Справа № 415/4755/15-ц
Провадження № 22ц/782/990/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, грудня місяця, 21-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Дронської І.О., Карташова О.Ю. за участю секретаря: Попової Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа - орган опіки і піклування Лисичанської міської ради, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування свого позову позивач посилалась на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Лисичанського міського суду. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина перебуває у позивачки на утриманні, відповідач допомоги на утримання дочки не надає, участь у вихованні не приймає. Дитина за своїм віком потребує постійного батьківського піклування. Для цього необхідні кошти та підвищена увага до потреб дитини. Батько дитину не відвідує, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Рішенням Лисичанського міського суду від 04 січня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Станом на 13.07.2015 року заборгованість по аліментам складає 6447 грн. 37 коп. Тому просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позов було прийнято судом до розгляду, рішенням суду від 29 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Позивач не погодилась із таким рішенням суду першої інстанції і надала на нього апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів приходить до висновків про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги частково.

Так, статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 10, 60 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів, що відповідач ухиляється від спілкування з дитиною, оскільки наявний факт заперечення відповідачем позовної заяви, його активна позиція щодо намагання в подальшому брати участь у вихованні дитини, часткова сплата коштів на утримання дитини на користь позивачки, що підтверджується квитанціями (а.с.125,126,134), що свідчить в сукупності про його інтерес до дитини як батька. Крім того, вирішуючи спір суд погодився з останнім висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської ради, оскільки він був винесений на достатніх правових підставах, мотивований та містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню доньку і захисту її інтересів, крім того суд врахував, що у відповідності до ч. 3 ст. 9 "Конвенції про права дитини" дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів у цілому погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що винна поведінка відповідача все ж таки не дає достатніх підстав для винесення рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, адже позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Доводи апеляційної скарги про необхідність вжиття заходів у інтересах дитини саме шляхом позбавлення батьківських прав висновків суду першої інстанції не спростовують, адже з матеріалів справи вбачається, що відповідач вживав та вживає певні заходи для погашення заборгованості зі сплати аліментів (а.с.53, 124, 108, 124-126), зацікавлений у збереженні своїх батьківських прав, намагається їх реалізовувати - таке збереження його прав, на думку членів колегії суду буде відповідати і інтересам дитини. Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) є визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, колегія суддів бере до уваги і акт органу опіки, у якому містяться доводи про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, що буде більшою мірою сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховує об'єктивні перешкоди, що заважають батькові реалізовувати свої обов'язки - віддалене проживання, проведення АТО. У пунктах 15- 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» є роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Проте, оскільки певні винні дії батька, зокрема що призвели до виникнення заборгованості по сплаті аліментів є доведеними, а відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із батьків або обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків - то колегія суддів вважає за доцільне вжити саме такі заходи, змінивши при цьому оскаржуване рішення суду.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 листопада 2016 року змінити, доповнивши його після слів «залишити без задоволення» наступним реченням:

«Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на орган опіки та піклування Лисичанської міської ради в особі служби у справах дітей Лисичанської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов'язків»

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: І.О. Дронська

О.Ю. Карташов