ЄУН № 174/789/16-ц
н/п № 2/174/511/2016
У Х В А Л А

30 грудня 2016 року Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Борцова А.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю співвласників садиби, третя особа у справі - Управління Держземагенства України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

28.12.2016 року представник позивача - адвокат ОСОБА_3, діючи в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю співвласників садиби та просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0621 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд, на якій розташовано садибу за адресою: Дніпропетровська область, м.Вільногірськ, вул. Будівельників,4, право власності на яку підтверджується державним актом на право на земельну ділянку серії ЯБ, № 877933, який було видано рішенням сесії Вільногірської міської ради за № 1254-52/IV та який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 07, кадастровий номер земельної ділянки :01:020:0010 без зміни цільового використання цієї ділянки. Також представник позивачки в позовній заяві виклав клопотання до визначення вартості спірного майна, відстрочити сплату судового збору в повному обсязі на строк, визначений діючим ЦПК України.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, суд прийшов до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України та підлягає залишенню без руху, а в задоволенні клопотання представника про відстрочку по сплаті судового збору слід відмовити по наступним підставам.

Так, позовна заява не містить ціни позову щодо вимог майнового характеру (п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України), яка повинна бути визначена позивачем відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України.

Так , відповідно до п. п. 2,9,10 ч.1 ст. 80 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно, ціна позову визначається вартістю майна, а у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить особам - дійсною вартістю нерухомого майна, у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до ч.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року, пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

Відповідно до ч. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною пятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обовязок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною пятою статті 216 ЦК).

Таким чином, виходячи з аналізу вищевказаних норм, при поданні позовної заяви обовязок по визначенню вартості спірного майна та ціни позову покладається на позивача, однак позивачем ціну позову не визначено, а судовий збір сплачено без врахування ціни позову.

До того ж, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, виходячи із змісту вказаної норми, єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, є майновий стан сторони, однак представником позивачки не надано будь-яких документів на підтвердження її майнового стану, тому у задоволенні клопотання представника позивачки про відстрочення сплати судового збору слід відмовити.

До того ж, в порушення вимог п.6 ч.2 ст. 119 ЦПК України, в позовній заяві не зазначені будь-які докази на підтвердження факту придбання спірного майна під час шлюбу.

Крім того, відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, із змісту позовних вимог слідує, що представник позивачки, діючи в інтересах лише позивачки ОСОБА_1, просить визнати право власності на земельну ділянку і за ОСОБА_2, який є відповідачем по справі і не уповноважував представника захищати його інтереси.

З врахуванням вказаних обставин, позовні вимоги в цій частині підлягають уточненню.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду, у встановлений строк, виконає вимоги визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З врахуванням вищевказаних обставин, позовну заяву слід залишити без руху, надавши представнику позивачки час для усунення її недоліків, в ході якого йому необхідно уточнити позовні вимоги, визначити вартість спірного майна, ціну позову та сплатити судовий збір у повному обсязі за наступними реквізитами: код ЕДРПОУ суду 26371389; найменування територіального підрозділу Державної казначейської служби України, доходним рахунком якого користується суд (отримувач коштів) - Управління Державної казначейської служби України в м. Вільногірську Дніпропетровської області, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37996805, банк отримувача - банк ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, код банку отримувача (МФО) - 805012, № доходного рахунку щодо сплати судового збору (розрахунок отримувача) - 0012, код класифікації доходів бюджету - 22030001.

Керуючись ст.ст. 82, 119, 120, 121 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_3, який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю співвласників садиби, третя особа у справі - Управління Держземагенства України у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області - залишити без руху, надавши представнику позивачки строк для усунення недоліків заяви в розмірі 5 (пяти) днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити представнику позивачки, що якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк недоліки заяви будуть усунуті, то позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду, інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.А. Борцова