печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та про припинення прав особи на частку в квартирі, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, просять визнати право власності та припинити право особи на частку в квартирі. В обґрунтування позову вказує на те, що приміщення АДРЕСА_1.

27 квітня 1983 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, в якому вони спільно набули ? частину вищевказаного приватного будинку придбаного 26 травня 1987 року. Вказаний будинок було придбано за кошти батьків позивача ОСОБА_1, однак як вказують позивачі покупцем в даному договорі було зазначено відповідача.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син, ОСОБА_2. 20 червня 1989 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У зв'язку з даними обставинами виник спір про щодо розподілу майна.

У судовому засіданні позивачі підтримали вимоги позовної заяви, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

Судом встановлено, що згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорту, дана квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 15 кв.м. і 8,4 кв.м. (а.с. 44).

Крім того, як встановлено судом і вказана обставина позивачем не заперечувалась, у спірні квартирі проживає також відповідач ОСОБА_3, дані обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_4.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. статті 355, 356 ЦК України власність двох чи більше із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись цими положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні права власності мають рівні права.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Як було встановлено, спірна квартира, співвласниками якої є дві особи, складається з двох ізольованих кімнат площею 15 кв.м. і 8,4 кв.м. Належна відповідачу частка у праві спільної власності сторін складає майже третину, а відтак твердження позивачки про те, що така частка є незначною, суд вважає помилковим.

Доказів, які б свідчили про відсутність об'єктивної можливості спільного користування сторонами належною їм квартирою суду не надано. Посилання позивачки на те, що відповідачка не проживає у вказаній квартирі, натомість самовільно вселила в одну з кімнат даного житлового приміщення невідому особу, є голослівними та не підтверджуються доказами. Крім того, вселення співвласником у житлове приміщення третьої особи без згоди інших співвласників тягне за собою інші правові наслідки, аніж позбавлення такого суб'єкта права власності на належну йому частину житла.

У відповідності до частини 1 статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Позовні вимоги, які стосуються ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки рішенням Печерського районного суду м.Києва у справі №2-1359 від 02 жовтня 1989 року визнано той факт, що позивач не є спільною дитиною ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

У зв'язку з вищевикладеним позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 183, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 79, 209, 212-215, 223, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та про припинення прав особи на частку в квартирі - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири позначеної в технічному плані під №2 приміщення АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя В.А. Писанець