АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/172/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2690/16Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві вказує, що він як суддя Оржицького районного суду Полтавської області розглядав справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, по якій 04.02.2015 року ухвалив рішення, яким повністю задовольнив позовні вимоги. З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_8, який подав апеляційну скаргу. 03.06.2015 року рішенням апеляційного суду Полтавської області ухвалене ним рішення від 04.02.2015 року було скасовано. У зв»язку з цим ОСОБА_3 поширив серед мешканців с. Оржиця Полтавської області недостовірну інформацію про те, що позивач ухвалив незаконне рішення, чим принизив його ділову репутацію як судді, знизив ступінь його службового престижу, чим завдав позивачу моральної шкоди, яка виразилася у тому, що позивач переживав з приводу скасування свого рішення, і ним було затрачено багато часу та зусиль для відновлення попереднього стану. Просив суд визнати такою, що не відповідає дійсності та такою, що завдала шкоди його діловій репутації негативна, неправдива інформація, розповсюджена ОСОБА_3, щодо незаконності його рішення серед жителів селища Оржиця Полтавської області; зобовязати ОСОБА_3 спростувати зазначену інформацію, тим самим шляхом яким вона була розповсюджена; стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено у звязку з їх безпідставністю.

Судові витрати по справі віднесені за рахунок держави.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 04 лютого 2015 року позивач по справі, як суддя під головуванням якого розглядалася цивільна справа № 543/1183/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, ухвалив рішення яким повністю задовольнив позовні вимоги позивача (а.с. 60).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року скасоване, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування - відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили.

ОСОБА_3 після ухвалення рішення апеляційним судом Полтавської області по цивільній справі ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, висловлювався серед мешканців селища Оржиця, що ОСОБА_2 ухвалив незаконне рішення по даній справі.

Зі змісту рішення апеляційного суду Полтавської області від 03.06.2015 року № 543/1183/14-ц вбачається, що підставою для скасування рішення суду ухваленого під головуванням ОСОБА_2 стало те, що це рішення ухвалено при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням або неправильним застосування норм матеріального або процесуального права ( ст. 309 ч.1, п.п.1,4 ЦПК України). До такого висновку суд апеляційної інстанцій прийшов, виходячи з того, що розгляд справи судом було проведено за неповним складом відповідачів, тобто не було залучено до розгляду справи спадкоємця першої черги ОСОБА_8.

Таким чином, рішення суду ухвалене під головуванням судді Смілянського Є.А. по цивільній справі № 543/1183/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, є незаконним, що встановлено відповідним рішенням суду апеляційної інстанції, тому ця обставина, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

ОСОБА_3 певному колу мешканців селища Оржиця Полтавської області повідомляв правдиву інформацію з приводу незаконності ухвалення під головуванням ОСОБА_2 рішення суду по цивільній справі № 543/1183/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування.

ОСОБА_2 як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи судом працює на посаді судді Оржицького районного суду Полтавської області, тобто є публічною особою на місцевому рівні.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки згідно положень Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_9 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_10 Європи про право на недоторканість приватного життя, зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З обмеженнями, зазначеними у ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, свобода гарантується не лише для позитивно сприйнятих і необразливих висловлювань, але й для таких, що ображають, обурюють, викликають неспокій, шокують і хвилюють державу або будь-яку частину її населення, цього потребують плюралізм, толерантність і відкритість демократичного суспільства. Отже, місцевий суд прийшов до висновку про те, що висловлювання відповідача ОСОБА_3 про те, що позивач ОСОБА_2 постановив незаконне рішення не є недостовірною інформацією, яка порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а є реалізацією права на свободу слова.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного позову є визнання такою, що не відповідає дійсності та такою, що завдала шкоди діловій репутації позивача негативна інформація, розповсюджена ОСОБА_3 щодо незаконності рішення суду серед жителів селища Оржиця Полтавської області, зобов»язання ОСОБА_3 спростувати зазначену інформацію тим самим шляхом, яким вона була розповсюджена, стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача завданої моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Місцевим судом встановлено факт розповсюдження ОСОБА_3 інформації щодо незаконності рішення суду серед жителів селища Оржиця Полтавської області, але вона не є такою, що не відповідає дійсності та такою, що завдала шкоди діловій репутації позивача. Отже, у даному випадку відсутня така обставина, яка передбачена підпунктом «в» пункту 15 вищевказаної постанови Пленуму для наявності юридичного складу правопорушення, а саме поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності, оскільки сукупності всіх вказаних обставин є підставою для задоволення позову.

Позивач є суддею Оржицького районного суду Полтавської області, тобто є публічною особою на місцевому рівні.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України «Про судоустрій і статус судів», який був чинним на час ухвалення судового рішення від 04.02.2015 року, суддя місцевого суду здійснює судочинство в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 27 цього Закону апеляційний суд здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

За змістом ст. 303 ч. 1 ЦПК України в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Отже, скасування рішення місцевого суду апеляційним судом у зв»язку з його незаконністю та необгрунтованістю з підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, передбачено процесуальним законом і не є негативною інформацією та такою, що завдала шкоди діловій репутації позивача.

Зі змісту рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 червня 2015 року, яким скасовано рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування, яке набрало чинності, вбачається, що підставою для його скасування стало те, що до участі у справі в якості відповідача не був залучений ОСОБА_8, який є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_11 та оспорює право позивача на спадщину і вказує, що він має право на спадкове майно після смерті матері.

Згідно п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Зі змісту рішення місцевого суду від 04.02.2015 р. не вбачається, що судом витребовувалася та досліджувалася спадкова справа.

Доводи позивача про те, що саме довідка Оржицької селищної ради від 02.06.2015 р. № 1230/02-36, до якої були внесені завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_11, яка померла 03.01.2002 р. проживала без реєстрації в будинку ОСОБА_8 по день смерті та перебувала на його утриманні, стала підставою для скасування рішення місцевого суду, не заслуговують на увагу, оскільки із рішення апеляційного суду вбачається, що підставою для скасування рішення місцевого суду стало те, що позов був пред»явлений до осіб, які право позивача на спадщину не заперечували, і не був притягнутий до участі у справі в якості відповідача спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_11, який оспорює право позивача на спадщину і вказує, що він має право на спадкове майно після смерті матері. Факт наявності спадкоємця першої черги, який оспорює право позивача на спадщину, є безспірним та тягне за собою дослідження обставин по справі за його участю, але по справі він не був притягнутий, зміст довідки Оржицької седищної ради від 02.06.2015 р. № 1230/02-36 також підлягає дослідженню, тому доводи позивача про внесення до довідки, яка не була предметом дослідження у суді першої інстанції, завідомо неправдивих відомостей є передчасними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд не встановив жодної обставини по справі, а лише послався на те, що позов є безпідставним, при цьому не обгрунтував своє рішення, не заслуговують на увагу, оскільки є надуманими, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що суд не взяв до уваги надані ним докази та його пояснення, не навів у рішенні мотивів чому він їх не приймає до уваги, оскільки зазначене не відповідає дійсності, місцевий суд при ухваленні судового рішення достатньо повно його мотивував, дав правову оцінку поясненням позивача у судовому засіданні, що вбачається зі змісту рішення.

Також не відповідають дійсності доводи позивача про те, що суд не вжив заходів щодо явки у судове засідання відповідача ОСОБА_3 в якості свідка, оскільки це не відповідає дійсності, з мотивувальної частини судового рішення вбачається, що місцевий суд вживав заходи щодо явки відповідача у судове засідання та допиту його в якості свідка, відповідач має вік 79 років, подав заяву, в якій послався на свій вік та небажання давати показання в якості свідка, як це передбачено ст. 52 ЦПК України (а.с. 130).

Також колегія суддів розцінює, як надуманими, доводи позивача про те, що неявка відповідача унеможливила встановлення обставин по справі та залучення доказів, зокрема він не зміг заявити клопотання про призначення судової психологофізіологічної експертизи, оскільки згідно ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати поцесуальні обов»язки незалежно від того, чи з»явився відповідач у судове засідання. Згідно ч. 1 ст. 130 ЦПК України сторони зобов»язані подати свої докази до суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С У Д Д І :