РІШЕННЯ

Іменем України

22.11.2016 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ФОП ОСОБА_2

про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 з останнього на його користь компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 30 мінімальних розмірів заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, замість відшкодування збитків та стягнення доходу, що станом на дату звернення до суду становить 41340,00 грн. та стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, він - український художник, винахідник та засновник музичного напрямку «ІНФОРМАЦІЯ_3». Автор слів та музики альбомів гурту «ІНФОРМАЦІЯ_2», переможець багатьох рок-фестивалів України, Росії, Польщі та Литви. Є керівником дитячого гурту «ІНФОРМАЦІЯ_4». Окрім цього, що він відомість здобув і як художник. Саме його малюнки ілюстрували книгу «ІНФОРМАЦІЯ_5» та роман відомих українських письменників Братів ОСОБА_3 «ІНФОРМАЦІЯ_6». Разом з братами ОСОБА_3 ОСОБА_1 долучився й до творення «ІНФОРМАЦІЯ_7». Над оформленням книги працювали художники з 5 міст України, а автором портретів видатних українців став він, ОСОБА_1. Також він створив низку малюнків, у яких передав своє бачення українських політиків Під час Єврореволюції він створив на злобу дня серію малюнків у жанрі графіки (60-70 робіт), котру бійці «Беркуту» 18 лютого 2014 року у Києві на перехресті вулиці Грушевського та Хрещатика привселюдно спалили. У 2015 році у світ вийшов перший том «ІНФОРМАЦІЯ_8» - художня збірка, до складу якої увійшли шаржі на український політичних та історичних діячів, а також на представників творчої спільноти. Його художні твори вирізняються з-поміж інших відомістю та пізнаваністю, характеризуються особливим стилем виконання та абсолютним позитивом. Однак, нажаль, трапляються й факти введення порушниками його авторського права й контрафактної продукції: підробок, імітацій, фальсифікату, а саме у січні 2015 року ОСОБА_4 виявила, що на сайті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 здійснюється рекламування онлайн-продаж нашивок (шевронів), на яких використано твір його - «ІНФОРМАЦІЯ_10». Представник позивача придбав через Інтернет-магазин за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9, нашивки «ІНФОРМАЦІЯ_11» термо в кількості 2 шт. на яких відтворено (вишито) контрафактні примірники твору позивача. Факт продажу даного товару підтверджується рахунком № 01.05.2016 від 05.01.2016 року на суму 40 грн., а також відеофіксацією порушення авторського права (продажу контрафактного товару) та можуть бути підтвердженні свідченнями свідка ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1. Він як власник виключних майнових авторських прав на твір, жодного дозволу відповідачу на виготовлення та розповсюдження такої продукції не надавав. Оскільки відповідач допустив правопорушення його майнових авторських прав у спосіб відтворення контрафактного примірника його твору та розповсюдження контрафактної продукції, а також розміщення контрафактного примірника твору в мережі Інтернет, а тому просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що станом на дату подачі позову становить 41340,00 грн. та судові витрати. Просить позов задоволити.

Представник позивача у судове засіданні не з'явився, однак подав заяву, яку судом отримано 21.11.2016р., та з якої видно, що він просить справу заслухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, яку отримано 22.11.2016 року, та з якої видно, що він просить справу заслухати у його відсутності, позов заперечує, просить у позові відмовити, посилаючись докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до частини 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки сторони, які беруть участь у справі не зявились в судове засідання та подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справ і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 своєю творчою працею у 2014 році створив твір образотворчого мистецтва - картину «ІНФОРМАЦІЯ_10», та на оригіналі цієї картини автором проставлено свій підпис(а.с.5-6).

Частиною 2 ст. 54 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що автомром є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися; похідний твір - твір, що є творчою переробкою іншого існуючого твору без завдавання шкоди його охороні (анотація, адаптація, аранжування, обробка фольклору, інша переробка твору) чи його творчим перекладом на іншу мову (до похідних творів не належать аудіовізуальні твори, одержані шляхом дублювання, озвучення, субтитрування українською чи іншими мовами інших аудіовізуальних творів).

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ст. 442 ЦК України, твір вважається опублікованим (випущеним у світ), якщо він будь-яким способом повідомлений невизначеному колу осіб, у тому числі виданий, публічно виконаний, публічно показаний, переданий по радіо чи телебаченню, відображений у загальнодоступних електронних системах інформації.

Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи;шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності у нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди ( за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону №3792-ХІІ при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

Матеріалами справи підтверджено факт наявності у позивача авторських прав на твір образотворчого мистецтва (картини) - «ІНФОРМАЦІЯ_10»

Як вбачається з творів образотворчого мистецтва (картини), автором якої є позивач, та нашивки «ІНФОРМАЦІЯ_11» термо із Інтернет-магазину за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9(а.с.8), яка перебувала на реалізації у відповідача, вони виконані в однаковому стилі, мають спільний сюжет, схожого персонажу та подібні назви. Наявні відмінності у способі виконання не є такими, які впливають на можливість візуального сприйняття картин таким чином, ніби вони є результатом творчої праці окремих осіб. Виявлення цих рис не потребує спеціальних знань та навичок.

Зазначені характеристики дають підстави для висновків, що нашивка «ІНФОРМАЦІЯ_11», яка перебувала на реалізації у відповідача, є похідними твором від оригіналу картини, створеної позивачем, що має назву «ІНФОРМАЦІЯ_10», а отже є об'єктом, використання якого у заборонений законом спосіб без згоди автора порушує його права.

Автору твору належить право захисту як від контрафактної продукції, тобто такої, яка повністю відтворює твір, так і від будь-яких переробок (похідних творів), здійснених на закладеній основі результату праці автора (п.п. 8, 14 ч.1 ст.8, п.п. 1, 6 ч.3 ст.15 Закону України «Про авторське право та суміжні права»).

Доказів, які спростовували б доводи позивача, відповідачем не надано, відтак не доведено дотримання ним авторських прав позивача.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз.2 п.44 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Факт реалізації товару, на яких незаконно відтворено твори образотворчого мистецтва позивача «ІНФОРМАЦІЯ_10», матеріалами справи підтверджено, зокрема копією рахунку № 01.05.2016 від 05.01.2016 року та таких товарів(а.с.7).

Презумпція винного завдання шкоди відповідачем не спростована.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач допустив правопорушення майнових авторських прав позивача у спосіб відтворення контрафактного примірника твору позивача та розповсюдження контрафактної продукції, а також розміщення контрафактного примірника твору в мережі Інтернет.

Відповідно до ст. 431 ЦК України, порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 432 ЦК України передбачено, що суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій (пункт «г» ч.1 ст.52 цього Закону).

Відповідно до пункту «г» частини 2 ст.52 цього Закону суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що на час подання позову до суду становить 41340,00 грн.

Разом з тим, суд приймає до уваги обставини порушення відповідачем авторських прав позивача, тривалість такого порушення, відсутність будь-яких негативних наслідків для позивача, а також враховує загальні засади цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність, розумність (заходи, що застосовуються, мають компенсувати збитки автора і зробити економічно недоцільними (унеможливити) подібні дії винної особи в майбутньому), а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за порушення майнових прав в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що на час подання позову до суду становить 27 560,00 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягають до часткового задоволення

Відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 31, 57-60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

позов частково задовольнити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2(Ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) компенсацію за порушення майнових авторських прав в розмірі 27 560,00 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн., а всього разом 28 111,20 грн.(двадцять всім тисяч сто одинадцять гривень двадцять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.