Справа № 489/3358/16-ц
Номер провадження 2-о/489/97/16
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 (далі-заявник), про встановлення факту смерті,

встановив

В липні 2016 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його матір померла на окупованій території, про що видано медичне свідоцтво про смерть. При зверненні заявника з питанням реєстрації смерті, отримав відмову. Вказує, що оскільки документи про смерть померлої матері видані за формою, встановленою Міністерством охорони здоров'я Російської Федерації, вони не є прийнятними для українських органів. Іншим чином встановити даний факт можливості немає.

В зв'язку із тим, що єдиним правовим способом поновлення його порушеного права є звернення до суду, він змушений звернутися до суду із даною заявою.

Заявник просив суд встановити факт смерті матері ОСОБА_2.

Заявник підтримав вимоги посилаючись на обставини викладені у заяві, просив задовольнити заяву.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження серії ЧЕ №394131 заявник є сином ОСОБА_2.

Відповідно до довідки про причину смерті до форми №106/у №67, виданої для поховання ОСОБА_2 померла 29.05.2016.

Згідно до Лікарського свідоцтва про смерть №67 від 30.05.2016 ОСОБА_2 померла 29.05.2016 в місті Зимогір'я Слов'яносербського району Луганської області.

18.06.2016 заявнику відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.05.2016 №545, а саме відсутні печатки державних органів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п.13 , п.18 Постанови Пленуму Верховного Суді України №5 від 31.03.1995 року „Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин; рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення , не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до роз'яснень п. 13 вказаної постанови заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" Державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За таких обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від цього факту залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Заявник не має іншої можливості одержати документ в державному органі реєстрації актів цивільного стану документ (свідоцтво про смерть), який посвідчує факт смерті його матері. Цей документ має юридичне значення для послідуючого отримання заявником іншого документа про його спадкові права.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, що передбачено п. 8 ч. 1 ст. 256, 2571, 258 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 212-214, 256-259 ЦПК України, суд

вирішив

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 29 травня 2016 року в місті Зимогір'я Слов'яносербського району Луганської області.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв