Провадження №2/760/5670/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.

при секретарі - Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2015 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є уповноваженим власником (власником особового рахунку) квартири АДРЕСА_1.

Вказує, що разом з ним у вказаній вище квартирі зареєстровані та проживають члени його сім'ї: дружина - ОСОБА_3 (зареєстрована з 27.11.2001 р.), дочка - ОСОБА_4 (зареєстрована з 20.01.2004 р.).

Крім того, у вказаній квартирі зареєстрована його рідна сестра - ОСОБА_2 (відповідачка), яка набула право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 з 02 листопада 1993 року, що підтверджується довідкою за формою № 3, виданою структурним підрозділом ЖЕД № 901 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» 19 жовтня 2015 року за № 4038.

Зазначає, що ОСОБА_2 з вересня 2013 року не проживає у спірній квартирі, не сплачує платежі за житлово-комунальні послуги, її особистих речей у квартирі немає і, взагалі, квартирою вона не цікавиться, на підтвердження чого надано Акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 03.09.2015, складеним за участю мешканців будинку АДРЕСА_1 та завіреним печаткою Житлово-експлуатаційної дільниці №109.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачка хоча і зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, але вже тривалий час не проживає в ній, що дає йому підстави вважати, що вона втратила право користування цим приміщенням.

Виходячи з того, що відповідачка в спірному жилому приміщенні не проживає понад встановлений законом строк, залишивши його добровільно, забрала особисті речі та виїхала з квартири, витрат по утриманню квартири не несе, житлово-комунальні послуги також не сплачує, просить задовольнити позов.

Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідачка попасти в квартиру не могла, тому що позивач змінював замки, окрім того, зазначила, що з квітня 2012 року по цей час приймає участь в оплаті комунальних послуг.

Пояснила, що між нею та позивачем існує конфліктна ситуація, та вказала, що факт тимчасової (понад 6 місяців) її відсутності в квартирі позивач не довів ніякими доказами, а факт присутності меблів та носильних речей в квартирі свідчить саме про проживання відповідачки та відсутність її наміру кудись переїжджати.

Третя особа, ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги, заявлені позивачем, підтримала.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України).

Судом встановлено, що матері сторін ОСОБА_5 на підставі ордеру №028738 від 14.06.1988 року на сім»ю з 4-х осіб, в тому числі і на сторін у справі, була надана квартира АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником особового рахунку у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою форми №3 від 19.10.2015 № 4038 (а.с. 6).

Згідно довідки форми №3 від 19.10.2015, виданої структурним підрозділом ЖЕД № 901 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» за № 4038 в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), члени його сім'ї: дружина - ОСОБА_3 (зареєстрована з 27.11.2001), дочка - ОСОБА_4 (зареєстрована з 20.01.2004), та сестра - ОСОБА_2 (відповідачка).

Як вбачається із вищевказаної довідки форми №3 від 19.10.2015, квартира АДРЕСА_1, є неприватизованою, двохкімнатною, із загальною площею 43,00 кв. м. в.т. ч. балкон 0,5 кв.м., житловою площею 28,00 кв.м. В ній, окрім відповідача по справі, зареєстровані та проживають 3 особи.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона не проживає в квартирі з вересня 2013 року, своїх речей в квартирі не має, участі в оплаті за комунальні послуги не приймає, та не виявляє бажання проживати за своїм місцем реєстрації з власного бажання.

Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Поряд з цим нормами глави 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов'язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 03.09.2015, складений за участю мешканців будинку АДРЕСА_1, підписаний комісією у складі майстра технічної дільниці та сусідами за місцем проживання позивача, засвідчені начальником та майстром т/д ЖЕД - 601, з яких вбачається, що дані особи підтвердили, що відповідачка в спірній квартирі з вересня 2013 року не проживає.

Доводи позивача з приводу того, що з вересня 2013 року відповідачка не проживає у спірній квартирі, не сплачує платежі за житлово-комунальні послуги, її особистих речей у квартирі немає і, взагалі, квартирою вона не цікавиться, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що вказана квартира складається з двох житлових кімнат, одна з яких є прохідною, позивач з дружиною та донькою займають ізольовану кімнату. Відповідачка проживала разом із батьком у прохідній кімнаті, яку вона за власні кошти відремонтувала, та ізолювала за для комфортнішого життя, придбала меблі, на підтвердження чого було надано копії квитанцій.

Крім того, встановлено, що за спільні кошти позивача та відповідачки був зроблений ремонт кухні та коридору у квартирі, що і підтвердили сторони у судовому засіданні та відповідачкою надано на підтвердження цього видаткові накладні на придбання нею оздоблювальних та супутніх матеріалів, що були використанні при ремонті спірної квартири.

Згідно наданих пояснень, відповідачка у жовтні 2013 року вийшла заміж, з урахуванням відсутності належних умов для проживання в спірній квартирі, в якій проживає крім неї 3 особи, що складають окрему сім»ю, а також враховуючи, що між сторонами були постійні конфлікти, які іноді вирішувалися за допомогою правоохоронних органів, відповідачка змушена проживати в іншому місці. Відповідачкою надано докази на підтвердження того, що між сторонами, неодноразово, протягом, довгого часу виникали конфлікти стосовно даного житлового приміщення, з яких вбачається, що позивач ОСОБА_1 чинив перешкоди відповідачці у користуванні спірною квартирою.

Так, на підтвердження конфліктної ситуації між сторонами, позивачкою було надано наступні докази: копія заяви ОСОБА_2 від 10.11.2009 до начальника Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві стосовно відмови від офіційної заяви ОВС та проходження СМЕ в КМБ СМО, у зв'язку з конфліктною ситуацією, що виникла між нею та ОСОБА_1 (а.с. 73); копія відповіді Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві від 01.07.2013 ОСОБА_2 щодо проведення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 бесіди профілактичного характеру про недопущення ними сімейно-побутових конфліктів (а.с. 74); копія заяви ОСОБА_2 від 29.10.2013 до начальника Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві стосовно вжиття заходів до гр. ОСОБА_1, який умисно створює можливі умови для виселення зі спірної квартири (а.с. 86); копія відповіді Солом'янського РУГУ МВС України в м. Києві від 09.12.2013 ОСОБА_2 щодо проведення з ОСОБА_1 бесіди про недопущення ним в подальшому сімейно-побутових конфліктів (а.с. 88); копія витягу Служби 102 ГУМВС України в м. Києві щодо звернення №83442 від 18.08.2015 стосовно зміни вхідних замків, за результатами розгляду якого, відповідачці було надано ключі від нових замків (а.с. 72); копія постанови про закриття кримінального провадження у досудовому розслідуванні внесеному до ЄРДР за №0002983 від 03.03.2013 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, з якої вбачається, що ОСОБА_1 не впускав у АДРЕСА_1 , знайомого ОСОБА_2 - ОСОБА_6, на тлі чого виник черговий конфлікт (а.с. 84).

Також на підтвердження конфліктної ситуації між сторонами, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно забороняв відповідачці приводити гостей у спірну квартиру, що призводило до постійних конфліктів між ними .

Крім того, в ході судового розгляду встановлено та знайшло своє підтвердження у показаннях свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 той факт, що у спірній квартирі знаходяться речі та меблі ОСОБА_2, Крім того вказані свідки підтвердили, що при спробі потрапити відповідачці та їм за її запрошенням до спірної квартири виявилось, що замки у дверях змінені, дані показання свідків приймаються судом до уваги.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що не проживання відповідача в спірній квартирі носить вимушений характер.

Враховуючи вищевикладене, судом не приймаються до уваги акт про непроживання відповідачки та показання свідка ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, позивачем не надано жодної передумови для визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням в розумінні ст.ст. 71,72 ЖК Української РСР, а тому виходячи із досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу свої вимог про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на недоведеність позовних вимог.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 8, 10-11, 57-60, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. А. Усатова