частиною 2 ст. 29 ЦК України, встановлено, що фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1, будучи у віці 17 років на момент розгляду справи (22.08.2012 року), вільно обрав своє місце проживання у бабусі за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Радянська, 109, жодного дня не мешкав у квартирі з моменту її надання їм у користування за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 2АДРЕСА_1, не виконав жодних дій, щоб отримати право на користування житловим приміщенням, не цікавився ні квартирою, ні її станом, не сплачував за житлово-комунальні послуги.

Посилання відповідача на те, що суд при ухваленні заочного рішення обмежився лише доказами позивачів, без урахування доказів відповідачів не може розглядатися судом при розгляді заяви при перегляді та скасуванні заочного рішення. Це є прерогативою апеляційного суду при розгляді апеляційної скарги на рішення суду.

При цьому суд зауважує, що відповідачі мали можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити неправомірність вимог позивача в стадії судового розгляду справи.

Небажання відповідачів надавати докази в обгрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідач до своєї заяви про перегляд заочного рішення не надав жодного доказу, які мають значення для правильного вирішення справи та які б при повторному розгляді справи вплинули на рішення суду.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає необхідним залишити заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 231-232 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третіх осіб виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Лозівського міського відділу Головного управління МВС України в Харківській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Розяснити заявнику, що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 12.02.2016 року.

Суддя: