У х в а л а

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Карпенко С.О., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пастернак Михайло Михайлович, про визначення часток у спільній сумісній власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом. Зазначали про те, що їм та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_8 його батьки відмовились від їх частки у спадщині на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_6 Останні до цього часу право власності на належну їм частку у спадковому майні не оформили. Відповідач на їх пропозицію продати належну їй частку у квартирі чи викупити їх частки не відповіла. Посилаючись на вказані обставини, із урахуванням уточнених позовних вимог, просили визначити частки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 1/5 частини квартири.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року, позов задоволено частково. Визначено частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у розмірі 1/5 частини квартири за кожним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову в частині вимог про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

ОСОБА_5 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 є співвласниками квартири № АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 15 квітня 1994 року відділом приватизації житла Львівської міської адміністрації.

Спірна квартира розташована на другому поверсі чотирьохповерхового будинку та складається з 4 кімнат, житловою площею 65,10 кв. м, коридору площею 8,20 кв. м, кухні площею 13,50 кв. м, ванної кімнати площею 3,60 кв. м, балкону площею 1,80 кв. м, двох шаф площами 2,90 кв. м і 0,30 кв. м, двох підвалів площами 15,20 кв. м та 12,30 кв. м.

Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, 10 листопада 2011 року звернулась його дружина - ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_5

Судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на частку у спірній квартирі приватним нотаріусом не видавалось, оскільки вона належала ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності, за його життя розмір цієї частки не визначався.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі просили визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру.

Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Зважаючи на те, що кожен з учасників права спільної сумісної власності має правомочності у відношенні належної йому частки в праві власності на спільне майно, відтак він вправі вимагати визначення розміру своєї частки у спільному майні та її виділу.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами відсутній спір про право підлягають відхиленню.

Доказів про те, що сторони виявили бажання визначити розмір часток співвласників у спільному майні в добровільному порядку не подано.

Відомості про ініціювання цього питання відповідачем у справі відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що представник останньої ОСОБА_12 проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, що свідчить про наявність спору про право (а. с. 107).

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи те, що доказів можливості визначення часток за домовленістю сторін у добровільному порядку шляхом укладення нотаріально посвідченого договору та ухилення від цього позивачів не подано, суди дійшли правильного висновку про наявність підстав для визначення часток позивачів у квартирі АДРЕСА_1 загальною площею 93,80 кв. м. по 1/5 її частині за кожним та відмову у задоволенні вимог про поділ майна в натурі, оскільки останні не надали доказів технічної можливості виділу належних їм часток.

Відмова у задоволенні вимог про поділ квартири не перешкоджає визначенню часток і не свідчить про суперечливість висновків суду.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд не перевірив належним чином повноважень представника позивачів необгрунтовані.

До матеріалів справи долучені електрофотокопії довіреностей, якими ОСОБА_1, у т. ч. у порядку передоручення, уповноважено представляти інтереси ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, посвідчені нотаріусом, який перевіряв наявність підстав для цього, зокрема, право особи, яка її уповноважила діяти в інтересах цих осіб, на передоручення.

Докази про те, що відповідачем чи її представником заявлялось клопотання про необхідність подання оригіналів довіреностей відсутні.

Посилання в касаційній скарзі на неможливість оформлення відповідачами спадщини правового значення не мають, оскільки пов'язані з цим вимоги предметом розгляду не були, оскаржувані судові рішення не перешкоджають подати позов про це.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді: С.О. Карпенко В.О. Кузнєцов