Справа № 369/7404/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3979/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

07 липня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Даценко Л.М.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулисядо суду із вказаним вище позовом,який надалі доповнили і мотивували тим, що 26 червня 2013 року між ОСОБА_2 і відповідачем ТОВ «Порше Мобіліті» за участю поручителя ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 50009506 з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW Passat В7, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 1968 см3, 2012 року випуску. Основними умовами кредитного договору є, зокрема: сума кредиту 238418 грн.; еквівалент суми кредиту в доларах США: 29200; строк кредиту 60 місяців; курс для обчислення курс філії «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_4», що дорівнює 8,1650 грн. за долар США; процентна ставка 9,90 %; разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту. Крім цього, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до статті 1.3 загальних умов кредитування. Згідно з ст.1.3 Загальних умов кредитування, сторони погоджуються, що кошти на повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником, відображають справедливу вартість кредиту і додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

Вказували, що починаючи із січня 2014 року на адресу позивача почали надходити листи від відповідача, згідно яких розмір щомісячних платежів по кредиту стрімко збільшувався у звязку зі зростанням курсу долара. В результаті цього, станом на сьогоднішній день, позивачем фактично вже сплачено 232015,89 грн., що майже відповідає отриманій сумі кредиту, зазначеній відповідачем у кредитному договорі, незважаючи на те, що до закінчення строку кредитного договору, а саме - до червня 2014 року лишилося ще близько трьох років.

Вважають вищевказані умови кредитного договору несправедливими та такими, що суперечать принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав обовязків на погіршення становища споживача. Оскільки позивачем ОСОБА_2 було отримано кредит на споживчі цілі у національній валюті України гривні, то і поверненню підлягають платежі виключно у гривні, без будь-якої привязки до курсу долара США. Однак, графіком погашення кредиту встановлена сума щомісячного платежу в доларах США, що складає 618,98 доларів США. Більш того, графік погашення кредиту до кредитного договору від 26 червня 2013 року та графік погашення кредиту до кредитного договору від 26 червня 2013 року, складений станом на 08 квітня 2015 року на його запит, істотно різняться.

Також відповідач не надав детального розпису сукупної вартості кредиту та зазначив її в грошовому виразі, проте, не у валюті платежу за кредитним договором гривні, а у доларах США. Таким чином, розмір щомісячного погашення за кредитом на момент його укладення складав близько 5054 грн., а станом на березень 2015 року розмір платіжу складає 14569,50 грн.

В порушення вимог Закону про заборону на території України надання споживчих кредитів в іноземній валюті, відповідач надав кредитні кошти у гривні, проте, сплату кредиту та будь-яки інших кредитних платежів невідємно повязав з іноземною валютою доларом США. Також, відповідачем не було письмово повідомлено позивача про переваги та недоліки пропонованої схеми кредитування.

У звязку з наведеним з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати недійсним п.п. 1.3; 1.3.1; 1.3.2; п. 2.4 Загальних умов кредитування, що є додатком до кредитного договору № 50009506 від 26 червня 2013 року, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 за участю поручителя ОСОБА_3; визнати недійсним графік погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору № 50009506 від 26 червня 2013 року та його невідємною частиною, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 за участю поручителя ОСОБА_3; визнати недійсним кредитний договір № 50009506 від 26 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» за участю поручителя ОСОБА_3, в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту в іноземній валюті, визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування; визнати недійсним кредитний договір № 50009506 від 26 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 за участю поручителя ОСОБА_3

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд залишив поза увагою факт прив'язки у кредитному договорі платежів з іноземною валютою доларом США хоча кредит наданий у гривні, що є порушннням діючого законодавства. Суд дав невірну оцінку експертно-економічному дослідженню від 8 грудня 2015 року № 8/12/2015 щодо наявності переплати з його боку. Крім того, суд безпідставно відмовив у призначенні і проведенні судово-економічної експертизи з цього приводу. Суд неправильно застосував вимоги ст.ст.11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 і його представник подану апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити та скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник ТОВ «Порше Мобіліті» в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Позивачка ОСОБА_3 належним чином повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не зявилася, причин неявки не повідомила, що відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання оспорюваного кредитного договору та додатків до нього недійсними.

При цьому суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, що при укладенні кредитного договору з боку ТОВ «Порше Мобіліті» мало місце здійснення нечесної підприємницької практики.

Також, суд керувався тим, що позивачі не надали доказів на підтвердження несправедливості умов кредитного договору по відношенню до них та порушення Закону України «Про захист прав споживачів».

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Приписами ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» імперативно закріплено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Згідно ч.2 ст.11 вказаного Закону перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі в т ому числі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Згідно ч.1 ст.11 вказаного Закону кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з ч.5 ст.11 вказаного Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.18 вказаного Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Частина 1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє нечесну підприємницьку практику, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману.

Згідно ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору або окремих його положень відповідно до статті 215 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 26 червня 2013 року між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_2 за участю поручителя ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 50009506 з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW (Volkswagen) Passat В7, кузов № НОМЕР_1, обєм двигуна 1968 см3, 2012 року випуску.

За даним кредитним договором сума кредиту становить 238 418,00 грн., що є еквівалентом суми кредиту в доларах США - 29200 доларів США. Строк кредиту встановлено у 60 місяців. Курс для обчислення розрахунків встановлено за курсом філії «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_4», що дорівнює 8,1650 гривень за долар США; процентна ставка 9,90 %; разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту.

Усі платежі за вказаним кредитним договором мають сплачуватися у гривні та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до статті 1.3 загальних умов кредитування.

26 червня 2013 року між сторонами укладена додаткова угода до кредитного договору № 50009506 від 26 червня 2013 року, предметом якої є зобовязання компанії надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. Кредит надається за умови його повернення позичальником у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту.

Також, 26 червня 2013 року позивачами та відповідачем підписаний графік погашення кредиту який є невідємною частиною кредитного договору.

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Пунктом 1.3.2 Загальних умов кредитування встановлено, що компанія має право вимагати, щоб платежі на погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку, замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позичальника. Компанія повинна повідомити позичальника про свій намір щодо такої зміни за 7 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений.

Згідно з п.2.3 Загальних умов кредитування визначено, що графік погашення кредиту розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі трьохмісячної ставки LIBOR, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс та в інших засобах масової інформації, або оприлюднюється через інші загальнодоступні регулярні джерела (у випадку виникнення розбіжності пріоритет надаватиметься інформації, що публікується міжнародним інформаційним агентством Рейтерс. Тому, якщо трьохмісячна ставка LIBOR збільшиться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою надання кредиту більше, ніж на 0,25% пункти, робиться аналогічне абсолютне коригування проценту на дату виставлення рахунка.

У цьому випадку компанія готує новий графік погашення кредиту та направляє його позичальнику. Новий розмір платежів вступає в силу на 16-й календарний день з дня надіслання повідомлення та нового графіка погашення кредиту на адресу позичальника і не потребують підписання або іншого узгодження позичальником (п. 2.3.1. загальних умов кредитування).

Відповідно до п.2.4. Загальних умов кредитування нарахування процентів: щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишаться неповернутою, відповідно до графіку погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Відповідно до п.2.5 Загальних умов кредитування термін сплати процентів визначено одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Отже, виходячи з розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, всі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США.

Згідно п.9.5. Загальних умов кредитування підписанням загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також позичальник ознайомлений з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією.

Додатково до положень ст.9.5 цих Загальних умов кредитування, позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги надання фінансового кредиту із зазначення вартості цієї послуги для позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом, та їх вартість; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до п.9.7. Загальних умов кредитування якщо позичальник є фізичною особою, підписанням цих загальних умов кредитування він додатково підтверджує надання йому такої інформації: правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з позичальником внаслідок дострокового припинення надання послуг фінансового кредиту; механізм захисту прав споживачів Компанією та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання послуги фінансового кредиту.

З урахуванням встановлених судом обставин, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним кредитного договору з підстав порушення прав позивача як споживача.

При цьому суд виходив з того, що кредитний договір відповідає актам цивільного законодавства, в тому числі положенням Закону України «Про захист прав споживачів», докази про те, що при укладенні кредитного договору з боку банку мало місце здійснення нечесної підприємницької практики чи несправедливість умов відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні кредитного договору банком не було надано позивачці як споживачу передбачену законом інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту, повідомлення про валютні ризики, що є порушенням ст.ст.11,19 Закону України «Про захист прав споживачів» необгрунтовані та спростовуються укладеним між сторонами кредитним договором.

Судом встановлено, що як Загальні умови кредитування, з якими ознайомлені позивачі і які вони підписали, так і умови кредитного договору, Графік погашення кредиту містять всю необхідну інформацію для його укладення. В тому числі додаткова угода до кредитного договору (п.п.1.3, 1.4) містять інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Крім того, згідно п.9.5. Загальних умов кредитування підписанням загальних умов кредитування позичальник підтверджує, що компанія належним чином ознайомила позичальника із інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також позичальник ознайомлений з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією. Додатково до положень ст.9.5 цих Загальних умов кредитування, позичальник підтвердив, що йому надано вичерпну інформацію про умови надання послуги надання фінансового кредиту із зазначення вартості цієї послуги для позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, повязаних з фінансовим кредитом, та їх вартість; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг.

Отже, на час укладення кредитного договору позивачі були ознайомлені з інформацією про умови кредитування відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується відповідними підписами, в тому числі бли ознайомлені із з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості видів та предметів супутніх послуг та іншою необхідною інформацією, що підтверджує їх підпис в кредитному договорі, графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування.

Тому з урахуванням того, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо порядку його видачі та погашення, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання такої умов договору дискримінаційною або ж несправедливою. Тобто, позивачі не довели, що зміст кредитного договору суперечить ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання пунктів загальних умов кредитування та самого кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд залишив поза увагою факт порушення закону у звязку із привязкою оплати кредиту до курсу іноземної валюти не грунтуються на вимогах закону.

Частиною 1 ст.533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане виключно в гривнях.

В той же час ч.2 ст.533 ЦК України зазначає, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Отже, Цивільний кодекс України прямо передбачає можливість визначення у договорі грошового еквіваленту в іноземній валюті та відповідний порядок виконання такого зобов'язання.

Як вбачається з умов договору від 26 червня 2013 року № 50009506, як зобов'язання компанії щодо надання кредиту, так і зобов'язання позичальника щодо погашення заборгованості було визначене в гривні з визначенням суми платежу по еквіваленту до долара США, що повністю відповідає вимогам закону.

Доводи скарги про те, що кредит фактично надавався в доларах США, через що позивачів було введено в оману при укладенні договору щодо валюти кредитування, є безпідставними та не відповідають умовам укладеного договору.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання у скарзі на те, що умови кредитного договору є несправедливими, в тому числі з огляду на прив'язку до долара США, та такими, що суперечать принципу добросовісності.

Пунктом 1.3 Загальних умов кредитування зазначено, що сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплату таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

Положення п. 1.3.2 Загальних умов кредитування не позбавляють позичальника права на висловлення своєї незгоди щодо застосування нового обмінного курсу. За умовами договору при здійснені розрахунків за Кредитним договором застосовується як позитивне так і від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, що забезпечує дотримання інтересів як кредитора, так і позичальника.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі, який складається із кредитного договору; графіку погашення кредиту; додаткової угоди; загальних умов кредитування, чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Відповідно до положень ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідальність сторін, в повному обсязі регламентована пунктами загальних умов кредитування, які підписані сторонами, а отже, позивачі погодилися з відповідними його положеннями.

Жодної додаткової відповідальності позичальника в односторонньому порядку відповідачем не встановлювалося.

Отже позивачами не доведно порушення відповідачем ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

При укладенні умов договору про надання кредиту, позивачі діяли вільно, виходячи з власних інтересів, прийняли рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначивши характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту, з врахуванням того що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3 загальних умов кредитування.

Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ, тобто незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Позивачі, маючи намір укласти даний кредитний договір з відповідними умовами, могли передбачити несприятливу фінансово-економічну ситуацію, та, відповідно, розуміли можливі наслідки у випадку настання вказаних вище ризиків економічного характеру, що впливають на курс іноземної валюти до гривні України.

Укладаючи спірний договір, позичальник приймав на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу, зокрема позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти (п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Посилання апелянта на несправедливість умов кредитного договору з огляду на встановлення у договорі плати за користування грошовими коштами на основі змінної процентної ставки не грунтуються на законі, поскільки сторони погодили таку плату за користування кредитом і ці умови не можна визнати несправедливими.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, де Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що суд дав невірну оцінку експертно-економічному дослідженню від 8 грудня 2015 року № 8/12/2015 щодо наявності переплати з його боку за кредитом, а також, що суд безпідставно не призначив судово-економічну експертизу щодо визначення розміру його заборгованості перед ТОВ «Порше-Мобіліті» та існування прострочення планових платежів станом на 01 січня 2016 року.

Суд першої інстанції вірно відмовив у призначенні такої експертизи, поскільки наявність заборгованості за кредитним договором не стосується і не пов'язана із предметом спору в даній справі.

Зокрема, спір між сторонами виник з приводу недійсності кредитного договору, тобто його невідповідності вимогам Закону в момент його укладення, а питання, які просить позивач поставити на вирішення судової експертизи стосуються виконання умов кредитного договору, а не його укладення.

Інших доводів незаконності судового рішення суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: