22 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення збитків,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», подану представником Хромчуком АндріємЙосифовичем, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк») про стягнення збитків.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 05 березня 2010 року між ОСОБА_4. та ПАТ «Кредобанк» укладено договір № 2630/10/422144 банківського вкладу «Золота скриня», згідно умов позивач вніс на рахунок ПАТ «Кредобанк» кошти в розмірі 150 000 грн, строком на 36 місяців до 05 березня 2013 року, а ПАТ «Кредобанк» зобовʼязувався раз на місяць нараховувати та виплачувати на суму вкладу відсотки з розрахунку 23 % річних.
Взяті на себе за договором зобов'язання, позивач, виконав. Натомість, відповідач, 24 вересня 2010 року надіслав ОСОБА_4 листа № 01.14/16-6612/10 з пропозицією зменшити відсоткову ставку по депозиту до 17 % річних.
Своєю заявою ОСОБА_4 повідомив банк про небажання змінювати умови договору.
У подальшому ОСОБА_4 від відповідача отримав лист
№ 01.14/16-7310/10/11 від 14 жовтня 2010 року, в якому за надуманими підставами, з посиланнями на неіснуючі пункти договору стверджується про нібито згоду позивача на зміну умов договору.
Після розгляду його заяви про дострокове припинення правовідносин від 20 лютого 2013 року, депозитний вклад було повернуто разом із відсотковою ставкою 17 %, а не 23 % , як це було передбаченого договором.
Крім того, ОСОБА_4 посилаючись на ст. 22 ЦК України, вважає, що відповідачем заподіяно йому збитків у звʼязку із незаконним зменшенням відсоткової ставки, а саме з листопада 2010 року по березень 2013 року
(29 місяців) недоплачував йому всередньому по 750 грн., яку позивач оцінює в розмірі 5 000 грн.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з ПАТ «Кредобанк» на його користь недоплачені кошти в розмірі 26 452 грн.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 червня

2016 року відмовлено ПАТ «Кредобанк» у застосуванні строків позовної давності. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі 21 452 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Кредобанк» - Хромчак А.Й. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 березня 2010 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Кредобанк» укладено договір № 2630/10/422144 банківського вкладу «Золота скриня», відповідно до умов якого позивач вніс на рахунок відповідача кошти в розмірі 150 000 грн, строком на 36 місяців до 05 березня 2013 року, а банк раз на місяць, зобов'язався нараховувати та виплачувати на суму вкладу відсотки з розрахунку 23 % річних.

Згідно п. 3 договору банківського вкладу «Золота скриня»

№ 2630/10/422144 від 05 березня 2010 року, розмір процентів, які нараховуються на суму вкладу становить 23 % річних.

Згідно п. 5 цього ж договору, клієнт має право достроково припинити договірні правовідносини та отримати суму вкладу в порядку визначеному договором. При цьому, банк сплачує вкладнику проценти, виходячи з фактичного строку знаходження коштів на вкладному рахунку у розмірі процентної ставки, що діяла протягом строку знаходження коштів на вкладному рахунку.

24 вересня 2010 року ПАТ «Кредобанк» надіслав ОСОБА_4. листа № 01.14/16-6612/10 з пропозицією зменшити відсоткову ставку по депозиту до 17 % річних, з якою позивач не погодився.

14 жовтня 2010 року ПАТ «Кредобанк» направив листа № 01.14/16-7310/10/11, в якому з посиланнями на неіснуючі пункти договору стверджує про згоду позивача на зміну умов договору.

Згідно банківської виписки від 22 лютого 2013 року по угоді 2630/10/422144 від 05 березня 2010 року, з 05 березня 2010 року по 22 лютого 2013 року, перших 7 місяців дії договору банк нараховував проценти за відсотковою ставкою 23 % річних, а усі наступні місяці за відсотковою ставкою 17 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно з ст. ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ст. 610, ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вимог ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З матеріалів справи убачається, що 22 лютого 2013 року ПАТ «Кредобанк» проведено остаточний розрахунок із позивачем за процентною ставкою 17 % замість 23 %. Відтак, порушення прав позивача відбулось саме із цієї дати, а тому подавши позовну заяву на пошту 18 лютого 2015 року, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що ПАТ «Кредобанк» порушено умови договору банківського вкладу, що призвело до порушення умов договору у частині встановленої відсоткової ставки, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 21 452 грн, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. При цьому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 серпня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк», подану представником Хромчуком Андрієм Йосифовичем, відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 червня

2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 серпня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення збитків залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова