№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7786/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Толкачова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 14 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки частково недійсним, в якому просила визнати недійсним п.п. 5., 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. іпотечного договору № б/н від 29 травня 2007 року укладеного між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 травня 2007 року між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») було укладено іпотечний договір № б/н, за умовами якого в якості забезпечення виконання умов кредитних договорів № від29 травня 2007 року № від 29травня 2007 року, № від 29травня 2007 року, було передано в іпотеку нежиле приміщення магазину, загальною площею 321,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає, що вказаний предмет іпотеки ОСОБА_6 набув у власність 06 січня 2000 року, на підставі договору купівлі-продажу магазину, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із нею, ОСОБА_5

Позивачка посилається, на те, що предмет іпотеки є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи з положень ст. 60 СК України, а тому відповідно до вимог ч. З ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово та нотаріально засвідчена.

Проте, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, до якого прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є окремим від іпотечного договору, який потребує нотаріального посвідчення, а тому на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно. Посилаючись на те, що згоди на включення до договору іпотеки відповідного застереження вона не надавала, ні підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, ст..65 ч.3 СК України просила вимоги задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року відмолено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки частково недійсним.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Дельта Банк» Толкачов О.І. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 29 травня 2007 року між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого ПАТ «Дельта Банк», було укладено іпотечний договір № б/н, за умовами якого, в якості забезпечення виконання умов кредитних договорів № від 29 травня 2007 року, № від 29 травня 2007 року, № від 29 травня 2007 року, було передано в іпотеку нежиле приміщення магазину, загальною площею 321,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_5 заявою від 29 травня 2007 року не заперечувала проти передачі її чоловіком ОСОБА_6 в іпотеку будь-якому банку нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, приміщення магазину, загальною площею 321,40 кв.м, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту. В зв'язку з чим надала згоду своєму чоловіку, ОСОБА_6, на визначення ним на власний розсуд умов іпотечного договору, розміру заставної вартості майна, укладення та підписання іпотечного договору, за умовами якого в іпотеку, відомому йому банку, буде передано майно, набуте ними в період зареєстрованого шлюбу. Заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Турчак С.М.(а.с.30).

Розділом 5 іпотечного договору встановлені застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. Пунктом 5.1 цього розділу передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п.5.1 цього договору іпотеки, іпотеко держатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотеко держателя. В повідомленні, про яке йдеться в п.5.1, іпотекодержатель зазначає, який зі способів задоволення вимог іпотеко держателя, що передбачені ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотеко держателем для задоволення своїх вимог (п.5.2).

Згідно з п.5.3 іпотечного договору, у разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.2 ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1 цього договору іпотеки.

Згідно з п.5.4 цього договору у разі застосування права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.3 ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку»), іпотекодержатель реалізує норми ст..38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п.5.1 вважається повідомленням іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що п.п.5, 5.1, 5.2, 5.3, 5..4 іпотечного договору в розумінні ст..36 Закону України «Про іпотеку» є договором про задоволення вимог іпотеко держателя викладеним у вигляді відповідного застереження. Зважаючи на те, що договір про задоволення вимог іпотеко держателя є окремим від іпотечного договору договором, який потребує нотаріального посвідчення, на його укладення повинна бути також надана нотаріально засвідчена згода другого з подружжя, якщо предметом цих договорів є спільне майно. Прирівнення до договору про задоволення вимог іпотекодержателя також відповідного застереження про це в іпотечному договорі (ч.2 ст.36 Закону України «Про іпотеку») вимагає під час укладення договору щодо спільного майна отримання окремої згоди другого з подружжя на включення до цього договору іпотеки відповідного застереження. Посилаючись на те, що позивач окремої згоди на включення до договору іпотеки відповідного застереження не давала, на підставі ст.203 ч.1, ст..215 ч.1 ЦК України просила визнати недійсними п.п.5, 5.1, 5.2, 5.3, 5..4 іпотечного договору.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що під час укладення іпотечного договору від 29 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, були дотримані всі вимоги чинного законодавства, а тому суд вважав відсутніми підстави для визнання частини цього правочину недійсним.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину серед іншого є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 зазначеного Кодексу, згідно з якою зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

Частина перша ст.65 СК України встановлює, що чоловік та дружина розпоряджаються майном, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню, а іпотека як обтяження нерухомого майна - державній реєстрації, згода другого подружжя згідно з п.2 ч.3 ст.65 СК України повинна бути нотаріально засвідчена. Другий з подружжя у разі укладення договору іпотеки без його згоди має право в судовому порядку оскаржити дійсність цього договору в силу ч.2 ст.65 СК України.

Позивач надала нотаріально посвідчену згоду на передачу її чоловіком ОСОБА_6 в іпотеку будь-якому банку нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підстав рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладення договору), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Укладення 29 травня 2007 року між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк» договору іпотеки, умови якого містять застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, згоду на укладення якого надала позивач і така згода нотаріально посвідчена, не дає підстав уважати, що умови договору не відповідали вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскільки заява ОСОБА_5 від 29 травня 2007 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, не містить згоди на включення у зміст іпотечного договору відповідного іпотечного застереження, тому воно є нікчемним, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки самі по собі умови договору іпотеки щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб, без доведення порушення прав позивача, яка не була стороною цього договору, не дають підстав для задоволення її вимог. .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 14 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: