АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 426/3246/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1560/К/16 суддя- Багрова А.Г.
Категорія - 27 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Зубакової П.В.

суддів: Барильської А.П., Михайлів Л.В.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5,

представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк „ПриватБанк" - Бродько Анатолій Іванович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернулось до ОСОБА_2 з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що згідно умов договору б/н, укладеного 21 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2, останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 31 січня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 24 828,02 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8828,50 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 12214,76 грн., комісія за користування кредитом -3784,76 грн. У зв'язку із цим позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену вище заборгованість, а також судові втрати по справі.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені.

Стягуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 24 828,02 грн. та судові витрати по справі у розмірі 248,02 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові, посилаючись на неврахування судом того, що під час укладення договору йому не було надано в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, що на його думку, порушує його права, як споживача. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі або інші докази отримання ним платіжної картки, а в анекті-заявці не вказано термін дії платіжної картки. Вважає, що судом не взято до уваги тієї обставини, що остання виплата по погашенню заборгованості здійснена 12.05.2008 року в сумі 1700 грн., після чого він знищив кредитну картку та не перераховував жодних платежів, а також те, що закінчення строку дії кредитної картки у березні 2013 року сфальсифіковано банком для переривання строків позовної давності, тому на його думку, позивачем подано позовну заяву після спливу строків позовної давності.

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» надав письмові заперечення на апеляційну скаргу та зазначив, що позов подано в межах позовної давності, на підтвердження чого надав інформацію про картку та рух коштів по картрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обгрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено договір № б/н , відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-7, 8-9).

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови і Правила надання банківських послуг, Пам'ятка клієнта та Тарифи Банку (а.с. 7).

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належно не виконує, в результаті станом на 31.01.2012 року має заборгованість у розмірі 24 828,02 грн., яка складається з: 8 828,50 грн. - заборгованість за кредитом; 12 214,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; заборгованість по комісії - 3 784,76 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2, в своїй заяві суду першої інстанції зазначає, що останній платіж за кредитним договором ним здійснено у травні 2008 року, отже з цього часу позивач довідався, або міг довідатися про порушення свого права, та мав право вимагати сплати заборгованості у межах трирічного строку позовної давності, тому просив застосувати строки позовної давності (а.с. 58).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанціїх виходив з того, що позивачем доведено факт укладення між сторонами договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку, користування відповідачем кредитними коштами, розмір заборгованості відповідає умовам договру та позов подано до суду в межах позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 висловив свою згоду про укладення кредитного договору саме у вигляді Заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта та Тарифів Банку, що підтверджується його підписом (а.с. 7).

ОСОБА_2 отримав картку НОМЕР_1 та ПІН-код до неї, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 7) та користувався нею, а тому колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ним платіжної картки.

Також, своїм підписом ОСОБА_2 підтвердив надання йому повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 7), що свідчить про те, що укладений сторонами кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", що спростовує доводи апеляційної скарги щодо обмеженням права позичальника на одержання необхідної інформації про умови кредитування.

Розмір заборгованості, визначений позивачем, ОСОБА_2 не оспорювався, а ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо розміру заборгованості за кредитним договором станом на 31.01.2012 року, яка підлягає стягненню з відповідача.

Доводи відповідача щодо пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як встановлено судом, відповідно до кредитного договору від 21 березня 2007 року ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6-7, 8-9).

Згідно з п. п. 3.1.1. та 3.1.3. Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказується на лицевій стороні картти (рік та місяць). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного на картці. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності на картрахунку грошових коштів для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій.

Відповідно до п.5.2, 5.3 Умов та правил надання банківських послуг погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або у безготівковому порядку із подальшим зарахуванням їх Банком на картрахунок держателя, а також договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строк та порядок погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками із встановленим обов'язковим мінімальним платежом наведений у Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Обов'язковий платіж включає плату за користування кредитом, передбаченому Тарифами і частину заборгованості за кредитом.

Згідно п. 5.4. Умов та Правил надання банківських послуг строк погашення відсотків за кредитом визнечено щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі сторонами визначено не пізніше останнього місяця, зазначеного на платіжній картці.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014р. у справі № 6-14 цс, зазначено, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Апеляційним судом перевірено строк дії картки, та встановлено, що картка НОМЕР_1, яка була видана ОСОБА_8 при укладені кредитного договору №б/н від 21.03.2007 року, діє до 03.2013 року, а тому позовна давність щодо повернення кредитних коштів починається з квітні 2013 року та сплаває у квітні 2016 року, у зв'язку із чим доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, передбачено, що якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Відповідно до п.5.6 Розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою» Умов та правил надання банківських послуг, які, як встановлено вище, є невід'ємною частиною кредитного договору, утримувач карти доручає банку списувати з будь-якого рахунку утримувача, відкритого в банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, в тому числі мінімального обов'язкового платежу, якщо він зазначений в заяві клієнта і в пам'ятці клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, по яким утримувач не являється належним поручителем. Списання грошових коштів здійснюється у відповідності до встановленого законодавством порядку (а.с. 96-зворот).

Картка № НОМЕР_1 діє до 03.2013 року, а тому до цього часу, як вже зазначалося вище, кредитний договір є чинним та ПАТ КБ «ПриватБанк» у межах цього договору уповноважений на договірне списання коштів з рахунків ОСОБА_2 для погашення простроченої заборгованості.

З виписки з особового рахунку по картці № НОМЕР_1 вбачається, що з рахунку відповідача в межах дії кредитного договору здійснювалося договірне списання коштів, а саме: 23 червня 2009 року (а.с.67-75).

При цьому, такі дії банку відповідачем не оскаржені, незаконними не визнані, тому на дані правовідносини розповсюджуються положення ч.ч.1,3 ст.264 ЦПК України, згідно яких позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, відрахування позовної давності до позовних вимог про стягнення відсотків та комісії, які мають погашатися щомісячними платежами, починається з моменту останнього списання коштів з рахунку боржника, тому підстави для застосування позовної давності відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: