У Х В А Л А

19.12.16 р. м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Фастовця В.М.,

при секретарі Гавриленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, треті особи Міністерство внутрішніх справ, Головне Управління національної поліції України у Луганській області, Лисичанський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, Генеральна прокуратура України, Прокуратура Луганської області, Лисичанська місцева прокуратура про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури.

Позивачем заявлене клопотання про призначення у справі судово-психологічної експертизи, посилаючись на те 09.01.2013 р. старшим слідчим СВ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області (зараз Лисичанський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області) ОСОБА_2 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000067 від 09.01.2013 р. з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_3 з фабулою наступного змісту: «11.05.2010 р. приблизно о 14 годині невстановлена особа, знаходячись за адресою: м. Лисичанськ, проспект Леніна, 102/88, зловживаючи довірою ОСОБА_3, під приводом займу коштів шляхом обману заволоділа належними йому грошима в сумі 36000 доларів США, чим заподіяла йому матеріальний збиток у великому розмірі.»

05 лютого 2014 р. слідчий Борис В.В. постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення змінив кваліфікацію з ч.3 ст. 190 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України.

05 лютого 2014 року слідчий Борис В.В. повідомив його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та допитав в якості підозрюваного. Позивач не визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, так як ніякого злочину щодо ОСОБА_3 не скоював, коштів у розмірі 36 000 доларів США у потерпілого в борг не брав, розписки не писав і ОСОБА_3 не надавав.

07.02.2014 р. старший слідчий СВ Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській обл. ОСОБА_2 погодив своє клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з прокурором прокуратури м. Лисичанська ОСОБА_4 та подав його до Лисичанського міського суду на розгляд.

Слідчий суддя Лисичанського міського суду Горбатенко О.В. ухвалою від 11.02.2014 р. задовольнив клопотання слідчого Борис В.В. та застосував до підозрюваного ОСОБА_1, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 11 лютого 2014 р. до 12 квітня 2014 р. включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 11.02.2014 р. про обрання йому в якості запобіжного заходу тримання під вартою, за його вимогою захисник ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Луганської обл.. з вимогою скасувати ухвалу суду першої інстанції від 11.02.2014 р. та постановити нову ухвалу про застосування до ОСОБА_1, в якості запобіжного заходу особисте зобовязання.

Апеляційна скарга частково була задоволена ухвалою від 18 лютого 2014 р. Апеляційний суд Луганської обл. скасував ухвалу слідчого судді Лисичанського міського суду Луганської області від 11 лютого 2014 року про обрання в якості запобіжного заходу тримання під вартою, та постановив нову ухвалу, якою обрав ОСОБА_1, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби з 18.02.2014 р. по 19.04.2014 р.

В подальшому ухвалою слідчого судді Лисичанського міського суду Горбатенко О.В. від 10.04.2014 р. було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Лисичанського МВ ОСОБА_2 і ОСОБА_1, подовжено строк тримання під домашнім арештом з 18 квітня 2014 р. до 05 травня 2014 року включно.

Прокурор м. Лисичанська ОСОБА_6 своєю постановою про подовження строку досудового розслідування від 01 квітня 2014 р. подовжив строк досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000067 до трьох місяців, тобто до 05 травня 2014 року.

29.04.2014 р. слідчим Борис В.В. було складено обвинувальний акт, відповідно до якого ОСОБА_1, обвинувачувався в скоєнні умисних протиправних дій, які виражалися в заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) потерпілого ОСОБА_3 в розмірі 36 000 доларів США, що є особливо великим розміром, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Даний обвинувальний акт затверджено старшим прокурором прокуратури м. Лисичанска ОСОБА_4, і кримінальне провадження було скеровано до Лисичанського міського суду для розгляду по суті.

Лисичанським міським судом після 05 травня 2014 р., часу закінчення строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_1 у вигляді тримання під домашнім арештом, даний запобіжний захід не продовжувався, та інший не обирався. Але, незважаючи на це, він своєчасно з'являвся до Лисичанського міського суду, щоб довести, що я ніякого злочину стосовно ОСОБА_3 не скоював, а останній його обмовляє, щоб незаконно заволодіти коштами у розмірі 36 000 доларів США шляхом отримання через суд обвинувального вироку.

Вироком Лисичанського міського суду від 28 березня 2016 р. ОСОБА_1, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - виправдано у звязку із недоведеністю події злочину.

Незважаючи на те, що вирок суду першої інстанції від 28 березня 2016р. є законним, і обґрунтованим наявними і дослідженими в ході судового слідства доказами, прокурором Лисичанської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_8, діючим в інтересах потерпілого ОСОБА_3, були подані апеляції.

Ухвалою від 18 липня 2016 р. Апеляційного суду Луганської обл. апеляційні скарги з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні Лисичанської місцевої прокуратури ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 залишені без задоволення, а вирок Лисичанського міського суду від 28 березня 2016 року, яким ОСОБА_1, виправдано у звязку з недоведеністю події злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, - залишено без змін.

Незаконні дії органу досудового слідства і прокуратури тривали з 09 січня 2013 року ( часу відкриття кримінального провадження ) до 18 липня 2016 року ( часу винесення ухвали судом апеляційної інстанції), тобто на протязі трьох років і шести місяців. ОСОБА_1 незаконно знаходився під вартою з 11 лютого 2014 року до 18 лютого 2014 року, а з 18 лютого 2014 року до 05 травня 2014 року під домашнім арештом. У зв'язку з цими грубими порушеннями моїх прав і свобод він весь цей час знаходився в стані неймовірного душевного болю та страждань. До цього часу не може поновити рівновагу свого душевного стану і для цього потрібен буде тривалий час .

Отримавши 05 лютого 2014 року від слідчого Борис В.В. повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, він одночасно отримав і психологічний шок. ОСОБА_1 не міг повірити, що його можуть ні за що, просто так, притягнути до кримінальної відповідальності. До цього часу він вважав, що такого взагалі не може бути, що слідство повинно розібратися спочатку винен він чи ні, потім , коли не буде сумнівів у скоєнні мною правопорушення вже вирішувати питання про мою відповідальність. В житті все це сталося навпаки. Слідчий Борис В.В. провів судово-почеркознавчу експертизу по розписці від 11.05.2010 року за відсутністю необхідних зразків почерку та підпису ОСОБА_1 Вважає, що це було зроблено умисно, що проведення такої експертизи у відсутність необхідних зразків було домовлено з експертами. Про долучення до матеріалів кримінального провадження зразків почерку та підпису і їх використання при проведенні судово - почеркознавчої експертизи , слідчий Борис В.В. не бажав навіть слухати і відмовив ОСОБА_1 та його захисникові в цьому. Висновок експерта про те, що розписку від 11.05.2010 року писав та підписував ОСОБА_1, для нього був не очікуваним . Знаючи, що він цієї розписки не писав, ознайомившись з висновком експерта , ОСОБА_1 переніс шок. В той же час слідчий Борис В.В. ,отримавши такий висновок експерта , достовірно знаючи, що він отриманий з порушеннями проведення цієї експертизи, незаконно повідомив йому про підозру у скоєнні особливо тяжкого злочину, а також звернувся до Лисичанського міського суду з клопотанням про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, хоча в цьому не було ніякої необхідності. Він ніколи не порушував закону, був і залишився законослухняним громадянином.

З 05 лютого 2014 року позивач не міг жити і радіти життю, сім`ї , роботі , не міг спати і весь час думав про те, що він притягнутий до кримінальної відповідальності, що станеться далі з ним та його дружиною, сином.

11 лютого 2014 року несподівано для позивача Лисичанський міський суд обрав запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і в залі суду мене взяли під варту, він опинився в ІВС Лисичанського міського відділу , де переніс психологічний стрес. ОСОБА_1 не міг повірити в те, що суд так просто розпорядився його подальшою долею. Не скоюючи ніякого злочину він опинився в одній камері поряд з особами, які скоїли такі дії , що травмувало мене психологічно. Але здебільшого на його психологічний стан вплинула сама обстановка камери та ізолятора тимчасового утримання злочинців, порядок утримання, неможливість вільного спілкування, відсутність свободи. Враховуючи наявність у нього хронічних захворювань, знаходитися в камері за таких умов фізично було дуже важко. Психологічний стан був ще гірший , бо він переносив в цей час неймовірні душевні страждання , його турбувала подальша судьба і те, що його родина залишилася без нього, без засобів на існування.

Коли його звільнили з-під варти і застосували до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то до його душевних страждань додалися додаткові хвилювання. ОСОБА_1 залишився без роботи перебуваючи під домашнім арештом до 05 березня 2014 року, бо в м. Лисичанську не міг працевлаштуватися. Притягнення його до кримінальної відповідальності негативно вплинуло на репутацію,честь, гідність. На нього з осудом дивились місцеві жителі, знайомі, сусіди , бо їм стало відомо про притягнення його до кримінальної відповідальності і вони стали сторонитися, відмовляли йому в спілкуванні з ними. В м.Лисичанську ОСОБА_1 знало багато людей враховуючи що весь час він працював водієм автобусу. Таку зміну у відносинах він дуже тяжко переносив психологічно, відчував якийсь душевний неспокій, несправедливість. Більшого позору він в своєму житті ніколи не переносив.

У зв'язку з нервовими стресами та душевними переживаннями у нього погіршився стан здоров'я , але він не мав матеріальної змоги стаціонарно пролікуватися. ОСОБА_1 був фактично ізольований від звичної для нього професійної самореалізації, від виконання звичних обов'язків матеріально утримувати дружину і матір, внаслідок чого у нього знизився рівень моральної самореалізації, виникло почуття непотрібності, безпомічності та страх за майбутнє.

В ході судового слідства судом було призначено дві комісійні судово-почеркознавчі та криміналістичні експертизи , які прийшли до однакового висновку, що розписка від 11.05.2010 року написана і підписана не ОСОБА_1, а іншою особою. На виконання цих експертиз судом експертам були надані в достатній кількості зразки його почерку та підписів. Завдяки цим висновкам у мене з'явилася надія на справедливе і законне судове рішення по справі.

Враховуючи ступінь вини органу досудового слідства, прокуратури у зв'язку з притягненням його незаконно до кримінальної відповідальності за скоєння особливо тяжкого злочину, якого він не скоював ; враховуючи глибину його фізичних і душевних страждань на протязі дуже тривалого часу; виходячи з принципів розумності і справедливості він вимагає відшкодування моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., хоча розуміє, що навіть цим розміром грошей неможливо компенсувати йому ті душевні страждання , які він переніс і переносить до цього часу.

Вважає за необхідне просити суд про проведення судово-психологічної експертизи, щоб експертним шляхом довести суду наявність перенесених ним моральних страждань, як психологічної основи моральної шкоди, та визначення розміру компенсації завданої моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту.

Вислухавши думку осіб, що приймають участь у справі, суд вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, оскільки для вирішення зазначеного питання необхідні спеціальні знання та на вирішення експертів поставити питання:

1.Чи спричинені позивачу ОСОБА_1 незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності в якості обвинуваченого 05.02.2014 року за ч. 4 ст. 190 КК України моральні страждання, як психологічна основа моральної шкоди, та яка рекомендована сума компенсації за завдання цієї шкоди, враховуючи, що вироком Лисичанського міського суду від 28.03.2016 р. ОСОБА_1 виправдано у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення?

2.Чи спричинені позивачу ОСОБА_1 у звязку із незаконним застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 11.02.2014 р. до 18.02.2014 р., обраного йому ухвалою Лисичанського міського суду від 11.02.2014 р. моральні страждання, як психологічна основа моральної шкоди, та яка рекомендована сума компенсації за завдання цієї шкоди?

3.Чи спричинені позивачу ОСОБА_1 моральні страждання у зв'язку з незаконним обранням йому запобіжного заходу у вигляді тримання під домашнім арештом ухвалою Апеляційного суду Луганської обл. від 18.02.2014 р., і перебування його під домашнім арештом з 18.02.2014 року до 05.05.2014 року, як психологічна основа моральної шкоди, та яка рекомендована сума компенсації за завдання цієї шкоди?

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.143, 144, 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Призначити у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури судово-психологічну експертизу, провадження якої доручити судовим експертам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз (м. Одеса, вул.. Ланжеронівська, буд.21, тел. 048-722-84-59), попередивши про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

На вирішення експертів поставити питання:

4.Чи спричинені позивачу ОСОБА_1 незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності в якості обвинуваченого 05.02.2014 року за ч. 4 ст. 190 КК України моральні страждання, як психологічна основа моральної шкоди, та яка рекомендована сума компенсації за завдання цієї шкоди, враховуючи, що вироком Лисичанського міського суду від 28.03.2016 р. ОСОБА_1 виправдано у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення?

5.Чи спричинені позивачу ОСОБА_1 у звязку із незаконним застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 11.02.2014 р. до 18.02.2014 р., обраного йому ухвалою Лисичанського міського суду від 11.02.2014 р. моральні страждання, як психологічна основа моральної шкоди, та яка рекомендована сума компенсації за завдання цієї шкоди?

6.Чи спричинені позивачу ОСОБА_1 моральні страждання у зв'язку з незаконним обранням йому запобіжного заходу у вигляді тримання під домашнім арештом ухвалою Апеляційного суду Луганської обл. від 18.02.2014 р., і перебування його під домашнім арештом з 18.02.2014 року до 05.05.2014 року, як психологічна основа моральної шкоди, та яка рекомендована сума компенсації за завдання цієї шкоди?

Надати для проведення експертизи матеріали цивільної справи, диск із аудіозаписом судових засідань і показань свідків, медичну документацію позивача.

Оплату експертизи покласти на позивача ОСОБА_1.Зобовязати ОСОБА_1 надати експертам для проведення експертизи всю необхідну документацію.

Провадження у справі зупинити до отримання висновків експерта.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: