УхвалА

іменем україни

11 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., ЖуравельВ.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 травня 2014 року з ОСОБА_5 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 липня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, проведеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, сума заборгованості становить 7 844 грн 88 коп.

Оскільки відповідач аліменти на утримання сина не сплачує, позивачка просила суд на підставі ст. 196 СК України стягнути з нього на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, яка за період з липня 2013 року по 1 липня 2015 року становить 30 299 грн 58 коп.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 9 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2013 року по 1 липня 2015 року у розмірі 30 299 грн 58 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року рішення Бориславського міського суду Львівської області від 9 листопада 2015 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів за період з липня 2013 року по 1 липня 2015 року у розмірі 2 465 грн 39 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, змінюючи рішення місцевого суду та зменшуючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, стягнутої з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідач з липня 2013 року не платить аліменти на утримання сина, має заборгованість у розмірі 7 844 грн 88 коп., а тому з нього підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочку сплати аліментів, розмір якої визначається множенням заборгованості зі сплати аліментів за місяць на 1% і помножена на кількість днів місяця в якому виникла заборгованість. Отже, загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15 та від 3 лютого 2016 року № 6-1477цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обгрунтованим й підстав для його скасування немає, а доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик