Справа № 373/1114/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого - судді Залеської А.О.

за участі секретаря Руденко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просить визнати недійсним договір дарування 3/4 частини житлового будинку №27 по вул. Сковороди в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, який був укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 24 вересня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області і зареєстрований в реєстрі за №680, та стягнути з відповідача на її користь 17700 доларів США, що по курсу Національного банку становить 439491 грн.00 коп. та 24300 грн.00 коп. завдатку, а всього стягнути 463791 грн.00 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги та просили задовольнити їх, посилаючись на те, що позивач є інвалідом ІІ групи через психічне захворювання, для осмислення змісту правочину їй потрібен час, укладений договір дарування частини будинку не відповідав її внутрішній волі щодо правової природи та змісту правочину, оскільки вона мала намір укласти договір купівлі-продажу, який має відмінні від договору дарування істотні умови. Перед тим, як поставити підпис під договором у нотаріуса, вона запитала у брокера та відповідача чому їй на підпис дають договір дарування замість договору купівлі-продажу і їй розяснили, що така форма договору передбачає менші податки та обовязкові платежі, а суть договору не змінюється. Одразу після підписання оспорюваного договору позивач дізналась, що власник іншої 1/4 частини будинку ОСОБА_3 та члени його сімї мають ряд претензій до неї, як співвласника, зокрема щодо деяких приміщень, частина від яких за договором дарування відійшла їй. Крім того, ОСОБА_3 як співвласник мав право першочергової купівлі 3/4 частини будинку, оскільки в натурі ця частина не була виділена. В договорі дарування вказана менша ціна ніж та, про яку попередньо домовлялись сторони та яку насправді сплатила позивач, а тому переведення прав та обовязків покупця від неї до ОСОБА_3 не лише не лежить в площині договору дарування, а й матиме порушення її майнових прав. Крім того, позивач зазнала труднощі з оформленням земельної ділянки, оскільки в договорі дарування про наявність земельної ділянки під будинком, її площа та кадастровий номер взагалі нічого не вказано.

Представник позивача просив визнати договір дарування недійсним на підставі ст. 203 та 215 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають їх необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, посилаються на те, що основна домовленість між сторонами внаслідок укладання оспорюваного договору досягнута право власності від відповідача перейшло до позивача, а інші умови договору не є істотними. Представник відповідача вважає, що за необхідності можна було б визнати в судовому порядку договір дарування удаваним правочином і тоді суд закріпить ті умови, на яких насправді вчинено правочин.

Представник третьої особи ОСОБА_3- ОСОБА_7 позов підтримала.

Заслухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_8 та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

18 вересня 2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір завдатку за придбання обєкту нерухомості, згідно якого сторони зобовязуються укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна будинку, що знаходиться по вул. Сковороди №27/1 в м. Переяслав-Хмельницький. Сторони визначили ціну предмета купівлі-продажу 178 200 грн., та покупець передав а продавець отримав суму завдатку в розмірі 24300 грн.00 коп. (а.с.4-7).

За змістом вказаний договір завдатку є попереднім договором купівлі-продажу будинку. Він підписаний обома сторонами але не посвідчений нотаріально.

З цього попереднього договору вбачається, номер будинку - №27/1, без зазначення частки відчужуваного майна, що може мати місце лише в тому випадку, коли співвласник спільної часткової власності здійснив виділ своєї частки в окремий обєкт нерухомості.

24 вересня 2013 року сторони підписали договір дарування 3/4 частини будинку №27 по вул. Сковороди в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, який був складений та посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 Одночасно нотаріусом було проведено реєстрацію права власності ОСОБА_1, як спільної часткової власності, на 3/4 частини житлового будинку по вул. Сковороди, 27, м. Переяслав-Хмельницький Київської області (а.с.8-10)

Відповідно до тексту оспорюваного договору, його підписано в присутності нотаріуса, особу сторін установлено, їхню дієздатність та належність ОСОБА_2 3/4 частини житлового будинку, що відчужується, перевірено. Кадастровий номер земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок в договорі дарування не зазначений, площа земельної ділянки не визначена.

В момент укладання оспорюваного договору, а саме 24 вересня 2013 року ОСОБА_1 виплатила ОСОБА_2 решту обумовленої ціни за купівлю будинку - 17700 доларів США, що за курсом НБУ на дату підписання договору становило 153 900 грн. Вказані обставини підтверджується розпискою відповідача (а.с.17).

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є непрацездатною, інвалідом ІІ групи довічно, яка встановлена Васильківською міжрайонною психіатричною МСЕК з 02 січня 2004 року, що підтверджується довідкою серія №201373 та посвідченням № від 25 червня 2014 року серія ААИ№134493(а.с.19).

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою ст.203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Серед них: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним.

Всі перелічені у вказаних нормах підстави є ознаками відсутності в одного або обох учасників правочину вільного та безстороннього волевиявлення в момент його укладання.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З показань свідка ОСОБА_8 яка була посередником (брокером) при укладанні оспорюваного договору, встановлено, що позивач ОСОБА_1 мала намір купити виділену частину (3/4 частки) будинку по вул. Сковороди №27/1 в м. Переяслав-Хмельницькийз тим, щоб біля нього була відповідна земельна ділянка, де вона та її недієздатний син могли б проводити час. Під час огляду обєкта продажу відповідач вказав на територію земельної ділянки, якою при відчуженні частини будинку вона зможе безперешкодно користуватись як власник. Відповідач також запевняв позивача, що інший співвласник відношення до відчужуваної частини будинку не має, що між ними вже все розділено по закону. День огляду обєкта продажу відповідач вибрав такий, коли сусідів-мешканців іншої 1/4 частини будинку не було вдома і зясувати у них чи дійсно вони не мають ніяких претензій до частини будинку та земельної ділянки, на яку показав відповідач, не вдалось. Вже через кілька днів після підписання договору позивач прийшла до ОСОБА_8 з проблемами, про які дізналась від сусідів співвласників іншої 1/4 частини будинку. Потім ОСОБА_8 більш як рік вела перемовини між позивачем та відповідачем аби врегулювати всі питання по землі, технічному стані стін будинку, та інше. З показань свідка ОСОБА_8 також встановлено, що ОСОБА_2 просив її поговорити з ОСОБА_1 щоб укласти договір дарування замість договору купівлі-продажу, пояснивши, що так буде швидше і простіше, оскільки йому терміново треба були гроші. 24.09.2013 сторони прибули до контори нотаріуса ОСОБА_4, де ОСОБА_2 деякий час за зачиненими дверима спілкувався з нотаріусам сам на сам, а коли вийшов то подав позивачу підготовлений текст договору дарування. Позивач одразу запитала чому не договір купівлі-продажу, на що отримала відповідь, що це ні на що не впливає, а лише спрощує процедуру переоформлення будинку. ОСОБА_3 дуже поспішав і просив швидше завершити усі формальності. Тоді позивач за порадою брокера ОСОБА_8 відібрала у відповідача розписку про те, що він отримав від неї гроші в сумі 17700 доларів США в рахунок договору купівлі-продажу 3/4 частини будинку.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2014 року, визнано частково недійсним договір дарування 3/4 часток житлового будинку по вул. Сковороди, 27, в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, який укладений 24.09.2013 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в частині відчуження відповідної частини (3/4 часток) веранди та тамбура. (а.с.11-16).

Таким чином, в суді достовірно встановлено, що відповідач продав, а позивач купив 3/4 частини житлового будинку, яка належала йому на праві спільної часткової власності, земельна ділянка під частиною будинку не була відведена, про що продавець ОСОБА_2 не повідомив покупця ОСОБА_1 з метою приховати наявність спору з іншим співвласником 1/4 частини будинку щодо приміщень та меж земельної ділянки. Не повідомивши цих істотних обставин відповідач переконав позивача укласти договір дарування 3/4 частини будинку, щоб уникнути будь-якого спілкування з співвласником будинку ОСОБА_3, який до того ж згідно положень ч.1 ст. 362 ЦК України мав переважне право перед іншими особами на купівлю частки будинку у праві спільної часткової власності.

Оскільки, замість договору купівлі-продажу сторони оформили у нотаріуса договір дарування, ОСОБА_3 не може предявити до суду вимоги про переведення на нього прав та обовязків покупця.

За юридичною природою договір купівлі-продажу є оплатним договором, а договір дарування безоплатним.

На переконання суду договір вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

В розумінні ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням (ч.1 ст. 229 Цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що волевиявлення позивача ОСОБА_1 під час підписавши договір дарування з ОСОБА_2 не відповідало її внутрішній волі та бажанню купити будинок, вона погодилась на такий вид договору, будучи введеною відповідачем в оману щодо обставин, які впливають на укладання договору купівлі-продажу. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману позивачем доведено, а тому договір дарування необхідно визнати недійсним.

Оскільки договору купівлі-продажу 3/4 частини будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачені в рахунок виконання цього договору позивачем 24300 грн.00 коп. за договором завдатку та 17700 доларів США за розпискою, що станом на дату звернення до суду за курсом НБУ становить 439491 грн., в розумінні ч. 2 ст. 230 ЦПК України є збитками, яких позивач зазнала внаслідок введення її в оману. Ці суми підлягають стягненню з відповідача із застосуванням ст. 11 ЦПК України.

Позивач звільнена від сплати судового збору, при зверненні до суду з позовом його не платила, а тому суд, задовольняючи позов стягує судовий збір, з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 230 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-62, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : ОСОБА_3, Приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 3/4 частини житлового будинку №27 по вул. Сковороди в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та посвідчений приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрованим в реєстрі за №680.

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер : НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 24300 гривень та 17700 доларів США, що за курсом НБУ становить 439491 гривень, а всього стягнути 463791(чотириста шістдесят три тисячі сімсот девяносто одну) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 4637 гривень 91 копійка.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Залеська