_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/4780/2012
Провадження № 6/520/515/16
УХВАЛА

10.11.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України боржнику ОСОБА_2 до виконання зобовязань за рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 09.04.2013 року по цивільній справі №1512/4780/2012,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2016 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду з поданням, в якому просить: встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України боржнику ОСОБА_2 до виконання зобовязань за рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 09.04.2013 року по цивільній справі №1512/4780/2012.

Вимоги головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області обґрунтовує тим, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби знаходяться виконавчі провадження ВП №51403219; ВП 51403284 з примусового виконання виконавчих листів №1512/4780/2012 від 08.11.2013, виданих Київським районним суд м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованості у розмірі 243437,38 грн. та судового збору в розмірі 1217,18 грн. За вказаними виконавчими документами боржником є - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до статей 17, 19, 20, 25 ЗУ «Про виконавче провадження», державним виконавцем Відділу винесені постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51403219, ВП №51403284, копії яких були направлені сторонам виконавчого провадження за вих. №8276 від 07.06.2016 року, якими боржника зобов'язано було виконати вимоги виконавчих документів в семиденний термін. 15.06.2016 року у зв'язку з невиконанням боржником вимог виконавчих документів винесені постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 24343,74 грн. та 121,72 грн. 23.06.2016 року на прийомі у державного виконавця боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, про що складений відповідний акт державного виконавця. Державний виконавець стверджує, що боржник знаючи про виконавче провадження, не виконує рішення суду, яке на цей час є не виконаним, тому був вимушений звернутись до суду з відповідним поданням.

У судовому засіданні державний виконавець подання підтримав та просив суд його задовольнити.

У судове засідання також зявився боржник ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення подання головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області, посилався на те, що дійсно він 23.06.2016 року зявився до державного виконавця, йому було вручено виконавчий лист, однак йому не надано було копії рішення суду. Також боржник у судовому засіданні стверджував, що не згоден з рішенням суду, не знав про його існування, не ухиляється від виконання зобовязань, однак вже звернувся до суду з заявою про отримання копії рішення суду для подальшого його оскарження.

Вислухавши сторін по справі, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.04.2013 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 ухвалено заочне рішення по справі №1512/4780/2012, яким позов Публічного Акціонерного Товариства Дельта Банк до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк за кредитним договором № 613-013ФКВ-08 від 21 серпня 2008 року у розмірі 243437 гривень 38 копійок, що складає сума заборгованості по тілу кредиту 238163,55 грн., заборгованість по відсотках по кредиту 4968,77 грн., заборгованість по комісії за ведення кредиту 305, 06 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2434 гривні 37 копійок, тобто з кожного по 1217 грн. 18 коп.

З вказаного рішення суду вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були відсутні під час ухвалення вказаного рішення, копія якого надсилалась на їх адреси, однак не отримані, та на адресу суду були повернуті конверти з зазначенням причини повернення за закінченням терміну зберігання.

Суд зазначає, що судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід'ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу (перше рішення стосовно Росії: «Бурдов проти Росії». Комюніке Секретаря Суду 07.05.2002; рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 тощо).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом (ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження»).

08.11.2013 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 були видані стягувачеві виконавчі листи №1512/4780/2012, про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк за кредитним договором № 613-013ФКВ-08 від 21 серпня 2008 року у розмірі 243437 гривень 38 копійок; та про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Дельта Банк судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1217 гривень 18 копійок.

07.06.2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 були винесені постанови ВП №51403219 та ВП №51403284 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаних виконавчих листів.

З наданих до суду державним виконавцем документів вбачається, що при примусовому виконанні виконавчих листів № 1512/4780/2012, виданих 08.11.2013 Київським районним судом міста ОСОБА_1 головним державним виконавцем було здійснено:

16.06.2016 року винесено постанови ВП №51403219 та ВП №51403284 про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 24343 гривні 74 копійки та 121 гривня 72 копійки.

23 червня 2016 року винесено постанови ВП №51403219 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно яке належить ОСОБА_2 та встановлено заборону на його відчуження.

23.06.2016 року державним виконавцем складено акт, з якого вбачається, що 23.06.2016 року ОСОБА_2 зявився до державного виконавця та ознайомився з виконавчим провадженням №51403214, сплачувати борг або надати пояснення відмовився.

Згідно з довідкою територіального сервісного центру №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області від 05.08.2016 року повідомлено, що за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані.

05.10.2016 року державним виконавцем складено акт, з якого вбачається, що виїздом за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що боржник за вказаною адресою проживає, однак на вимогу державного виконавця впустити його до квартири, боржник відмовився, пояснень не надав. У акті зазначено, що поняті не залучались.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з вимогами ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до узагальнень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Разом із тим, в сенсі ст. 2 протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.

Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження», передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як розяснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду необхідно з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; неявка за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб тощо.

Суд зазначає, що з наданих до суду боржником документів, також вбачається, що ОСОБА_2 30.06.2016 року звертався до державного виконавця з заявою про надання йому копію виконавчого провадження ВП №51403219 в повному обємі та час на ознайомлення; 21.07.2016 року звертався до Київського відділу державної виконавчої служби зі скаргою на дії державного виконавця Алієва А.Т. та знов ж таки просив надати йому копії матеріалів виконавчого провадження стосовно нього; 30.06.2016 року, 17.08.2016 року 09.09.2016 року знов ж таки ОСОБА_2 звертався до державного виконавця з аналогічними заявами та запитами від свого імені як адвокат.

Суду не надано доказів на відповіді усіх заяв та запитів ОСОБА_2

Як вже зазначалось, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Однак, державним виконавцем не надано жодного доказу, який би свідчив про саме умисне ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, а саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом встановленого строку не може свідчити про ухилення від виконання покладених на нього рішення обов'язків.

Крім того, державним виконавцем не зазначено і не надано доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 має намір виїхати за межі України на тимчасове чи постійне проживання, тим самим ухилитися від виконання боргових зобовязань, і що саме обмеження його у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання боржником рішення суду і буде сприяти погашенню ним заборгованості.

Разом з тим, в матеріалах справи не надано достатньо відомостей про те, що державним виконавцем здійснені усі можливі інші заходи необхідні для своєчасного і повного виконання зобовязань, що буде сприяти погашенню ним заборгованості за виконавчими листами.

Право громадян України на пересування є конституційним правом (ст. 33 Конституції України).

З урахування вказаного, підстав для встановлення заборони виїзду за кордон ОСОБА_2 суд не вбачає.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України боржнику ОСОБА_2 до виконання зобовязань за рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 09.04.2013 року по цивільній справі №1512/4780/2012, слід відмовити.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України боржнику ОСОБА_2 до виконання зобовязань за рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 09.04.2013 року по цивільній справі №1512/4780/2012 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий Калініченко Л. В.