Справа № 344/2958/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2046/2016
Головуючий у 1 інстанції Сегіна І.Р.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Сокуренко Наталії Вікторівни - представника ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.03.2010 (далі - Кредитний договір), укладеним у вигляді заяви між позивачем і ОСОБА_4 разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до вказаного кредитного договору ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, грошові зобов'язання відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_4 належним чином не виконуються, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13.01.2016 становить 18776 грн 13 коп.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 березня 2016 року дану справу передано до Снятинського районного суду Івано-Франківської області для розгляду по суті (а.с. 39).

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року в позові публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Сокуренко Наталія Вікторівна - представник ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт вказує, що доведеним є факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг. Позивач зазначає, що відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а Умови не містять положень, що строк дії договору та строк дії карти це одне й теж саме поняття та вони співпадають. Крім того, відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг сторони домовились, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення він автоматично пролонгується на такий же термін. Таким чином договір автоматично було пролонговано та на даний час він діє, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати. Апелянт вважає, що строк позовної давності почне відраховуватися з наступного дня після закінчення строку дії договору. Враховуючи вказане, перебіг строку позовної давності звернення з вимогами до відповідача за даним договором ще не розпочався, а тому не може бути пропущеним. Також, на думку апелянта, судом невірно застосовано положення ст. 1054 ЦК України щодо права банку на отримання процентів та комісії за весь час користування кредитом, та нарахування яких припиняється з дня повернення позики. Таким чином, позивач з посиланням на ст. 257 ЦК України вважає, що підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту і процентів, нарахованих в межах останніх трьох років, який передував зверненню до суду з цим позовом. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції у порушення ст. 249-552 ЦК України безпідставно відмовив банку у вимогах про стягнення неустойки у вигляді штрафу, оскільки обов'язок їх сплати припиняється також днем повернення позики. Враховуючи ч. 2 ст. 258 ЦК України позивач вказує, що підлягали задоволенню вимоги банку про стягнення штрафів нарахованих в межах останнього року, який передував зверненню банка до суду з цим позовом.

Просить скасувати рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області (помилково зазначено Івано-Франківського міського суду) від 25 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Представнця апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити. З урахуванням того, що представник не був у засіданні суду першої інстанції клопотала про долучення до справи документів, які вказують на те, що картка, яка була видана відповідачеві, діяла до листопада 2103 року, а в суд банк звернувся у березні 2016 року. Тому висновок суду невірний, позовна давність не пропущена.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини суд не повідомив.

Заслухавши представників позивача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Згідно матеріалів справи, 26.03.2010 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 12, 16-25).

Згідно п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік (а.с. 24).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 21).

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, позичальник зобов'язаний на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми боргу (а.с. 21 - зворот).

З розрахунку заборгованості по кредитному договору № б/н від 26.03.2010 року, станом на 13.01.2016 року вбачається, що сума заборгованості відповідача по кредитному договору становить 18776,13 грн та складається з наступного: 1925,92 грн - заборгованість за кредитом; 2950,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн штрафу (фіксованої частини) та 870,29 грн штрафу (процентної складової) (а.с. 6-11).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності і застосував норми ст. 257, ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У справі № 6-167цс14 Верховний суд України вказав, що строк погашення кредиту визначено останнім днем місяця, указаного на картці.

Судом першої інстанції справа розглянута без присутності сторін, картка чи її копія в матеріалах справи відсутня. В судове засідання апеляційного суду відповідач теж не з'явився, картки не пред'явив. Тому апеляційним судом було взято до уваги надану позивачем роздруківку, в якій міститься інформація щодо строку дії картки.

З роздруківки електронної бази даних відповідача (щодо рахунку позивача вбачається), що термін дії картки, яка була видана позивачеві, визначений до 11.13. Номер рахунку з роздруківки співпадає з рахунком картки, відповідно до якої здійснено розрахунок заборгованості.

Тому висновок суду першої інстанції про пропущення позовної давності не відповідає обставинам справи, що за п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Вирішуючи питання позову апеляційний суд виходить з того, що згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У матеріалах справи є докази укладення договору між сторонами та виникнення зобов`язань за ним, докази видачі картки і розрахунок заборгованості відповідача, який останнім не спростований.

Як встановлено, відповідач зобов`язання всупереч договору та приписам ст. 526, 530, 536 ЦК України не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість, що складається з 1925, 92 грн заборгованості за кредитом, 12529, 92 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 2950 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксована частина), 870, 29 грн (процентна складова).

Тому позов слід задовольнити і відповідно до договору між сторонами та розрахунку кредитора стягнути зазначені кошти з відповідача, а також судові витрати відповідно до ст. 88 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни - представника ПАТ КБ «Приватбанк» - задовольнити, рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 25 липня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 1925, 92 грн заборгованості за кредитом, 12529, 92 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 2950 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксована частина), 870, 29 грн (процентна складова), а також 1378 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський