АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/5722/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1303/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта, представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, третя особа Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_1, звертаючись до суду із вказаним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, посилався на те, що є власником мікроавтобуса ІVЕСО д/н НОМЕР_1. 20.06.2010 року в м. Хмельницькому сталася ДТП з участю цього транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_2

Постановою слідчого від 19.08.2010 року його автомобіль було визнано речовим доказом і поміщено на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС. Попри відсутність потреби у зберіганні авто на арештмайданчику (відсутність спору щодо механізму ДТП, який би вимагав проведення експертиз, відсутність цивільного позову), начальник ВР ДТП СВ Хмельницького МВ усно неодноразово відмовляв у поверненні автомобіля.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 8 травня 2013 року ОСОБА_2 визнано невинним і виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, вказаний транспортний засіб передано ОСОБА_1

Автомобіль було повернуто позивачу лише 26.02.2014 року. Таким чином, за період з 10 червня 2010 року по 14 березня 2014 року транспортний засіб марки ІVЕСО д/н ВХ5622М знаходився на штрафмайданчику за відсутності належних умов для його зберігання, що призвело до неможливості його подальшої експлуатації та отримання доходу, що призвело до погіршення рівня життя позивача та його сімї. Тому позивач просив відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України завдану матеріальну шкоду в сумі 69087,77 грн., неотримані доходи в сумі 1266885,11 грн., моральну шкоду в розмірі 150000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване через порушення вимог матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вважає помилковим висновок суду про неналежність відповідача у справі, оскільки безпосередньо закону, який би визначав, що відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду повинна бути Державна казначейська служба України, нема. Крім того, в судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області взагалі не висловлювався щодо неналежності цього органу як відповідача, а заперечення зводились лише до відсутності вини у заподіянні шкоди.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що позивач є власником мікроавтобуса ІVЕСО д/н НОМЕР_1.

20.06.2010 року в м. Хмельницькому сталася ДТП з участю цього транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_2 Постановою слідчого від 18.08.2010 року автомобіль було визнано речовим доказом і поміщено на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 8 травня 2013 року ОСОБА_2 визнано невинним і виправдано за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, вказаний транспортний засіб постановлено передати ОСОБА_1

Автомобіль було повернуто позивачу 26.02.2014 року.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Встановлено, що в обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на незаконність дій органу досудового слідства винесення постанови слідчим ВР ДТП ХМВ УМВС України в Хмельницькій області Дурдасом М.В. від 18.08.2010 року щодо визнання автомобіля речовим доказом у справі та поміщення його на зберігання на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС, зазначаючи як правову підставу позову Закон України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури та суду».

Згідно ст.1 вказаного Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури та суду внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність» та «Про організаційно-правові заходи боротьби з організованою злочинністю, іншими актами законодавства.

За змістом ст.ст. 3, 4 цього Закону відшкодування шкоди (заробітку та інших грошових доходів, які особа втратила внаслідок незаконних дій; судових витрат та інших витрат, сплачених громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; моральної шкоди) провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Суд першої інстанції, посилаючись на п. 9 п. п. 1 розділу VI Бюджетного Кодексу України, дійшов вірного висновку, що рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України, а відтак Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області є неналежним відповідачем за заявленими вимогами.

Відповідно до ст. 33 ЦПК суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

Щодо залучення до участі в справі Державної казначейської служби України в якості співвідповідача чи заміни відповідача на належного позивач до суду не звертався, а суд першої інстанції в силу принципу диспозитивності був позбавлений можливості залучити належних осіб до участі в справі.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що позивач, посилаючись на незаконність дій органу досудового слідства як на підставу заявлених вимог, не зазначив у якості відповідача ОСОБА_3 Міністерства внутрішніх справ України у Хмельницькій області, структурним підрозділом якого був Хмельницький міський відділ УМВС, що приймав незаконне, на думку позивача, рішення.

Незалучення до участі в справі цих осіб в якості співвідповідачів призводить до істотного порушення їхніх прав, позбавляє суд можливості повно і всебічно зясувати всі обставини справи, належно перевірити обґрунтованість заявлених вимог та правильно вирішити спір.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/ ОСОБА_4

Суддя: /підпис/ ОСОБА_5

Суддя: /підпис/ ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду Л.М. Грох

______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7 Провадження № 22-ц/792/1303/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 32