Справа № 202/1312/16-ц
Провадження № 2/202/1119/2016
04 листопада 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороз В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка заявила самостійні вимоги ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності,-
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа № 202/1312/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності .
Ухвалою суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності ОСОБА_3 було залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи яка заявляє самостійні вимоги.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності залишено без розгляду .
ОСОБА_5 уточнив свої позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Оскільки, ОСОБА_5 (позивач) звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання права власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1, загальною площею 2414,9 кв.м., основною площею 1021,9 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці площею 7814 кв.м., та знаходиться по АДРЕСА_1 вказуючи, що в 2001 році між ним та відповідачем було укладено договір про спільне будівництво нежитлової будівлі по АДРЕСА_1. Вказана будівля повинна була використовуватися ними в їхній спільній комерційній діяльності.
За час будівництва відповідачі жодного разу не надавали грошей на будівництво, а пропонували розрахуватися з позивачем після закінчення будівництва. В 2015 році будівництво нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 було закінчено, та позивач запропонував відповідачу розрахуватися з ним за вказане будівництво. Відповідачі повідомили, що вони не можуть розрахуватися із позивачем тому що в немає грошей. Позивач вважає, що відповідачі при укладанні договору з ним про спільне будівництво нежитлової будівлі не мали дійсного наміру вкладати грошові кошти в будівництво та не мали наміру на настання дійсних правових наслідків. Разом з тим відповідачі не визнають право власності позивача на вказану спірну будівлю, яку позивач побудував за свої грошові кошти.
Використавши усі можливі заходи досудового врегулювання спору, позивач так і не зміг стягнути з відповідача половину вартості нежитлової будівлі.
Просить визнати за ним право приватної власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1, загальною площею 2414,9 кв.м., основною площею 1021,9 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці площею 7814 кв.м., та знаходиться по АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явився, але надав в суд заяву з проханням справу розглядати в його відсутність, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачі в засідання не з'явилися, повідомлені у встановленому законом порядку про час та дату слухання справи, але ніяких відомостей не надали, тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України вважає, що можливо розглянути справу за їх відсутності.
Суд знаходить позовну заяву ОСОБА_3 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.
Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справи, виникає спір.
Судом встановлено, 2001 році між ним та відповідачами було укладено договір про спільне будівництво нежитлової будівлі по АДРЕСА_1
Вказана будівля повинна була використовуватися ними в їхній спільній комерційній діяльності. За час будівництва відповідачі жодного разу не надавали грошей на будівництво, а пропонували розрахуватися з позивачем після закінчення будівництва. В 2015 році будівництво нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 було закінчено, та позивач запропонував відповідачам розрахуватися з ним за вказане будівництво. Відповідачі повідомили, що вони не можуть розрахуватися із позивачем тому що в них немає грошей. Позивач вважає, що відповідачі при укладанні договору з ним про спільне будівництво нежитлової будівлі не мали дійсного наміру вкладати грошові кошти в будівництво. Разом з тим відповідачі не визнають право власності позивача на вказану спірну будівлю, яку позивач побудував за свої грошові кошти.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Оцінивши обставини справи, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 203, 328, 379, 392 Цивільного Кодексу України, -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1, загальною площею 2414,9 кв.м., основною площею 1021,9 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці площею 7814 кв.м., та знаходиться по АДРЕСА_1.
Органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, зареєструвати право власності на нежитлову будівлю АДРЕСА_1, загальною площею 2414,9 кв.м., основною площею 1021,9 кв.м., яка знаходиться на земельній ділянці площею 7814 кв.м., та знаходиться по АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 (НОМЕР_1).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз