Кодимський районний суд Одеської області
_____________________________________________________________________________________________________
Справа № 503/1051/16-ц
Провадження №2/503/534/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2016 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.,

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Кодимського районного суду з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві вказала, що 17 жовтня 1996 року померла її баба ОСОБА_3, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної частки (пай), яка була посвідчена сертифікатом ОД-12 №0191141, виданим Кодимською районною державною адміністрацією, та майнової частки (паю) члена КСП «Маяк».

Вона є спадкоємцем спадщини померлої за законом, у поновлений судом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, який втрачено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 (діє відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2016 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю) позов підтримав та просив його задовольнити, оскільки позивач внаслідок відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину позбавлена можливості оформити спадщину померлої баби.

Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав (заява №02-16/152 від 09 червня 2016 року).

Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У звязку з цим суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі представника відповідача.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 17 жовтня 1996 року померла баба позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №111433, виданого 18 жовтня 1996 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області.

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_2 та померлою ОСОБА_3, як між онукою та бабою, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ІІ-УР №045951, виданого 18 квітня 1961 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області, в якому її батьком вказано ОСОБА_4; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №479114, виданого 03 серпня 1980 року цієї ж сільською радою, відповідно до якого позивач 03 серпня 1980 року уклала шлюб з ОСОБА_5, змінивши своє прізвище «Ковко» на «Бородій»; актовим записом про народження батька позивача ОСОБА_4, в якому його матірю вказано ОСОБА_3; архівною довідкою Державного архіву Одеської області №Б-578 від 25 березня 2016 року, яка підтверджує, що матірю ОСОБА_4 була ОСОБА_3.

Визначаючи які правові норми слід застосовувати при вирішенні зазначеного спору (зокрема, норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України в редакції 2004 року), суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР.

Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 закінчився 17 квітня 1997 року.

Після відкриття спадщини, позивач не вчинила жодних з передбачених чинною на той час статтею 549 ЦК УРСР дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини померлої баби, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають положення Цивільного кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Судом встановлено, що померла ОСОБА_3 за життя мала право на земельну частку (пай) із земель, розташованих в межах Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, розміром 3.37 умовних кадастрових гектари, яка була посвідчена сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191141, виданим Кодимською районною державною адміністрацією.

Належність померлій ОСОБА_3 вказаної земельної частки (паю) підтверджується і довідкою відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-0.13-1077/2-16 від 07 червня 2016 року.

Окрім цього, померла ОСОБА_3 була власником майнової частки (паю) пайового фонду КСП-СТОВ «Маяк» с.Шершенці Кодимскього району Одеської області в розмірі 0.0005% пайового фонду підприємства, вартістю 1627 грн., яка належала їй відповідно до майнового сертифікату серії ОД-ХІІ-ХІХ №000396, виданого 24 січня 2014 року Писарівською сільською радою Кодимського району Одеської області.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Судом встановлено, що заповіту померла ОСОБА_3 не склала, тому позивач ОСОБА_2, як онука померлої, відповідно до ст.1265 ЦК України є спадкоємцем спадкового майна за законом пятої черги.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на день відкриття спадщини разом з померлою бабою не проживала, впродовж шести місяців з дня смерті баби до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

У звязку з цим, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 16 травня 2016 року (цивільна справа №503/713/16-ц) позивачеві був визначений додатковий строк для звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини померлої баби ОСОБА_3, після чого позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини баби, таким чином, прийнявши цю спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно.

Матеріали справи містять належні докази звернення позивача ОСОБА_2 Т,В. до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину померлої за законом, однак нотаріус відмовила у видачі позивачеві цього свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, зокрема сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» від 25 січня 2014 року №4 (відмова нотаріуса №423/02-14 від 01 червня 2016 року).

Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» є основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274).

Отже, встановивши прийняття позивачем ОСОБА_2 спадщини після смерті баби ОСОБА_3, суд, з огляду на відсутність у позивача можливості позасудового захисту порушеного права на спадщину померлої через втрату оригіналу правовстановлюючого документу, вважає можливим в порядку спадкування за законом визнати за нею право власності на спадщину у вигляді земельної частки (паю), яка залишилась після смерті її баби, оскільки за змістом ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України позивач є такою, що прийняла цю спадщину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай) задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності та поновити їй цей строк.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 3.37 умовних кадастрових гектари члена колективного сільськогосподарського підприємства "Маяк" с.Шершенці Кодимського району Одеської області, яка відповідно до втраченого сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191141, виданого Кодимською районною державною адміністрацією належала ОСОБА_3, померлій 17 жовтня 1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.