АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6624/16 Головуючий 1 інст. - Богдан М.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Івах А.П.,

Черкасова В.В.,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на рішення Комінтернівького районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця», Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Управління виконавчої дирекції фонду у Харківській області про стягнення витрат на оплату спеціального транспортного засобу, витрат на переобладнання автомобіля, грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, зобов'язання здійснити перерахунок грошової компенсації,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнень просив: стягнути з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» вартість автомобіля ЗАЗ Сенс TF698K-20 у розмірі 143000 грн., виробничі витрати по переобладнанню автомобіля ЗАЗ Сенс TF698K-20 на ЗАЗ Сенс TF698K-L1 у розмірі 5239,06 грн., зобов'язати ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» здійснити перерахунок ОСОБА_3 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік та стягнути на користь ОСОБА_3 недоплачену частину компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік в сумі 66,78 грн.; зобов'язати ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» проводити ОСОБА_3 перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля у розмірі 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, при кожному збільшенні прожиткового мінімуму, починаючи з 01.01.2015 року; зобов'язати ПАТ"Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» виплачувати ОСОБА_3 грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок трудового каліцтва він є інвалідом 2-ї групи, з втратою професійної працездатності 100 % безстроково. Причиною каліцтва стала травма, отримана ним з вини Куп'янської дирекції залізничних перевезень, яка на даний час є підрозділом ДП «Південна залізниця», як джерела підвищеної небезпеки, внаслідок травми його визнано інвалідом. Наявність завданої шкоди встановлена судом, на підставі рішень судів, та з 1980 року відповідач сплачує йому відшкодування шкоди. На підставі рішень Комінтернівського районного суду від 14.02.2003 року та 23.09.2003 року, позивачем 13.01.2004 року було отримано автомобіль. Відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, наступний автомобіль можна отримати за наявності умови експлуатації не менше 10 років попереднього автомобіля. Оскільки на даний час сплинули 10 років з дня отримання позивачем першого автомобіля та він має висновок МСЕК по визначенню медичних показань для забезпечення інвалідів автомобілями він звернувся до відповідача ДП «Південна залізниця» з заявою про оплату витрат, пов'язаних з отриманням та підготовкою до експлуатації автомобіля ЗАЗ «Сенс» з ручним керуванням на дві руки та одну ногу виробництва Запорізького автомобільного заводу. Листом ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» від 03.02.2014 року йому було відмовлено в оплаті відповідних витрат.

Рішенням Комінтернівького районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» витрати на оплату спеціального транспортного засобу, а саме: вартість автомобіля ЗАЗ Сенс TF698K-20 у розмірі 143000 грн., шляхом перерахування коштів виконавцю ТОВ «Запоріжжя-Авто» із зазначенням виду платежу: «оплата за автомобіль ОСОБА_3»; виробничі витрати по переобладнанню автомобіля ЗАЗ Сенс TF698K-20 на ЗАЗ Сенс TF698K-L1 (автомобіль з ручним керуванням на дві руки і одну ногу) у розмірі 5239,06 грн., шляхом перерахування коштів виконавцю ПАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод» із зазначенням виду платежу: «оплата за переобладнання автомобіля для ОСОБА_3»; зобов'язано ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» здійснити перерахунок ОСОБА_3 грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228» та стягнути на користь ОСОБА_3 недоплачену частину компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за 2014 рік в сумі 66,78 грн.; зобов'язано ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» проводити ОСОБА_3 перерахунок грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля у розмірі 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, при кожному збільшенні прожиткового мінімуму, починаючи з 01.01.2015 року; зобов'язано ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» виплачувати ОСОБА_3 грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року, згідно постанови Кабінету міністрів України від 14.02.2007 року № 228, з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228». Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1483,05 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» звернулося з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд 1 інстанції, задовольняючи позовні вимоги, обґрунтовано виходив з того, що норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» на позивача не поширюються оскільки документи позивача не були прийняті Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, бо даний випадок не є нещасним випадком на виробництві, тому суд 1 інстанції обґрунтовано визнав законними та обґрунтованими вимоги позивача та стягнув витрати з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця».

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони правильні, обґрунтовані та відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, рішенням народного суду Комінтернівського району м.Харкова від 31.03.1980 року було встановлено вину відповідача - Куп'янського відділення Південної залізної дороги, як володільця джерела підвищеної небезпеки, в спричиненні каліцтва позивачу ОСОБА_3, якому встановлено ІІ групу інвалідності з 100% втратою професійної працездатності безстроково.

Також, 31.03.1980 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з Куп'янського відділення Південної залізничної дороги на користь ОСОБА_3 1030 рублів за купівлю транспортного засобу.

14.02.2003 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 шкоди за період з 01.07.2002 року по 01.12.2002 року єдиноразово в розмірі 144000,25 грн., в рахунок погашення шкоди з 01.12.2002 року по 146,85 грн., в місяць, здійснюючи перерахунок при підвищенні мінімальної заробітної плати, тарифної ставки, розміру пенсії, на побутовий догляд з 01.04.2001 року по 01.12.2002 року 511,75 грн., на побутовий догляд з 01.12.2002 року по 41,25 грн., щомісячно до внесення змін до законодавства, рахунок вартості автомобіля «Таврія-110270» єдиноразово 15190, 00 грн.; зобов'язано Південну залізницю виплачувати витрати на паливо, ремонт, технічне обслуговування автомобіля.

24.05.2005 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про стягнення з ДП «Південна залізниця» компенсації на бензин на 2004 рік в розмірі 52 грн. 71 коп., відповідача зобов'язано щорічно проводити виплату компенсації на бензин у встановлених законом розмірах, а з 01.01.2005 року - 142 грн.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно ч.1 ст. 1195 ЦК України юридична особа, яка завдала шкоду каліцтвом або іншим ушкодження здоров'я фізичній особи, зобов'язання відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ст. 1202 ЦК України, визначено порядок відшкодування шкоди.

Частиною 2 ст. 1202 ЦК України передбачено оплату спеціальних транспортних засобів шляхом стягнення додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, яку можна здійснити наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 визначено, якщо у потерпілого у зв'язку з ушкодженням здоров'я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч.4 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року.

Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється, підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що стягнення додаткових витрат потерпілого може бути проведено й на майбутній час у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. При стягненні сум витрат на протезування, придбання путівки на санаторно-курортне лікування, автомобіля суд повинен зазначити в рішенні, що присуджені суми підлягають перерахуванню відповідній організації, яка має надати ці послуги потерпілому.

Судом 1 інстанції правильно не прийняті до уваги заперечення представника відповідача - ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця» про те, що до спірних відносин повинен застосовуватися Порядок забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою КМУ від 19.07.2006р. № 999, яким не передбачено покладення обов'язків фінансування витрат, пов'язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації на володільця джерела з підвищеною небезпекою, оскільки, як встановлено судовим розглядом позивачу встановлено інвалідність внаслідок трудового каліцтва, але не нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у зв'язку з чим його документи не були прийняті Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Управління виконавчої дирекції фонду у Харківській області, а тому суд не мав підстав для покладення обов'язку по фінансуванню цих витрат саме на Фонд.

Крім того, посилання відповідача, що в даному Порядку зазначено, що особи, інвалідність яких настала унаслідок нещасних випадків невиробничого характеру, забезпечуються автомобілями на загальних підставах за рахунок державного бюджету, тобто обов'язок по фінансуванню витрат можливо покласти на Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації необґрунтоване, оскільки згідно довідки МСЕК ОСОБА_3 є особою, інвалідність якого пов'язана з трудовим каліцтвом, тобто інвалідність позивача отримана внаслідок трудового каліцтва, а тому у суду не було обов'язку покладати вказані витрати по фінансуванню на Департамент соціального захисту.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Цивільного Кодексу України, враховуючи при цьому, що у самому Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затверджений постановою КМУ від 19.07.2006р. № 999 передбачено також, що для фінансування витрат, пов'язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації залучаються також кошти з інших не заборонених законодавством джерел, які перераховуються безпосередньо виконавцю. Тобто даний Порядок не протирічить позовним вимогам ОСОБА_3 щодо покладення обов'язку щодо фінансування витрат саме на Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця».

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції про задоволення позовних вимог, а саме про стягнення витрат на оплату спеціального транспортного засобу, витрат на переобладнання автомобіля, грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, зобов'язання здійснити перерахунок грошової компенсації з відповідача - ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південна залізниця».

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не має.

Інші доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, ст.ст.314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» відхилити.

Рішення Комінтернівького районного суду м. Харкова від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді - А.П. Івах

В.В. Черкасов