Справа № 755/4447/16-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8121/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: Пікало К.В.

за участю: представника скаржника ОСОБА_3

представника ВДВС Дніпровського РУЮ - Телявського А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_5, заінтересовані особи: державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Васильченко Михайло Михайлович, ОСОБА_7, на рішення та дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

9 березня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними рішення та дії державного виконавця Васильченка М.М. відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві щодо відмови у закінченні виконавчого провадження №49912964 з примусового виконання виконавчого листу від 25 листопада 2015 року №2604/1232/12 у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду; зобов'язати державного виконавця Васильченка М.М. відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити порушені права, свободи заявника.

Свою скаргу обґрунтовувала тим, що 11 лютого 2016 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження про стягненню з неї, як боржника, боргу в сумі 148 609,42 грн. за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом м. Києва від 25 листопада 2015 року №2604/1232/12. Даний виконавчий лист було видано на виконання рішення від 06 липня 2015р., яке 30 жовтня 2015 року було добровільно виконане заявником ОСОБА_5 в порядку зарахування зустрічних однорідних вимог (ст.601 ЦК України). У зв'язку з цим заявник 12 лютого 2016 року звернулася до державного виконавця з відповідною заявою, до якої долучила копії доказів зарахування зустрічних однорідних вимог. Проте, державний виконавець відмовився визнавати боргові зобов'язання припиненими, про що надав формальну відмову. Посилаючись на зазначені обставини просила скаргу задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити її скаргу на рішення та дії державного виконавця, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_7 не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.103), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Телявський А.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив постановлену ухвалу залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 6 липня 2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 7 жовтня 20015 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію за Ѕ частку вартості автомобіля у розмірі 25559,32 грн., за 1/2 частку вартості гаражного боксу в розмірі 56283,50 грн., грошову компенсацію за автомобіль у розмірі 65295,22 грн. та судовий збір в сумі 1471,38 грн., а всього 148609,42 грн.

22 січня 2016 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25 листопада 2015 року Дніпровським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 боргу в сумі 148609,42 грн.

Крім того, судом установлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 23 грудня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 заборгованість в розмірі 6000 Євро, що згідно курсу НБУ станом на 31 січня 2013 року становить 64020 грн. та судові витрати в розмірі 649,20 грн. За цим рішенням видано виконавчий лист, на підставі якого постановою державного виконавця ВДВС Фастівського МУЮ від 10 липня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 4 листопада 2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 суми 64669,20 грн. Постановою державного виконавця ВДВС Фастівського МУЮ від 11 листопада 2015 року зазначене виконавче провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

1 липня 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено угоду про відступлення права вимоги, за умовами якої первісний кредитор передала, а новий кредитор прийняла право вимоги до ОСОБА_7 щодо грошової суми 6000 Євро, яка походить з боргової розписки від 18 серпня 2008 року та рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 листопада 2013 року.

12 лютого 2016 року ОСОБА_5 подала до державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві Васильченка М.М. заяву про закінчення виконавчого провадження № 49912964 у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду, з посиланням на те, що рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 6 липня 2015 року було добровільно виконане ОСОБА_5 30 жовтня 2015 року в порядку зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі укладеної між останньою та ОСОБА_8 угоди та отримання ОСОБА_7 відповідної письмової заяви.

На заяву скаржника ОСОБА_5 про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві Васильченком М.М. направлена відповідь про те, що згідно ст..ст.49,50 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для закінчення виконавчого провадження немає.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на рішення та дії державного виконавця суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Васильченко М.М., повідомляючи скаржника ОСОБА_5 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження з викладених у її заяві підстав, діяв в межах наданих йому законом повноважень та у відповідності до вимог законодавства України, яке регулює діяльність державної виконавчої служби.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого 25 листопада 2015 року Дніпровським районним судом м.Києва, що відкрито постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві 22 січня 2016 року, ОСОБА_5 є боржником перед ОСОБА_7 (стягувач) на суму 148609,42 грн.

За рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 листопада 2013 року ОСОБА_7 є боржником перед ОСОБА_8 на суму 64669,20 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що у виконавчих провадженнях, відкритих на підставі виконавчих листів, виданих Дніпровським районним судом м.Києва та Фастівським міськрайонним судом Київської області, заміна сторін виконавчого провадження в порядку, передбаченому ст. 378 ЦПК України не здійснювалася.

Доказів на підтвердження виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 148609,42 грн., ОСОБА_5 не надано, а тому державний виконавець відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Васильченко М.М. з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» відмовив у закінченні виконавчого провадження.

Надана ОСОБА_5 державному виконавцю, укладена між нею та ОСОБА_8, угода про відступлення права вимоги від 1 липня 2015 року, за умовами якої первісний кредитор передала, а новий кредитор прийняла право вимоги до ОСОБА_7 щодо грошової суми 6000 Євро, яка походить з боргової розписки від 18 серпня 2008 року та рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 листопада 2013 року, а також отримане ОСОБА_7 повідомлення, не дає підстав уважати фактично виконаним рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 6 липня 2015 року.

За таких обставин, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали доводи апеляційної скарги в тій частині, що укладена між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 угода є документальним підтвердженням повного виконання рішення, що в свою чергу тягне за собою прийняття державним виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою, відсутні підстави вважати, що державний виконавець діяв не у відповідності до вимог законодавства України.

Враховуючи наведене , колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, а тому підлягають відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 308, 311-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: