Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Соляник Аліна Вікторівна, Державна реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації прав власності на нерухоме майно,за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., Державна реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції, та просила з урахуванням уточнених позовних вимог визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (стоматологічний кабінет) за адресою: АДРЕСА_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 від 16 липня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Соляник А.В., укладений між представником за дорученням ОСОБА_12 та ОСОБА_9, із зазначенням, що рішення суду підлягає виконанню в Державній реєстраційній службі ГУЮ у Полтавській області, зобов'язавши дану службу виконати рішення суду. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оспорюваний правочин суперечить положенням ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України має бути визнаний недійсним, так як на момент його укладення спірна квартира відповідача ОСОБА_12 знаходилась під забороною відчуження, накладеного ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2014 року.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2015 року позов ОСОБА_6, в інтересах ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (стоматологічний кабінет) за адресою АДРЕСА_3, укладений 16 липня 2014 року між ОСОБА_10 від імені ОСОБА_12 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Соляник А.В. 16 липня 2014 року за № 6355137. Зобов'язано Державну реєстраційну службу Полтавського МУЮ поновити реєстрацію права власника за ОСОБА_12 на нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет) за адресою АДРЕСА_3. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 05 січня 2009 року Управлінням житлово-комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету Октябрського районної у м. Полтаві ради від 28 березня 2006 року ОСОБА_12 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет), розташований по АДРЕСА_3 (а.с. 154, 155, т. 1).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня за заявою ОСОБА_6 про забезпечення її позову до ОСОБА_12 про стягнення боргу за процентами, з метою забезпечення позову ОСОБА_6 накладено арешт на майно ОСОБА_12: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 4, т. 1).

Відповідно інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30 квітня 2014 року № 21151746, ОСОБА_12 на праві власності належить в тому числі, квартира АДРЕСА_2, загальною площею 48,4 кв.м, жилою площею 32,3 кв.м (а.с. 35-40, т. 1).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_12 про стягнення коштів за договором позики, позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_6 кошти за договором позики в сумі 508 958,70 грн (а.с. 42-44, т. 1).

16 липня 2014 року між ОСОБА_10 на підставі довіреності від імені ОСОБА_12 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є нежитлове приміщення (стоматологічний кабінет), загальною площею 48,3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 198-199, т. 1)

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд відповідно до вимог ст.ст. 212-215, 303, 315 ЦПК України, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, зокрема, обґрунтовано зауважив, що ОСОБА_6 не доведено, яким чином відповідачами порушено права ОСОБА_7, в інтересах якого подано позов, оскільки позивачем у справі про стягнення грошових коштів була саме ОСОБА_6

Крім того, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що оспорюваним договором купівлі-продажу, права позивача не порушено, оскільки на час його укладення заборони відчуження нежитлового приміщення (стоматологічного кабінету), розташованого по АДРЕСА_3 шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не було.

Апеляційним судом було правильно зауважено з приводу необізнаності відповідача ОСОБА_12 про накладення арешту на нерухомість на час укладення договору купівлі-продажу, а також і щодо обмеження її обігу шляхом заборони проведення відчуження на підставі ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 20 травня 2014 року. Відсутні також будь-які докази про те, що відповідач ОСОБА_9 якимось чином була обізнана про ухвалу про забезпечення позову, а із урахуванням відсутності заборони у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, свідчить про добросовісність придбання останньою спірного об'єкту нерухомості.

Разом з цим перевіряючи доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної окремих пунктів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затверджену рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (далі - Положення) в частині розподілу даної справи, слід зазначити, що заявник посилається на положення, якими дане положення було доповнене 03 березня 2016 року, тобто після проведених апеляційним судом відповідних процесуальних дій. На момент проведення автоматизованого розподілу судової справи між суддями, відповідно до протоколу від 23 грудня 2015 року, була чинна редакція Положення із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Ради суддів України від 22 липня 2015 року № 79, у якій був відсутній пункт 2.3.46, яким передбачено, що у разі надходження апеляційних (касаційних) скарг, які подані в рамках однієї справи, але на різні судові рішення, такі скарги передаються раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу), якщо провадження не закінчено. Автоматизований розподіл даної справи був проведений з дотриманням Положення в редакції, чинній на момент такого розподілу.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дає підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова