Справа № 369/3209/15 Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/2665/16 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 38 14.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Коцюрба О.П., Данілов О.М.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про поділ спадкового майна, -

ВСТАНОВИЛА:

8 липня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності частку майна в порядку спадкування.

Вважаючи вказане рішення незаконним, необгрунтованим, таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не виконано вимоги цивільного судочинства, не повно і не всебічно з'ясовано обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, що підтверджується доказами наявними в матеріалах судової справи, що були досліджені в судовому засіданні, яким суд надав неправильну оцінку, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та доводи апеляційної скарги вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_5, спадкоємцями першої черги після його смерті були: вона, дружина померлого - ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Діти померлого відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3

У визначений законом строк спадкоємці звернулись до нотаріальної контори із відповідною заявою, на підставі якої їм видані свідоцтва про право на спадщину після померлого Махині ВЛ, яке складалася із: однокімнатної квартири АДРЕСА_1; житлового будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки, на якій він розташований; автомобіля «Ауді 100», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1; автомобіля Газ 33021-2123 НГ, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіля «Фольксваген» Т5, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3; грошових вкладів з належними відсотками та компенсаційними виплатами.

Проте, в нотаріальному порядку не була поділена 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_4 та земельна ділянка, на якій будинок розташований, яка належала померлому на підставі спільної сумісної власності. Вказані об'єкти нерухомого майна зареєстровані на ім'я дружини померлого ОСОБА_3, яка нотаріуса про наявність цього майна не повідомила, документів щодо нього не надала, проти включення його до спадкового майна заперечує.

Посилаючись на наведене, просила визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаного майна в порядку спадкування.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з касаційною скаргою.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України від 10 лютого 2016 року встановлено, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення апеляційного суду від 15 вересня 2015 року було скасоване та направлено до апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та

докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів, переглядаючи апеляційну скаргу апелянта встановила наступні обставини.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_5

Із заявами про прийняття спадщини після смерті останнього, звернулися дружина померлого, його діти та мати померлого ОСОБА_2

Предметом спадкування було майно, що належало спадкодавцеві і яке складалося з: однокімнатної квартири АДРЕСА_1; житлового будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки, на якій він розташований; автомобіля «Ауді 100», 1994 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіля Газ 33021-2123 НГ, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2; автомобіля «Фольксваген Т5», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5; грошових вкладів з належними відсотками та компенсаційними виплатами. На зазначене майно спадкоємцям видано свідоцтва про право на спадщину відповідно до належних їм часток у ньому.

Разом з тим, ОСОБА_3, є власником житлового будинку АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 грудня 2004 року та земельної ділянки площею до 0,1000 га, яка розташована за вищевказаною адресою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний об'єкт нерухомого майна включає самочинні забудови, які відповідно до вимог чинного законодавства не прийняті до експлуатації, право власності на них, як на завершений об'єкт будівництва, не зареєстровано, а отже, відсутня можливість визнати і право власності за позивачем на частку у цьому майні.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_3 у встановленому законом порядку, а тому зазначене нерухоме майно не може вважатися самочинним та без припинення права власності ОСОБА_3 на зазначений об'єкт нерухомого майна суд позбавлений можливості визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 його частини в порядку спадкування, а оскільки остання не заявляла вимогу щодо визнання недійсним вищевказаного свідоцтва про право власності.

Натомість, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційній інстанції, та задовольняючи вимоги апелянта,колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Звертаючись до суду із указаним позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що житловий будинок АДРЕСА_4 та земельна ділянка, на якій він розташований, також входили до складу спадщини як майно, яке було набуте ОСОБА_3 у період шлюбу із сином позивача ОСОБА_5, а тому останній мав право на 1/4 його частини.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Таким чином, ОСОБА_2, як така, що прийняла спадщину після померлого сина, має право на відповідну частку майна померлого, яка йому належала на праві спільної сумісної власності, в порядку спадкування за законом, при цьому посилання суду першої інстанції на необхідність визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок від 23 грудня 2014 року, виданого на ім'я ОСОБА_3, та припинення права власності останньої на зазначений об'єкт нерухомості в даному випадку немає правового значення

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення про відмову в позові не ґрунтується на вимогах закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись: ст.ст.303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 скасувати та ухвалити по справі нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про поділ спадкового майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на ? частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: