Справа № 344/7889/14-ц
Провадження № 2/344/1143/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1,

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та приватного акціонерного товариства «Зірниця» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 листопада 2006 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно вказаного кредитно договору ОСОБА_2 отримав в АКіБ «УкрСиббанк» грошові кошти в сумі 175 000 дол. США з терміном погашення до 13.11.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,3 % на рік та зобовязався виконати кредитні зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за яким ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором № 0 від 14 листопада 2006 року. Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 05.05.2014 року за ОСОБА_2 наявна заборгованість за кредитними зобов'язаннями в розмірі 257 719,07 доларів США, що на час розрахунку заборгованості еквівалентно 2 937 997 гривень 39 копійок. ОСОБА_3 та приватне акціонерне товариство «Зірниця», як поручителі відповідають по зобов'язаннях за вищезазначеним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник.

Вказана справа знаходилась у провадженні судді Івано-Франківського міського суду Бойчук О.В.

12 січня 2016 року в судді Бойчука О.В. закінчився пятирічний строк призначення судді вперше.

13 січня 2016 року розпорядженням керівника апарату Івано-Франківського міського суду призначено повторний автоматичний розподіл справи.

13 січня 2016 року проведено повторний автоматичний розподіл справи та визначено головуючим у справі суддю Бабій О.М.

15 січня 2016 року справу передано судді Бабій О.М.

Ухвалою від 15 січня 2016 року суддею Бабій О.М. справу прийнято до свого провадження.

Відповідно до ухвали від 11 лютого 2016 року закрито провадження в справі в частині позовних вимог до приватного акціонерного товариства «Зірниця» про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №0 від 14.11.2006 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просила про їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечив, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, забезпеченого порукою, внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя.

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

14 листопада 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000 дол. США з розрахунку 12,3 № річних на строк з 14 листопада 2006 року по 13 листопада 2013 року (а.с. 6-18).

Додатковою угодою від 25 грудня 2006 року до вказаного договору було збільшено ліміт поновлювальної кредитної лінії до 175 000,00 доларів США. (а.с. 19-23)

08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКІБ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АКІБ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі кредитним договором № 0 від 14 листопада 2006 року, укладеного із ОСОБА_2 (а.с. 47-49).

З метою забезпечення виконання зобовязання відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 14.11.2006 року, АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 одночасно було укладено договори поруки із ОСОБА_3 (а.с. 36-47) та закритим акціонерним товариством «Зірниця» (а.с. 41-42).

Незважаючи на взяті на себе за договором зобов'язання, відповідач ОСОБА_2 систематично порушував строки та розмір погашення кредиту і сплати процентів, що підтверджується випискою по кредитному договору за період з 14.11.2006 року по 25.01.2012 року а також довідкою про стан заборгованості станом на 05.05.2014 року. Дана обставина визнається сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В силу дії ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка.

За змістом ст. 1048 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Позивачем станом на 05.05.2014 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №0 від 14.11.2006 року, відповідно до якого нараховано всю суму заборгованості позичальника ОСОБА_2 перед банком за кредитними зобов'язаннями в розмірі 257 719,07 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом 05.05.2014 року становить 2 937 997 гривень 39 копійок, з яких: заборгованість по тілу кредиту 123 508,44 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 1 407 996,22 грн.; заборгованість за відсотками 134 210,63 доларів США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ становить 1 530 001,18 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 131-133), що згідно положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з умов кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору до 13 листопада 2013 року (п. 1.2.2 договору).

Також сторонами погоджено строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, зокрема повернення кредиту здійснюється щомісячними частками у відповідності до графіку погашення кредиту, який є додатком № 1 до договору.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України. Аналогічні положення містяться у п. 6.1.2 договору.

Таким чином, виходячи з норм ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України суд приходить до висновку, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Оскільки пунктами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного щомісячного платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд вважає, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

При цьому суд враховує також правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

В матеріалах справи міститься вимога АКІБ «УкрСиббанк» до позичальника, датована 18 лютого 2010 роком, про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку з неналежним виконанням договору (а.с. 134).

ОСОБА_1 чітко вказує, що у звязку із невиконанням позичальником своїх зобовязань, банк використовує своє право, передбачене кредитним договором та заявляє про зміну термінів повернення кредиту та процентів за користування кредитом в сторону їх зменшення. Вимагає негайного виконання позичальником порушеного зобовязання та сплатити заборгованість протягом 31 календарного дня від дати отримання цього повідомлення.

Отже, банк змінив строк виконання основного зобовязання надіславши вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту.

Відповідач ОСОБА_2 дану вимогу отримав, оскільки самостійно долучив її копію до матеріалів справи.

ОСОБА_2 вимогу банку протягом 31 календарного дня не виконав та кредит у повному обсязі не погасив, отже для банку з березня 2010 року почався відлік строку позовної давності для звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителів.

Із матеріалів справи не вбачається що позичальником строк позовної давності переривався шляхом внесення платежів за кредитом, детального розрахунку заборгованості представник банку суду не надав.

Укладаючи договір про відступлення прав вимоги за кредитами позивач повинен був знати, що первісний кредитор самостійно змінив строк виконання зобовязання шляхом надсилання відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту 18 лютого 2010 року.

З позовом ПАТ «Дельта Банк» звернулось 26 травня 2014 року (дата відправлення позовної заяви на адресу суду поштою), а тому строк позовної давності позивачем пропущено.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В договорі поруки не встановлено строк після закінчення якого припиняється порука, умова про дію договору поруки до повного припинення всіх зобовязань боржника за основним договором не є встановленням строку в розумінні ст. 252 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки.

У звязку з цим порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (постанови Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-48цс11, від 21 травня 2012 р. у справі № 6-68цс11, від 23 травня 2012 р. у справі № 6-33цс12).

Як встановлено судом, строк виконання основного зобовязання настав у березні 2010 року, тобто у строк коли позичальник мав достроково повернути борг на вимогу банку.

Також суд вважає за необхідне застосувати постанову Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Таким чином, банком пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як уже було встановлено судом додатковою угодою від 25 грудня 2006 року до кредитного договору № 0 від 14 листопада 2006 року було збільшено ліміт поновлювальної кредитної лінії з 100 000 доларів США до 175 000,00 доларів США.

На підставі додаткової угоди банк та позичальник ОСОБА_2 встановили новий графік погашення кредиту.

За наведених обставин обсяг відповідальності даного поручителя значно збільшився у звязку із зміною зобовязання позичальника, яке відбулось на підставі додаткової угоди від 25 грудня 2006 року.

У матеріалах справи відсутні докази надання згоди поручителя ОСОБА_3 щодо збільшення кредитного ліміту, яке відбулось згідно додаткової угоди від 25 грудня 2006 року.

Отже, порука ОСОБА_3 є припиненою на час звернення позивача з позовом до суду.

З огляду на викладене суд вважає що позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставним, а тому не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16, 20, 267, 526, 527, 530, 611, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст.ст. 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 18 липня 2016 року.

Суддя Бабій О.М.