Провадження № 2/554/881/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2016 м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді - Січиокно Т.О.

при секретарі - Ромаховій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, треті особи: ГУ МВС України в Харківській області, прокуратура Харківської області, Красноградський районний суд Харківської області, Апеляційний суд Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством,-

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом та просить відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету України завдану йому моральну шкоду, зобов'язавши Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету 2000000 грн.

Позов позивачем мотивований тим, що він незаконно перебував під слідством та судом протягом 7 років, що складає 87 місяців. Так, 13.07.2007 року на підставі постанови слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Полтавській області капітана міліції Афонського М.В. йому було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та в цей же день відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 16.07.2007 року та 29.10.2007 року на підставі постанови слідчого накладено арешт на належний йому на праві спільної сумісної власності автомобіль «Деу - Ланос», д.н.з. НОМЕР_1. 30.10.2007 року. Цим же слідчим повторно пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні того ж злочину, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до штрафу у розмірі 3500 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідно до ч. 5 ст. 74, п.2 ч. 1 ст. 49 КК України від відбування покарання звільнено. Стягнуто із нього на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 3000 грн. 26.09.2011 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області вирок Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року змінено, призначене йому покарання пом'якшено до штрафу у розмірі 1700 грн., відповідно до ст. 49, 74 КК України від відбування покарання звільнено. Вирок в частині стягнення із нього на користь ОСОБА_4 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди скасовано, справа у цій частині направлена на новий судовий розгляд. Ухвалою колегії суддів кримінальної палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2012 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2011 року, а справу направлено на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.08.2012 року вирок Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд. Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 15.07.2014 року відносно нього постановлено виправдувальний вирок, який ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2014 року залишено без змін.

Позивач вважає, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, незаконного засудження йому було завдано моральної шкоди, оскільки він був змушений багаторазово прибувати у судові засідання та доводити свою невинуватість; забезпечувати прибуття туди ж своїх близьких осіб, їх представників; повноцінно не міг виконувати функціональних обов'язків лікаря; належним чином підтримувати стан свого здоров'я. Внаслідок цього стан здоровя значно погіршився, загострилися наявні хвороби, що мало наслідком встановлення другої групи інвалідності. Факт обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд зобов'язував його періодично приїздити до суду; не відлучатися з місця свого проживання; неможливості виїхати на відпочинок за межі України; на власний розсуд провести своє дозвілля. Окрім цього, значно погіршилися сімейні відносини, оскільки обвинувачували у вчиненні злочину було пов'язано із завданням тілесних ушкоджень своїй доньці. Факт накладення арешту на належне йому майно завадив йому вільно розпоряджатися ним. Внаслідок цього йому спричинено моральну шкоду внаслідок необґрунтованого притягнення його як невинного до кримінального відповідальності, яку він оцінив у розмірі 1000000 грн.; внаслідок незаконного обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд у розмірі 150000 грн.; внаслідок незаконного арешту належного йому майна у розмірі 50000 грн.; внаслідок перебування невинної особи під слідством та судом у розмірі 350000 грн.; внаслідок незаконного засудження у розмірі 450000 грн., а всього 2000000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Рохманов В.І. позов підтримали, просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи - ГУ НП МВС України в Харківській області у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Надали до суду заяву, в якій просять слухати справу за їх відсутності та зазначили, що компенсація моральної шкоди позивачу повинна складати 45474 грн., виходячи із розрахунку: (33 місяці * 1378 грн. - розмір мінімальної заробітної плати = 45474 грн). Термін, протягом якого повинна розраховуватися компенсація, повинен починатися із 02.02.2011 року, тобто дати постановлення вироку Красноградським районним судом Харківської області та до 13.11.2014 року, а саме з постановлення ухвали Апеляційним судом Харківської області, якою даний вирок залишений без змін.

Представник третьої особи: Красноградського районного суду Харківської області надав до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.

Представник третьої особи: Апеляційного суду Харківської області у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи: прокуратури Харківської області Харенко В. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що у судовому засіданні позивач не довів факту спричинення йому моральної, не вказав, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд давав обвинуваченому ОСОБА_1 змогу вільно відлучитися з місця свого проживання і дозволу слідчого. Із матеріалів справи вбачається, що під час досудового розслідування запобіжний захід взагалі не обирався, так як у вироку від 15.07.2014 року, який виправдано позивача, зазначено про його відсутність. Окрім цього, відсутні будь - які докази на підтвердження погіршення стану здоров'я позивача, а також здійснення психологічного тиску зі сторони слідчого, позбавлення можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Суд, заслухавши позивача, його представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку:

вироком Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 3500 грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами. Відповідно до ч. 5 ст. 74, п.2 ч. 1 ст. 49 КК України ОСОБА_1 від відбування покарання звільнено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 3000 грн. (а.с.7-10).

Із мотивувально - описової частини даного вироку слідує, що 12.08.2005 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_1, керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухався по другорядній дорозі, яка з'єднує автодорогу Харків - Сімферополь - Севастополь та автодорогу Харків - Красноград - Перещепино зі сторони автодороги Харків - Сімферополь - Севастополь в напрямку автодороги Харків - Красноград - Перещепино.

Рухаючись по вищевказаній другорядній дорозі, в районі с.Червоноармійське Зачепилівського району Харківської області, при виїзді на головну дорогу Харків - Красноград- Перещепино в районі 93 км +200 м, водій ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.1.5,2.3 «б», 16.3,16.11 і розділу 33 «Дорожні знаки», п.2.1 «Правил дорожнього руху України, не вступив дорогу автомобілю «Ниссан - Санни», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7, який рухався по головній дорозі Харків - Красноград - Перещепино, виїхав на його смугу руху та допустив з ним зіткнення.

В результаті ДТП пасажиру автомобіля «ДЕУ Ланос» ОСОБА_3, згідно висновку повторної судово - медичної експертизи № 1076 від 15.11.2006 року спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які потягли тривалий розлад її здоров'я, а водію автомобіля «Ніссан - Санни» ОСОБА_7, згідно висновку комісійної судово - медичної експертизи № 348 від 24.03.2009 року легкі тілесні ушкодження, що потягли короткотривалий розлад здоров'я. (Том а.с.7-10).

26.09.2011 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, задоволено частково, апеляції ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_8 і в його інтересах адвоката Рохманова В.І., адвоката Кошма О.Г. в інтересах цивільного позивача (потерпілого) ОСОБА_7 - залишено без задоволення. Вирок Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року відносно ОСОБА_1 змінено, зменшено призначене йому покарання до 1700 грн. штрафу, відповідно до ст. 49, 74 КК України від призначеного покарання звільнено. Вирок в частині стягнення із нього на користь ОСОБА_4 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди скасовано, справа у цій частині направлена на новий судовий розгляд. В інший частині вирок залишено без змін.

Із описово - мотивувальної частини ухвали слідує, що колегія суддів погодилася із критичною оцінкою висновку автотехнічної експертизи Київського НДІСЕ з підстав вказаних судом першої інстанції. На думку колегії, всі докази, використані у вироку в обґрунтування вини засудженого, в тому числі показання ОСОБА_7, висновки експертиз, на які малися посилання в апеляціях ОСОБА_1 і його захисника Рохманова В.І., отримані у відповідності з вимогами КПК України та являються допустимими. (а.с. 11-13).

Ухвалою колегії суддів кримінальної палати Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2012 року касаційні скарги засудженого ОСОБА_1, захисника Рохманова В.І., потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26.09.2011 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд у зв'язку з невідповідністю її вимогам ст.377 КПК України.

Так, колегія суддів встановила, що суд апеляційної інстанції при розгляді апеляцій суті всіх зазначених апелянтами, доводів в ухвалі не навів, їх ретельно не перевірив, відповіді на усі доводи не дав і свого рішення залишення без змін рішення суду першої інстанції належним чином не мотивував. (а.с.14-15).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.07.2012 року вирок Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року відносно ОСОБА_1 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складу суду. ( Том 7 а.с. 61-64).

Приймаючи дане рішення колегія суддів виходила з того, що обвинувальний вирок не можу ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише на достовірних доказах, які повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні. ОСОБА_1 своє винуватість у скоєні вказаного вище злочину заперечував. Однак, при наявності протиріч в показаннях засудженого та потерпілого та інших доказах по справі, цим даним суд не надав належної оцінки. Окрім того, в порушення вимог ст. 334 КПК України допущено некоректність формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Наведені порушення в їх сукупності, свідчать про неправильність, необ'єктивність і неповноту судового слідства, в тому силі і про порушення судом першої інстанції права на захист засудженого ОСОБА_1, що являлося у відповідності до ч. 2 ст. 374 КПК України безумовною підставою до скасування судового рішення, як незаконного і необґрунтованого.

Вироком Красноградського районного суду Харківської області від 15.07.2014 року ОСОБА_1 у пред'явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнано невинним по суду та виправдано у зв'язку із відсутністю у його діях складу злочину. Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 відсутній. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишено без розгляду. Арешт, накладений на майно ОСОБА_1, згідно постанови слідчого від 16 липня 2007 року на автомобіль НОМЕР_1 - скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2014 року вирок Красноградського районного суду Харківської області від 15.07.2014 року, яким ОСОБА_1 в обвинувачуваний у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України визнаний невинним та виправданий у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину залишено без змін. (а.с.27-29).

Із матеріалів кримінального провадження № 38050019 по обвинуваченню ОСОБА_1, які витребувані та вивчені судом, встановлено, що 13.07.2007 року постановою слідчого слідчого відділу розслідувань ДТП при ГУ МВС України в Харківській області Афонського М.В. притягнуто ОСОБА_1 як обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. (Том № 2 а.с. 69 кр.пр.).

13.07.2007 року постановою слідчого слідчого відділу розслідувань ДТП при ГУ МВС України в Харківській області Афонського М.В. винесено постанову про застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання. ( Том 2 а.с. 72 -73 кр.пр.).

16.07.2007 року постановою слідчого слідчого відділу розслідувань ДТП при ГУ МВС України в Харківській області Афонського М.В. накладено арешт на майно ОСОБА_1, а саме автомобіль «ДЕУ - Ланос», д.н.з. НОМЕР_1. (Том 2 а.с. 114 кр.пр.).

В томі № 9 а.с.229 наявна постанова слідчого слідчого відділу розслідувань ДТП при ГУ МВС України в Харківській області Афонського М.В. про накладення арешту на майно ОСОБА_1, а саме автомобіль «ДЕУ - Ланос», д.н.з. НОМЕР_1.

30.10.2007 року постановою слідчого слідчого відділу розслідувань ДТП при ГУ МВС України в Харківській області Афонського М.В. притягнуто ОСОБА_1 як обвинуваченого та пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. (Том 2 а.с.235 кр.пр.) та в цей же день обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання. (Том 2 а.с.239 кр.пр.).

Постановою Красноградського районного суду Харківської області від 02.03.2010 року клопотання підсудного ОСОБА_1 про скасування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд задоволено, раніше обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд від 30.10.2007 року слідчим Афонським М.В. скасовано. ( Том 5 а.с. 192).

У відповідності до положень ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

З огляду на ч.7 зазначеної статті, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно ч.1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У судовому засіданні встановлено, що 13.07.2007 року слідчим слідчого відділу розслідувань ДТП при ГУ МВС України в Харківській області Афонським М.В. позивача було притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в цей же день відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання та 16.07.2007 року накладено арешт на належне йому майно у вигляді автомобіля «ДЕУ - Ланос», д.н.з. НОМЕР_1.

Приймаючи рішення про скасування обвинувального вироку Красноградського районного суду Харківської області від 02.02.2011 року відносно ОСОБА_1, яким останнього було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів Апеляційного суду Харківської області від 26.07.2012 року вказала, що ОСОБА_1 свою винуватість у скоєні вказаного вище злочину заперечував. Однак, при наявності протиріч в показаннях засудженого та потерпілого та інших доказах по справі, цим даним суд не надав належної оцінки. Окрім того, в порушення вимог ст. 334 КПК України допущено некоректність формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Наведені порушення в їх сукупності, свідчать про неправильність, необ'єктивність і неповноту судового слідства, в тому силі і про порушення судом першої інстанції права на захист засудженого ОСОБА_1, що являлося у відповідності до ч. 2 ст. 374 КПК України безумовною підставою до скасування судового рішення, як незаконного і необґрунтованого.

В подальшому, вироком Красноградського районного суду Харківської області від 15.07.2014 року ОСОБА_1 у пред'явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнано невинним по суду та виправдано у зв'язку із відсутністю у його діях складу злочину. Арешт, накладений на майно ОСОБА_1, згідно постанови слідчого від 16 липня 2007 року на автомобіль НОМЕР_1 - скасовано.

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що кримінальне переслідування позивача тривало із 13.07.2007 року, тобто з часу пред'явлення йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та набрання законної сили вироком Красноградського районного суду Харківської області від 15.07.2014 року, а саме 13.11.2014 року, що складає 87 місяців.

Так, суд приходить до висновку, що сам факт притягнення до кримінальної відповідальності, а саме тривалий час досудового та судового слідства, що склав 87 місяців, можуть вказувати на спричинення моральної шкоди ОСОБА_1, яка виражається в негативному морально-психологічному стані позивача та порушенні його нормального способу життя.

При чому, матеріали справи свідчать, що встановлені порушення, допущені в ході досудового та судового слідства в їх сукупності, свідчили про його неправильність, необ'єктивність і неповноту, в тому силі і про порушення судом першої інстанції права на захист засудженого ОСОБА_1, що стали у відповідності до ч. 2 ст. 374 КПК України безумовною підставою до скасування судового рішення, як незаконного і необґрунтованого.

Окрім цього, тривалий час досудового та судового слідства, що склав 87 місяців, порушили життєві плани позивача, що зумовило необхідністю багаторазово відпрошуватися з роботи, відволікатися від домашніх справ, брати участь у судових засідань, які проходили в іншій області, що було необхідним позивачу для відновлення попереднього стану добропорядного члена суспільства.

Перебуваючи на підписці про невиїзд із постійного місця проживання в період часу із 13.07.2007 року по 02.03.2010 року позивач не мав змоги вільно розпоряджатися своїм особистим життям за власним бажанням, на власний розсуд проводити відпочинок, що негативно відбилося на його психологічному самопочутті та на сімейній атмосфері. Окрім того, факт накладення арешту на його майно позбавило його права вільно розпоряджатися ним на власний розсуд.

Не може залишатися поза увагою факт необґрунтованого притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, від якого потерпілою було визнано його неповнолітню доньку, внаслідок якого позивач міг страждати через те, що не міг довести протягом тривалого часу членам своєї родини та близьким особам свою невинуватість.

На а.с.35 наявна характеристика на завідувача організаційно - методичним кабінетом Полтавського обласного клінічного шкірно - венерологічного диспансеру ОСОБА_1, згідно якої останній зарекомендував себе як високопрофесійний фахівець. У 2006 - 2007 роках до медичної установи, в якій той працював, неодноразово звертався слідчий з різними вимогами, зокрема щодо забезпечення явок ОСОБА_1 до м. Харкова, надання на нього характеристик, останній був змушений часто відвідувати судові засідання.

З урахуванням цього, суд вважає, що дані обставини могли впливати на психічний стан позивача, бути підставою для напружених відносин між ним та колективом, в якому той працював.

Одночасно суд не приймає доводів позивача в частині того, що внаслідок необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності погіршився стан його, загострилися наявні хвороби, що мало наслідком встановлення другої групи інвалідності, оскільки з цього приводу об'єктивно підтверджуючих даних не надано.

Таким чином, судом встановлено, що позивачу було спричинено моральну шкоду, а тому держава зобов'язана відшкодувати таку шкоду, яка заподіяна тривалим необґрунтованим кримінальним переслідуванням з боку правоохоронних органів та необхідністю відновлення його попереднього стану.

Розмір морального відшкодування суд встановлює з урахуванням розумності, поміркованості та справедливості, враховує характер вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках ОСОБА_1

На підставі ч. 3 ст. 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховується стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Таким чином, суд при визначенні розміру моральної шкоди виходить з того, що у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством з 13.07.2007 року по 02.03.2010 року, тобто 87 місяців. Відносно нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на належне йому майно.

Про факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності, перебування під слідством та судом, застосування відносно запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, накладення арешту на майно були обізнані як близькі йому особи, так і колеги по роботі.

Одночасно суд звертає увагу на той факт, що наведені у висновку судово - психологічної експертизи № 410 від 28.07.2016 року розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду ОСОБА_1 є лише науково - практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально - особистісних властивостей під експертного і суб'єктивних наслідків зазначеної ситуації, ці висновки носять ймовірний характер.

Таким чином, при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди суд враховує наявні в матеріалах докази та обставини справи у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під

слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного

мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування

під слідством чи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до відшкодування підлягає моральна шкода у розмірі 319200 грн., виходячи з розрахунку ( 87 місяців * 1600 грн. - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.12.2016 року = 139200 грн.).

Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, то із відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1392 грн.

Керуючись ч.3 ст.209 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, треті особи: ГУ МВС України в Харківській області, прокуратура Харківської області, Красноградський районний суд Харківської області, Апеляційний суд Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення невинної особи до кримінальної відповідальності, незаконного засудження та перебування під слідством - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 139200 (сто тридцять дев'ять тисяч двісті) грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у розмірі 1392 (одна тисяча триста дев'яносто дві) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: Т.О. Січиокно

Повен текст рішення виготовлено суддею 18.12.2016 року.