АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8415/16 Справа № 204/6786/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської

області у складі :

головуючого Пищиди М.М.

суддів Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

за участі секретаря Григор»євій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №62 в будинку №6 по вул.Академіка Янгеля у м.Дніпропетровську; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір по справі.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Як власник, вона дозволила зареєструватися в зазначеній квартирі зятю ОСОБА_5.

Малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за зазначеною адресою 03.12.2014.

ОСОБА_4 жодного дня не проживала в зазначеній квартирі та особистих речей там не мала. Права малолітньої дитини не порушені, оскільки вона проживає з матірю та батьком за адресою: м.Дніпро, вул.Голубина, б.13.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд зняти з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 малолітню ОСОБА_4.

Не погодившись із позовом , у липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про вселення , посилаючись на те, що ОСОБА_3 перешкоджає малолітній ОСОБА_4 користуватися квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням - задоволена.

Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 62 в будинку №6 по вул. Академика Янгеля в м.Дніпро.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради про вселення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, й ухвалити нове рішення про задоволення її позову та відмову у позові ОСОБА_3 в повному обсязі .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що малолітня ОСОБА_4 не проживає за вказаною адресою, а лише зареєстрована в ній.

Така позиція районного суду помилкова.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3, що підтверджено копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.09.2004 (а.с.48).

Позивачка як власник, дозволила зареєструватися в квартирі АДРЕСА_3 зятю - ОСОБА_5.

03.12.2014 року малолітня ОСОБА_4 була зареєстрована за зазначеною адресою .

Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації №21226 від 10.11.2014 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_5 - зареєстрований в даній квартирі з 03.12.2004 року, знято з реєстрації 09.09.2015 року (рішення суду); малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 - зареєстрована в даній квартирі з 03.11.2014 року (а.с.49).

Згідно вимог ч.3 ст.47 Конституції України та ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.

За положеннями ч.ч.1,2 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно розяснень, викладених у п.11 постанови Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, суд, на ствердження вибуття, може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у відповідачки не було фізичної можливості користуватися зазначеною квартирою внаслідок її малолітнього віку.

За загальними правилами місце проживання малолітньої особи визначається за місцем проживання або реєстрації її батьків.

Як видно із матеріалів справи, батько малолітньої зареєстрований за вказаною адресою. Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2015 року яким ОСОБА_5 був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №62 в будинку №6 по вул.Академіка Янгеля у м.Дніпропетровську, ухвалою суду від 04.02.2016 року, скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3.

Разом з цим, районний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4 про вселення, оскільки остання не надала жодного доказу на підтвердження обставин вселення у спірну квартину.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 19 жовтня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209 307, 309 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровської області про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити.

В інший частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: