Справа № 589/5204/16-ц
Провадження № 6/589/173/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі:

Головуючого судді Литвинко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Афанасенко Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка подання старшого державного виконавця Шосткинського міськрайонного управління юстиції ВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець звернулася до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, 08 серп ня ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Мотивуючи подання, державний виконавець зазначила, що у неї на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-н-54/09 від 16 червня 2015 року, виданий Шосткинським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Інвест Кредит Капітал" заборгованості в розмірі 7689,78 грн., судового збору в розмірі 19,23 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 7,50 грн. Виконавче провадження за даним виконавчим листом відкрито 15 січня 2016 року. Постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику за вих. № 1802 від 04 лютого 2016 року. Разом з тим, борг за виконавчим документом ОСОБА_2 не сплатив та за викликом до державного виконавця не з'явився.

Старший державний виконавець в судове засідання не з'явилася, направила на електронну адресу суду заяву, в якій підтримала вимоги подання, та просила розглядати подання за її відсутності, в звязку з неможливість прибути в судове засідання.

Крім того, державним виконавцем проігноровано вимогу суду про надання матеріалів виконавчого провадження, які стали підставою для внесення вищезазначеного подання.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить висновку про необхідність відмовити в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Так, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон України).

Положеннями ст.6 Закону України встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України та ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» такі питання вирішуються судом за поданням державного виконавця.

За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, встановлених судовим рішенням.

Оскільки поняття «ухилення» законодавчо не визначено та має оціночний характер, судова практика вважає ухиленням з об'єктивної сторони діяння або бездіяльність боржника, які полягають в навмисному чи іншому свідомому невиконанні обов'язку.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, важка хвороба, незадовільний фінансовий стан тощо).

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень та ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність обставин, за яких може бути встановлено обмеження, в тому числі і наявність умислу боржника на ухилення від виконання зобов'язань, покладається на суб'єкта подання - державного виконавця.

Разом з тим, як вбачається зі змісту подання державного виконавця та долучених до нього матеріалів, субєктом звернення не доведено, що ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання боргових зобовязань та має реальну змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Хоча державний виконавець у поданні зазначає, що на адресу боржника надсилалися виклики до виконавчої служби, однак матеріали подання не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що боржник викликався до виконавчої служби з метою забезпечення виконання рішення суду.

Сам же по собі факт наявності невиконаних зобов'язань та статус особи як боржника у виконавчому провадженні не може бути достатньою підставою для встановлення обмеження у виїзді за межі України.

Крім того, відповідно до вимог Інструкції до подання державного виконавця додаються копії виконавчого документа та постанови про відкриття виконавчого провадження.

В цей час згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (чинній на момент вчинення відповідної дії) копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного робочого дня боржникові рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного виконавця має бути долучено копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження, або конверта з цією копією, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення, а також опис документів виконавчого провадження.

Однак, з матеріалів подання вбачається, що до нього не долучено доказів як надсилання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, так і отримання боржником даної постанови, або ж докази відмови боржника від її отримання чи повернення документів з відповідною відміткою установи поштового звязку.

Більше того, до подання долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка датована 03 лютого 2016 року та копію супровідного листа від 15 січня 2016 року № 1141/8 про направлення боржнику копії постанови про відкриття провадження від 15 січня 2016 року. В самому ж поданні вказано, що постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику за вих. № 1802 від 04 лютого 2016 року. Тобто мають місце суперечності між змістом подання та матеріалами, долученими на його обґрунтування.

Також до подання не додано жодних доказів на підтвердження того факту, що боржник має реальну можливість виїхати за кордон, має закордонний паспорт, що унеможливить стягнення з нього боргу і призведе до порушення прав та інтересів стягувача у виконавчому провадженні.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що в матеріалах подання відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що боржник поінформований про наявність виконавчого провадження, свідомо ухиляється від його виконання, має можливість та намір покидати територію України і це перешкоджає виконанню рішення суду, а тому подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є передчасним та необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити.

На підставі ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", керуючись ст.ст. 209, 210, 293, 377-1 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця Шосткинського міськрайонного управління юстиції ВДВС Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області на протязі п'яти днів з дня отримання її копії через суд першої інстанції.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_3