Справа № 504/2976/16-ц
У Х В А Л А

02.11.2016смт. Доброслав

Суддя Комінтернівського районного суду Одеської області Вінська Н.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Комінтернівського районного суду Одеської області надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення незаконної житлової прибудови на спільній межі земельних ділянок..

Розглянувши подану заяву, позовну заяву з додатками приходжу до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову виходячи з такого.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено непорушність права власності, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Пунктом 1 частиною 1 статті 15 ЦПК України визначена компетенція судів, щодо розгляду цивільних справ та визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Із змісту позовних вимог позивачки вбачається наявність спірних цивільно-правових відносин які стосуються забудови відповідачкою земельної ділянки.

Однак позивачем в даний час не ставиться питання про право власності майна, в звязку з чим позов має немайновий характеру та поданий без визначення його ціни.

З огляду на наявність немайнового спору вимоги представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії щодо майна є недоречним, та є такими, що не підлягають задоволенню.

При постановленні ухвали суд приймає до уваги вимоги п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» якими визначено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 152 ЦПК України, та передбачають, що позов може бути забезпечений шляхом 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Згідно ч. 3 вказаної статті визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, посилання позивача про можливі негативні наслідки у разі не вжиття забезпечення позову у вигляді арешту земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки питання про право власності не є предметом даного спору.

При постановлені ухвали суд приймає до уваги відсутність ціни позову що робить неможливим застосування застави, як засобу запобігання зловживанню забезпеченням позову, розмір якої не може бути більшим за розмір ціни позву.

Відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

Відповідно до ч. 3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі вищевикладеного відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 321 ЦК України, керуючись ст.ст. 15, 151-153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: Н.В.Вінська