Провадження №2/760/1023/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - А.І. Демидовська,

за участю секретаря - О.С. Шевченко,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Барвінківська сільська рада Малинського району Житомирського області про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просила визнати заповіт складний ОСОБА_3, посвідчений 14.11.2011 року секретарем Барвінківської сільської ради Малинського району Житомирського області та зареєстрований в реєстрі за №38 недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_3.

Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/2 частини будинку з відповідними господарським будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка в розмірі 0,30 га за цією ж адресою; ? частина двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач вказує, що коли вона звернулась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, їй стало відомо, що 14 листопада 2011 року померлим ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений секретарем Барвінківської сільської ради Малинського району Житомирського області, на все майно, яке знаходилось у його власності, на користь відповідача ОСОБА_2.

ОСОБА_1 зазначила, що вона переконана в тому, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 не міг адекватно оцінювати те, що з ним відбувалось, не розумів значення своїх дій. Таке переконання позивача базується на тому, що ОСОБА_3 був особою похилого віку, пережив інсульт, який вплинув на його психічний стан та потребував сторонньої допомоги.

У зв'язку з цим позивач стверджує, що у неї є всі підставі вважати, що в момент посвідчення заповіту її чоловік не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, беручи до уваги також і той факт, що за життя ОСОБА_3 повідомляв, що склав заповіт на відповідача, відповідно до якого останньому переходить у власність житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка в розмірі 0,30 га за цією ж адресою.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не зявився, проте через канцелярію суду надійшла заява від ОСОБА_2, в якій останній просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Третя особа - Барвінківська сільська рада Малинського району Житомирського області в судове засідання свого представника не направила, направила письмові пояснення в яких при вирішенні справи по суті покладалась на розсуд суду та просила справу розглядати у відсутність її представника.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_3 (чоловік позивача та дядько відповідача), помер ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 21913 (а.с. 5).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини будинку з відповідними господарським будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка в розмірі 0,30 га за цією ж адресою; ? частина двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що 14.11.2011 року померлим ОСОБА_3 було складено заповіт, яким своє майно заповідав на користь відповідача ОСОБА_2.(а.с. 6)

Вищевказаний заповіт було посвідчено секретарем Барвінківської сільської ради Малинського району Житомирського області Кондрачук Л.С., зареєстрований в реєстрі за №38.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій (або) не могла керувати ними, може бути визнана судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 кодексу, саме на момент вчинення правочину.

В свою чергу ст.212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи надані суду письмові докази по справі, враховуючи те, що заповіт, рукописний текст не належить померлому ОСОБА_3, беручи до уваги тяжкість захворювання померлого та його вплив на розумову діяльність, оскільки відповідачем було визнано позовні вимоги, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 230, 1233, 1254, 1257 ЦК України, ст. 57 Закону України «Про нотаріат», п. 20 Постанови Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Барвінківська сільська рада Малинського району Житомирського області про визнання недійсним заповіту - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, секретарем Барвінківської сільської ради Малинського району Житомирського області Кондрачук Л.С., зареєстрований в реєстрі за №38.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги особою, яка його оскаржує протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.І. Демидовська