АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/8600/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Миколаєць І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Вербової І.М.

за участю секретаря Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, поданою представником за довіреністю ОСОБА_4, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Короніда Інвест», третя особа - Департамент містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору недійсним,-

УСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, який неодноразово уточнювали, остаточно просили:

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі (1/3 частина нежитлової будівлі, розташованої на АДРЕСА_1, загальною площею 146 кв.м, що складається з групи приміщень №№ 1-5), укладений 19 вересня 2013 року між ТОВ «Короніда інвест» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №10294;

- визнати недійсним Договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі (2/3 частина нежитлової будівлі, розташованої на АДРЕСА_1, загальною площею 146 кв.м, що складається з групи приміщень №№ 1-5), укладений 19 вересня 2013 року між ТОВ «Короніда інвест» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №10297;

- скасувати державну реєстрацію права власності, яке виникло відповідно до оспорюваних договорів.

Вимоги обґрунтовують тим, що позивачі займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, для досягнення своїх цілей уклали договір про спільну діяльність для створення бізнесу в сфері використання малих архітектурних форм. Для реалізації цілей ОСОБА_2 отримав у банку кредит, який був спрямований на будівництво торгівельних приміщень, які є предметом оспорюваних договорів. В подальшому здавали приміщення в оренду.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29 липня 2013 року за ТОВ «Короніда Інвест» визнано право власності на ці приміщення, а 19 вересня 2013 року останнє відчужило їх ОСОБА_5

В послідуючому рішення Святошинського районного суду м.Києва від 29 липня 2013 року скасовано.

Посилаючись на викладені обставини просили визнати договори недійсними та скасувати державну реєстрацію права власності.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року у задоволенні позовних відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилаються на необґрунтованість висновків суду про те, що позивачі не набули право власності на житлові приміщення; вважають необґрунтованими висновки суду, що не можуть бути визнані недійсними наступні правочини, що були вчинені після недійсного правочину; також вважають такими, що не ґрунтуються на вимогах закону висновок, що належним способом захисту права є витребування майна.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що 19 вересня 2013 року між ТОВ «Короніда Інвест» (продавець) та ОСОБА_9 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі (1/3 частина нежитлової будівлі, розташованої на АДРЕСА_1, загальною площею 146 кв.м, що складається з групи приміщень №№ 1-5), посвідчений приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №10294.

Також, 19 вересня 2013 року між ТОВ «Короніда Інвест» (продавець) та ОСОБА_9 (покупець) укладено Договір купівлі-продажу частини нежитлової будівлі (2/3 частина нежитлової будівлі, розташованої на АДРЕСА_1, загальною площею 146 кв.м, що складається з групи приміщень №№ 1-5), посвідчений приватним нотаріусом Каплуном Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №10297.

Відповідно до змісту оспорюваних договорів, право власності продавця на нежитлові будівлі підтверджувалось рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29 липня 2013 року.

19 вересня 2013 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на придбане майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, з матеріалів справи убачається, що рішення Святошинського районного суду м.Києва від 29 липня 2013 року, на підставі якого у ТОВ «Короніда Інвест» виникло право власності, скасовано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не довели, що при укладенні спірних правочинів порушені їх права чи законні інтереси.

Звертаючись з позовними вимогами до суду, позивачі як на підставу недійсності правочинів, посилаються на вимоги ст.ст. 203, 215 ЦК України та вказують на скасування рішення суду про визнання права власності на споруди за ТОВ «Короніда Інвест», яке відчужило майно ОСОБА_5 без законних на те підстав.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як пояснив представник позивачів в суді апеляційної інтонації, тимчасові споруди були створені позивачем ОСОБА_1 протягом 2012 року. У цей період часу порядок розміщення тимчасових споруд у м.Києві було встановлено рішенням Київської міської ради №462/1518 від 21 травня 2009 року (з послідуючими змінами) «Про запровадження принципу організаційної єдності з видачі дозволів на розміщення тимчасових споруд», яким затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд у м.Києві.

Пунктом 2.1. цього Положення визначено, що тимчасова споруда (мала архітектурна форма) далі за текстом - ТС) - невелика одноповерхова споруда висотою не більше чотирьох метрів, що призначена для проведення господарської, комерційної діяльності, або соціально-побутового призначення, яка зводиться із полегшених конструкцій та встановлюється тимчасово без улаштування заглиблених фундаментів.

Відповідно до п. 2.6. визначено, що Ордер на розміщення ТС - документ за формою згідно з додатком №1 до цього Положення, виданий Головним управлінням містобудування, який надає право заявнику на розміщення ТС на термін, визначений цим ордером.

Пунктом 2.7. встановлено, що заявник - суб»єкт господарювання, який має намір розмістити або привести існуючу ТС у відповідність до цього Положення.

За змістом п.2.8. зазначеного Положення власник ТС - особа, яка використовує ТС для провадження господарської діяльності та якій така ТС належить на праві власності або праві користування (в тому числі балансоутримувач).

Відповідно до п.4.1. Положення Ордер на розміщення ТС є документом, який підтверджує дотримання законних підстав та виконання умов щодо розміщення ТС.

Пунктом 4.4. цього Положення визначено підстави для видачі Ордера.

Відповідно до п.6.1. Положення єдиним документом, необхідним для встановлення ТС, є Ордер на розміщення ТС.

Відповідно до п.6.10. цього Положення, особа, яка здійснила або здійснює самочинне встановлення ТС, не набуває права власності на них.

Із змісту договорів, що оспорюються, убачається , що в цілому будівля, яка є предметом цих договорів, складається з: нежилих приміщень №1 (площею 26,8 кв.м), №2 (площею 26,8 кв.м), №3 (площею 37,6 кв.м), №4 (площею 27,4 кв.м), №5 (площею 27,4 кв.м), загальна площа 146 кв.м.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідно чинного на той час законодавства у визначений спосіб набули право власності на об»єкти, які є предметом оспорюваних договорів, та можуть уважатися особами, права та законні інтереси яких порушено.

Дані договору про отримання кредитних коштів СПД ОСОБА_2, договору оренди торговельного місця загальною площею 30 кв.м, укладених між СПД ОСОБА_11 та СПД ОСОБА_3, договору про надання послуг між ФОМ ОСОБА_12 та ОСОБА_1, а також дані договорів щодо пайової участі в утриманні об»єкту благоустрою, що укладені 31 грудня 2014 року (тобто після правочинів, що оспорюються), не мають доказового навантаження у даній справі, оскільки не містять фактичних даних, на підставі яких встановлюється наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення цієї справи.

Апеляційна скарга зводить до цитування змісту норм ЦК України, а також рішення суду першої інстанції, яке оскаржується, проте не містить обґрунтованих доводів на спростування висновків суду.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, подану представником за довіреністю ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

І.М. Вербова