Справа № 452/2875/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"29" грудня 2016 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,
з участю секретаря Добрянського І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом зняття арешту та заборони відчуження,
ОСОБА_1 10 листопада 2016 року пред'явила позов до Самбірського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про визнання неправомірними дій щодо накладення на підставі судового наказу, виданого 19 лютого 2009 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, арешту та заборони відчуження всього майна за адресою: АДРЕСА_1, яке належить їй, позивачу, і усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження майном шляхом зняття арешту і заборони відчуження вказаної квартири.
У обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власником вказаної квартири, і маючи намір розпорядитися належним їй майном, звернулася до нотаріуса, де їй було повідомлено, що на належне їй майно накладено арешт відділом ДВС Самбірського МРУЮ на підставі зазначеного судового наказу та із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомо, що ОСОБА_2 є власником майна, на яке накладено арешт та заборону на відчуження, однак такий ніколи не був власником вказаної квартири, бо таким власником з 1993 року є вона ОСОБА_1
Згідно судового наказу № 2-н-10 виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області 19 лютого 2009 року та постанови про відкриття виконавчого провадження примусове стягнення проводиться із ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк», тобто стягнення проводиться не з неї, а з іншої особи, а тому арешт та заборона на відчуження не мали бути накладені на належне їй майно, однак державний виконавець наклав арешт на її майно, не з'ясувавши фактичного власника.
Такі дії з боку відповідача є порушенням її прав на власність охоронюваних законом, власник може бути позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Під час попереднього судового засідання відповідача - Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області замінено належним відповідачами - ПАТ «ВіЕйБі Банк» і ОСОБА_2
Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог та не заперечення проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог.
Представник відповідача ПАТ «ВіЕйБі Банк», який був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за відсутності його представника, і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.
Із судового наказу № 2-н-10, виданого 19 лютого 2009 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, та постанови про відкриття виконавчого провадження відомо, що примусове стягнення проводиться з ОСОБА_2 в користь Всеукраїнського Акціонерного Банку (ВАТ ВіЕйБі Банк) 18 460 доларів США 84 центи, 13 140 грн. 67 коп. боргу за користування кредитом, 776,45 грн. судових витрат та 15 ,00 грн. витрат на ІТЗ ( а. с. 3, 4).
Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта видно, що 4 червня 2009 року реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 8778241 на підставі судового наказу 2-н-10 від 19.02.2009 року, виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області, відділом ДВС Самбірського МРУЮ накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої вказаний ОСОБА_2 (а.с. 4).
Однак, із реєстраційного посвідчення та довідки, виданих Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.06.1993 року та 17.10.2016 року відповідно, відомо, що кооперативна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в цілому за ОСОБА_1 на праві особистої власності на підставі рішення Самбірського міськвиконкому від 16 грудня 1986 року за реєстром № 480 та довідки кооперативу про повну сплату вартості квартири (а.с. 5).
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном та відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.
Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26 цс 13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Також, у п. 19 вказаної Постанови зазначено, що ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що у зв'язку із накладеним арештом на нерухоме майно, яке на законній підставі належить позивачу, порушується її право власності, оскільки вона не має можливості належно користуватись цим майном чи розпорядитись ним, а тому таке право позивача підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту.
Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 - 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, накладеного Самбірським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, на підставі судового наказу 2-н-10, виданого 19 лютого 2009 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області та зареєстрованого 4 червня 2009 року реєстратором - Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження 877824.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення відповідачем

може бути подана заява про його перегляд.

Суддя