Справа № 209/2777/16-ц
Провадження № 2/209/1373/16
"20" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Решетник Т.О.,
за участю секретаря - Золотих Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам"янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1 у рахунок погашення боргу за договором позики від 15.12.2014 року на користь ОСОБА_1 50 000 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач по справі ОСОБА_2 у грудні 2014 року звернулася до неї із проханням позичити їй грошові кошти. 15 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики коштів. Згідно до договору вона надала відповідачу по справі безпроцентну грошову позику у сумі 50 000 грн. Строк повернення боргу згідно з умовами договору встановлений до 15 грудня 2015 року. Після отримання грошей, що відбулося за участю свідка ОСОБА_3, відповідач по справі ОСОБА_2 власноруч уклала договір позики. Однак, в зазначений у договорі позики термін, ОСОБА_2 грошей не повернула. Під-будь яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. Намагання зустрітися з нею виявилися марними, що змусило позивача звернутися до суду для зaxисту порушеного права та вимагати в судовому порядку повернення суми боргу.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, заявила клопотання про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник позивача адвокат ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з чим суд, з урахуванням згоди представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15 грудня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується копією договору позики (а.с. 8).
Відповідно до п. 1. Договору позивач, як Позикодавець, передав відповідачу як Позичальникові позику в сумі 50 000 гривень готівкою.
Відповідно до п.2. Договору Позичальник зобов'язувався повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в Договорі, а саме до 15 грудня 2015 року.
Згідно змісту позовної заяви, позивач, як позикодавець, свої умови за Договором виконав надавши відповідачу ОСОБА_2 обумовлену Договором суму позики, в присутності свідка ОСОБА_3
В контексті викладених відносин, судом встановлено, що спірні правовідносини по справі врегульовані Цивільним кодексом України.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Нормами статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідачем сума заборгованості не спростована.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд у відповідності до ст.ст. 11, 88 ЦПК України приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають та покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 223-226, 232 ЦПК України,
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 у рахунок погашення боргу за договором позики від 15.12.2014 року 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень.
Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська.
Cуддя Т.О. Решетник