Провадження № 2/752/5551/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2016 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Мирошниченко О.В. ,

при секретарі - Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер їх батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 житлового будинку під номером 10, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті гр. ОСОБА_3 є його діти: син - ОСОБА_1 та донька - ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У зазначені строки позивачі не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1, та вважали, що прийняли спадщину. Крім того, позивачі тривалий час не могли знайти правовстановлюючі документи на житловий будинок, тому що оригінали документів на будинок зберігалися в їхнього батька, який фактично постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1, а був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, і лише випадково відповідні документи були знайдені за місцем реєстрації спадкодавця.

Коли позивачі, які, як вони вважали, прийняли спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, звернулися до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у місті Києві постановою від 14 липня 2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Позивачі являються єдиними спадкоємцями першої черги за законом. Спору між ними щодо спадкового майна немає.

Вказують, що потреба оформити прийняту спадщину виникла у березні 2016 року, у зв'язку з чим звернувся до державного нотаріуса Другоїкиївської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. з відповідною заявою, однак у заведенні спадкової справи нотаріус відмовив, надавши відповідну постанову, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України.

Посилаючись на те, що з поважних причин пропустили шестимісячний строк на подачу заяви про прийняття спадщини, а потім фактично вступив в володіння спадковим майном, позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому просив визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними та визначити їм додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини за законом після смерті батька.

В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовну заяву та просили суд її задовольнити.

Представник Київської місткової ради у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення учасників процес, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 та після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На час розгляду даної справи, спадщина після смерті ОСОБА_3 не оформлена, однак ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14 липня 2016 року звернулися до державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. із заявою про її прийняття.

Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті їх батька, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, у зв'язку з пропущенням строку прийняття спадщини(а.с. 17).

Спадкова справа після його смерті не заводилася, оскільки впродовж встановленого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку на прийняття спадщини жоден із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень , викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підтвердження поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини позивачами, є юридична необізнаність та те, що тривалий час не могли знайти правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1, а тому суд, вважає, з поважних причин не звернувся у передбачений ст.1270 ЦК України строк із заявою про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зі змісту ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачами такий спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, самі позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачів знайшли своє доведення в ході розгляду справи, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 1268,1269, 1270, 1272 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Узагальнення судової практики Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування. Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 60, 208, 209, 213-215,217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додатковий строк в два місяця з моменту набрання чинності даного рішення, для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Голосіївський суд м. Києва.

Суддя