Справа № 484/1273/16-ц
Провадження № 2/484/1404/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 липня 2016 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Маржиної Т.В.

при секретарі Мирошниченко Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська цивільну справу за позовом ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову: 20 718,03 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 19.05.2008 року між ЗАТ "Акцент-Банк" та відповідачкою було укладено Кредитний договір № ACG0RX08450052 (далі договір) "Розстрочка", за яким відповідачка отримала кредит в сумі 3 163,61 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості. ПАТ "Акцент-Банк" є правонаступником прав та обовязків ЗАТ "Акцент-Бакн". Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка»), Тарифами складає між нею та Банком кредитно-заставний договір. Відповідачка була ознайомлена і згодна з умовами надання кредиту фізичним особам, про що розписалася. Позивач зі своєї сторони виконав свої зобовязання за Договором, а відповідачка в порушення умов Договору не сплачує кредит та відсотки за користування кредитом. Таким чином, станом на 21.03.2016 року сума заборгованості за Договором складає 20 718 грн. 03 коп., зокрема: заборгованість за кредитом складає 2 462 грн. 57 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 221 грн. 72 коп., 513 грн. 48 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань 16 057 грн. 50 коп., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина 500 грн., процентна складова 962 грн. 76 коп. Просять стягнути зазначену заборгованість.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність; повністю підтримав позов, просив його задовольнити; не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у даній справі доказів, на що позивач згоден.

Дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Кредитного договору № ACG0RX08450052 «Розстрочка» укладеного 19.05.2008 року між ЗАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_2, остання отримала кредит у розмірі 3 169,61 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідачка зобовязалася щомісяця сплачувати кредит та проценти за користування кредитом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачка станом на 21.03.2016 року має прострочену заборгованість в сумі 20 718 грн. 03 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 2 462 грн. 57 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 221 грн. 72 коп., 513 грн. 48 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобовязань 16 057 грн. 50 коп., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: фіксована частина 500 грн., процентна складова 962 грн. 76 коп.

У письмових запереченнях відповідачка стверджувала, що ніколи не укладала спірного кредитного договору, на підтвердження чого надала: копію свого нового паспорту, переписки з банком, свідоцтва про шлюб, трудової книжки. Також стверджувала, що у травні 2008 року проживала у гуртожитку в м. Миколаєві, де у неї викрали паспорт та ідентифікаційний номер. Про існування кредитного договору вона дізналася лише у 2010 році, коли Банк предявив до неї першу вимогу, після чого вона звернулася до правоохороних органів із заявою про шахрайство.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному, повному зясуваню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненю їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування.

Підстави звільнення від доказування в даному випадку відсутні.

Таким чином, відповідачкою оспорюється сам факт укладення Банком з нею спірного кредитного договору, тож такий факт підлягає доказуваню.

Як встановлено, відповідачка дізналася про існування договору у 2010 році (а.с. 40), однак з того часу не зверталася до суду з позовом про визнання договору неукладеним або недійсним. Також відповідачкою на підтвердження своїх заперечень не надано ані довідки з ЄРДР про існування кримінального провадження за її заявою про шахрайство; ані рішення за наслідками такого розслідування. Також відповідачкою не надано документу, який би підтверджував втрату нею паспорту у травні 2008 року. У копіях різних документів, наданих суду, підпис відповідачки є різним і явно відмінним від підпису у копії заяви-анкети позичальника.

Тож на думку суду відповідачка обставини, викладені нею у запереченнях, не довела. Разом з тим на підтвердження чи спростування факту укладення відповідачкою кредитного договору суд мав би провести почеркознавчу експертизу, для проведення якої обовязкова наявність оригіналів документів для дослідження. Ухвалою суду (а.с. 67) від 16.05.2016 року у позивача були витребувані оригінали договору та усі документи, які мають до нього відношення і містять підпис (почерк) позичальника.

Ухвала направлялася позивачу двічі, однак документи суду так і не були надані.

Таким чином позивач також не довів обставини, на яких грунтується його, вимоги, а саме: не довів факту укладання кредитного договору з відповідачкою.

Крім того, відповідачкою було подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій вона просить відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) визначено, що термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю у пять років (а.с. 12 на звороті).

У заяві-анкеті позичальника зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з вказаними Умовами, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом позичальник підтверджує інформацію про умови кредитування (а.с. 6 на звороті), однак фактично договору про збільшення позовної давності в письмовій формі сторони не укладали, тож суд вважає, що в даному випадку слід застосувати загальний строк позовної давності у три роки.

Як вбачається з анкети-заяви позичальника, договір був укладений на строк з 19.05. 2008 року по 19.05.2009 року без видачі картки. Позичальнику було відкрито рахунок 1658 для зарахування коштів на погашення заборгованості (а.с. 6 на звороті).

Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

З виписки по рахунку основної картки ОСОБА_2 6762 **** **** 8489 за період з 01.07.2011 року по 01.02.2012 року вбачається, що з цього рахунку 01.02.2012 року відбулося погашення заборгованості по спірному кредиту в сумі 15,16 грн. (а.с. 50). Відповідач стверджує, що Банк самовільно списав кошти з її рахунку, однак підтвердження цьому не надано.

Суд вважає зазначену дію такою, що свідчить про визнання відповідачем боргу, а тому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності за спірним догвоором слід обчислювати саме з 01.02.2012 року і він закінчився 01.02.2015 року (три роки).

Позов подано 11.04.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності, а тому на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволені позову слід відмовити саме з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Також вимога щодо стягнення судових витрат, оскільки в задоволені позову відмовлено, також не підлягає задоволеню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ПАТ "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову: 20 718,03 грн. - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: