Провадження №22-ц/784/1673/16
Справа номер 476/40/16-ц
Провадження номер 22-ц/784/1673/16 Головуючий суду першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області

від 09 червня 2016 року,

ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ОСОБА_5 або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

15 січня 2016 року ОСОБА_5 пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтував наступним.

20 серпня 2005 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав 20 серпня 2005 року та 10 квітня 2012 року платіжні карти з встановленим кредитним лімітом у 2005 році 3500 грн. та у 2012 році 4000 грн., зі сплатою 36% річних (за прострочку 72% річних), з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 30 листопада 2015 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 13 052 грн.20 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3977 грн.95 коп., заборгованості за відсотками у сумі 7976 грн.53 коп., та штрафів 500 грн. (фіксована частина) і 597 грн.72 коп. (процентна складова).

ОСОБА_5 відповідач порушив умови договору щодо своєчасного погашення кредиту, то позивач просив стягнути з нього кредитну заборгованість і судові витрати.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_4 вказував, що ним не було отримано у 2012 році платіжну картку, а з умовами та правилами, тарифами та памяткою його не ознайомлювали. Крім того, відповідач вказував, що ним не надавалась згода на збільшення процентної ставки за користування кредитом в розмірі 72 % річних. Також ОСОБА_4 під час розгляду справи було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року позов Банку задоволено. З ОСОБА_4 на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 13 052 грн.20 коп. та судовий збір в сумі 1378 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було доведено заявлені позовні вимоги.

Між тим, з таким висновком суду у повній мірі не можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статті 256, 257, 259, 261 ЦК України передбачають, що позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частини 3, 4 статті 267 ЦК України регламентують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 20 серпня 2005 року ОСОБА_4 звернувся до Банку із заявою про відкриття рахунку та отримання кредитної карти з встановленим кредитним лімітом у сумі 3500 грн., з процентною ставкою 36% річних, зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії карти, з обовязком щомісячно здійснювати погашення заборгованості у розмірі 7% від суми заборгованості. Зазначеною заявою позичальник зазначив, що ознайомився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами банку і виявив свою згоду на те, що вказана заява з Умовами, Правилами та Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (а.с.7, 191).

У цей же день банком йому був відкритий рахунок та видано платіжну карту №915753 з кредитним лімітом у сумі 3500 грн. з терміном дії до 31.08.2008 р. (а.с.144).

Згідно з п.3.1.3.Правил користування платіжною картою по закінченню строку дії карти відповідна карта подовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо до початку місяця закінчення строку її дії не надійшло письмової заяви Держателя карти про закриття картрахунку.

Такої заяви від ОСОБА_4 до Банку не надходило.

Тому 10 квітня 2012 року на підставі його заяви ОСОБА_5 видав йому нову платіжну карту №037005 з кредитним лімітом у сумі 4000 грн. з терміном дії до 30.09.2015 р. Картковий рахунок залишився той самий (а.с.144, 146, 147, 151).

У зазначеній заяві ОСОБА_4 також зазначив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами.

Згідно з ними станом на 10 квітня 2012 року процентна ставка за отриманим кредитом складала 36% на рік та 72% на рік на прострочену заборгованість, у випадку порушення умов договору штраф становив 500 грн. (фіксована частина) + 5% від суми заборгованості (а.с.86, 148).

Згідно з розрахунком заборгованості, який був наданий Банком суду першої інстанції, заборгованість ОСОБА_4 за вищезазначеним кредитним договором станом на 30 листопада 2015 року складає 13 052 грн.20 коп., з яких: 3 977 грн.95 коп. заборгованість за кредитом, 7 976 грн.53 коп. заборгованість по процентах, (з яких процентна ставка по поточній заборгованості складає 36% річних, а за простроченою заборгованістю 72% річних), 1097 грн.72 коп. заборгованість по штрафам (а.с.5-6).

Зазначений розрахунок складений без врахування позовної давності.

Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача він користувався як першою, так і другою платіжними картами. Заборгованість по сплаті кредитних коштів у нього виникла по картці, отриманій 10 квітня 2012 року (а.с.164-165).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог Банку є правильним, оскільки з представлених суду доказів вбачається факт порушення відповідачем умов договору про надання банківських послуг від 20.08.2005 р. щодо своєчасного погашення кредиту, отриманого на платіжну карту 10.04.2012 р.

Однак стягувана судом сума не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

ОСОБА_5 до суду звернувся 15 січня 2016 року, а відповідач заявив про застосування позовної давності, то суду необхідно було врахувати вказане при ухваленні рішення.

З розрахунку заборгованості вбачається, що з урахуванням позовної давності відповідач повинен відшкодувати Банку заборгованість станом на 30 листопада 2015 року у сумі 2837 грн.45 коп. заборгованості по кредиту, 6805 грн.93 коп. заборгованості по відсотках та 982 грн.17 коп. заборгованості по штрафу (500 грн. фіксована частина та 482 грн.17 коп. процентна складова), що в сукупності складає 10 625 грн.55 коп.

Колегія суддів не приймає до уваги положення п.1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.89) щодо встановлення позовної давності тривалістю 50 років, оскільки це є порушенням вимог ст.259 ЦК України, нормами якої передбачена необхідність укладення у письмовій формі договору про збільшення позовної давності.

Твердження апелянта про те, що він не отримував кредитну карту 10 квітня 2012 р., колегія суддів вважає непереконливими, оскільки цей факт підтверджується фотокарткою та заявою відповідача про застосування позовної давності. За відсутності факту отримання кредиту у особи відсутня необхідність заявляти таку заяву.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення районного суду на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні, а саме з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 10 625 грн.55 коп. заборгованості за договором про надання банківських послуг від 20 серпня 2005 року.

ОСОБА_5 рішення суду змінено, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України розподіл судових витрат також підлягає зміні.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1116 грн.18 коп. судового збору.

У звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_4 з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 288 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 09 червня 2016 року змінити.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 20 серпня 2005 року станом на 30 листопада 2015 року у сумі 10 625 грн.55 коп., яка складається з 2837 грн.45 коп. заборгованості по кредиту, 6805 грн.93 коп. заборгованості по відсотках та 982 грн.17 коп. заборгованості по штрафу (500 грн. фіксована частина та 482 грн.17 коп. процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1116 грн.18 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 288 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: