Справа № 405/5494/13-ц
Касаційне провадження № 6-2124св16
21 грудня 2016 року м. Київ
суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ
Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.,
у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, третя особа - фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки
У порядку, визначеному ст. ст. 336, 343 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), висловлюємо окрему думку й просимо додати її до ухвали судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 21 грудня 2016 року, провадження № 6-2124св16.
Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») відхилено. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року залишено без змін.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відхилення касаційної скарги ПАТ «Родовід Банк», колегія суддів погодилась з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права, оскільки, звернувшись з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Однак з висновками колегії судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних не погоджуємося з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що 28 лютого 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ФОП ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 48.1/05-КЛТ-08, згідно з яким позивач надав позичальнику траншову кредитну лінію на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності. Видача траншів здійснювалась на підставі додаткових угод до кредитного договору, які є його невідмінною частиною. За умовами кредитного договору та додаткових угод до нього позичальник повинен був повернути позивачу надані кошти згідно з графіком у рівних частинах, починаючи з лютого 2009, але не пізніше 27 лютого 2013 року (пункт 1.2 кредитного договору).

28 лютого 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з яким, майнові поручителі передали в іпотеку банку належне їм на праві власності нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку загальною площею 758,74 кв. м, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5.4 іпотечного договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до повного розрахунку іпотекодавця з іпотекодержателем за основним зобов'язанням.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 27 серпня 2015 року складає 20 606 065,21 грн.

У матеріалах справи наявне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2011 року, яким частково задоволено позов банку та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ВАТ «Родовід Банк» заборгованість за зазначеним вище кредитним договором в сумі 4 538 860,99 грн на підставі ст. ст. 526, 536, 554 ЦК України, та задоволено зустрічний позов ОСОБА_3 Визнано недійсним договір поруки № 48.1/05- П-08 від 28 лютого 2008 року.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2012 року зазначене вище рішення районного суду в частині вирішення зустрічного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено та визнано недійсним договір поруки від 28 лютого 2008 року, укладений між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_3 У задоволенні позову ВАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як свідчать матеріали даної справи рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 липня 2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором на даний час не виконано, у зв'язку з чим зобов'язання за кредитним договором не припинилось.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Аналогічні правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-153цс14 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-213 цс15.

Враховуючи наведене, положення п. 5.4 зазначеного іпотечного договору, згідно якого він діє до повного розрахунку іпотекодавця з іпотекодержателем за основним зобов'язанням та те, що зобов'язання за кредитним договором не припинилось, висновок судів попередніх інстанцій про сплив строку позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, є помилковим.

За таких обставин, вважаємо, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судді Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ КадєтоваО.В.

Кузнєцов В.О.