АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7824/2016 Головуючий у суді першої інстанції - ЛадиченкоС.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 30 000 гривень щомісяця, та на своє утримання до досягнення дитиною ОСОБА_8 трирічного віку по 4 000 гривень щомісячно.

В обґрунтування свої позовних вимог вказувала, що 07.10.2006 вона уклала з відповідачем шлюб, під час якого в них народилися діти: син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2

З березня 2015 року відповідач став мешкати окремо від неї та дітей та одночасно припинив виконувати свої батьківські обов'язки. Дітей, які проживають з нею та перебувають на її утриманні, вона виховує сама.

Після її звернення до суду з позовом та судових засідань, відповідач почав демонструвати турботу про дітей - завозити сина до школи та відвозити додому. Час від часу перераховувати невеликі грошові суми. Вона працює старшим менеджером готелю ТОВ «Полонина», але з 04.12.2013 по 19.09.2016 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_8 до досягнення нею трирічного віку. Доходи, які вона отримує, є недостатніми аби забезпечити якнайкраще дітей, розвиток їх здібностей та обдарувань.

Відповідач є нотаріусом, який займається приватною нотаріальною діяльністю. Дохід відповідача, у зв'язку з особливостями незалежної професійної нотаріальної діяльності, є мінливим, але незмінно високим. З огляду на це, вона вважає доцільним визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Підтвердженням значного доходу, який відповідач отримує протягом усього часу зайняття приватною нотаріальною діяльністю, є те, що у їх спільній власності знаходиться оформлений на відповідача житловий будинок за адресою Київська область, Васильківський зайон, с. Іванковичі, приблизна вартість якого становить 450 000 доларів США, тобто 10 356 847,65 грн., саме таку суму встановив відповідач в оголошенні про продаж цього будинку. Цей же будинок з серпня 2015 року відповідач здає в оренду. Окрім цього позивач посилається на те, що відповідач здійснює приватну нотаріальну діяльність у комфортабельному офісі в Печерському районі м. Києва що за своїм місцезнаходженням, значною кількістю клієнтів та високою вартістю нотаріальних послуг додатково підтверджують обґрунтованість її позовних вимог.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісяця, починаючи з 02.06.2015 та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., починаючи стягнення з 04.11.2015 та по 19.09.2016.

У частині сплати аліментів у межах платежу за один місяць, рішення допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.03.2016 залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема при визначенні розміру аліментів, не обґрунтував їх розмір та не врахував, що відповідач не отримує доходу від своєї професійної діяльності у достатньому розмірі для сплати аліментів за рішенням суду.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю і необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, у відповідності з вимогами закону, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак з урахуванням конкретних обставин справи та наявних в ній доказів, дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів є законним і справедливим. А також позивач, з якою проживають діти, має право на утримання від чоловіка (батька дітей).

Вказані висновки суду є законними та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 07.10.2006 між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 було укладено шлюб (а.с.4).

Під час перебування у шлюбі в них народилися діти: син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).

Позивач працює старшим менеджером готелю ТОВ «Полонина». З 04.12.2013 по 19.09.2016 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_8 до досягнення нею трирічного віку (а.с.9).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду від 02.06.2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 був розірваний.(а.с. 20-21).

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, останні проживають окремо. Неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, а відповідач перестав брати участь в утриманні та вихованні дітей.

Істотних обставин, які могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків належним чином, не вбачається оскільки відповідач є працездатним та таким, у якого немає інших осіб, які б перебували на його утриманні.

Відсутність даних обставин, дає можливість відповідачу в повній мірі та належним чином виконувати покладені на нього законодавством зобов'язання, а саме сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, до досягнення ними повноліття та на утримання позивачки.

Зважаючи на те, що відповідач є нотаріусом, який займається приватною нотаріальною діяльністю та дохід відповідача, у зв'язку з особливостями професійної нотаріальної діяльності, є мінливим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про доцільність визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1 ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, належним чином дослідивши наявні у справі докази, в їх сукупності, та проаналізувавши означені норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком законних та обґрунтованих висновків про обов'язок відповідача утримувати дітей, про можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а також визначив розмір аліментів з урахуванням всіх істотних обставин, визначених законом, врахувавши також при цьому те, що відповідач може надавати таку допомогу.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що менший розмір аліментівна дітей, не зможе забезпечити їх належне утримання, розвиток та лікування.

Посилання відповідача на те, що змінились обставини і на день апеляційного розгляду справи він не може надавати матеріальну допомогу у визначеному розмірі не можуть бути підставою для скасування рішення суду, однак, за наявностіпідстав, відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів.

Щодо стягнення судом аліментів на утримання дружини, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 4 вказаної статті закріплено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як вже зазначалось вище, судом обґрунтовано встановлено і не заперечувалось сторонами, що діти проживають з позивачем, а відповідач може надавати матеріальну допомогу.

Отже, суд першої інстанції виходячи з сукупності встановлених обставин справи та з урахуванням вимог ст. 84 СК України дійшов законного висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в твердій грошовій сумі, яку обґрунтовано визначив в сумі 3 000 грн. щомісячно і до досягнення ОСОБА_8 трирічного віку.

Також слід наголосити, що у відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, яке в першу чергу спрямоване на захист інтересів дітей, які є пріоритетними в демократичному суспільстві.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а отже не можуть вплинути на законність, правильність по суті і справедливість оскаржуваного рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва