АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/4432/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Бездітко В.М., Довгаль А.П.

при секретарі Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа: Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.04.2007 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №220/ФКВ-07, згідно з умовами якого ОСОБА_4 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 120000,00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 06.04.2007 р. по 05.04.2027 р. ОСОБА_4 свої зобов'язання за Кредитним договором повністю виконав.

30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку», відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) ОСОБА_5 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого ОСОБА_4 замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Тому ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №220/ФКВ-07 від 06.04.2007 р.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором про надання кредитних коштів, було укладено Іпотечний договір №220/Zфквіп-07 від 06.04.2007 р. за яким іпотекодавець ОСОБА_3 передав у іпотеку належне йому нерухоме майно: 4-кімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки позичальник ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконував, станом на 27.07.2015 р. за ним наявна заборгованість у сумі: 3 611167,97 грн.: сума заборгованості за кредитом 2 439039,86 грн.; сума заборгованості за відсотками 1 129600,69 грн.; комісія за ведення кредиту 42527,42 грн. Позивач вважає, що в рахунок виконання основного зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно п.4.4. іпотечного договору, у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених п.4.1 даного договору іпотеки, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним із способів, а саме: шляхом прийняття Іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобов'язання.

В звязку з цим просив в рахунок погашення заборгованості відповідача в сумі 3 611 167, 97 грн.: сума заборгованості за кредитом 2 439 039, 86 грн.; сума заборгованості за відсотками 1 129 600, 69 грн.; комісія за ведення кредиту 42 527, 42 грн. за кредитним договором № 220/ФКВ-07 від 06.04.2007 р. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 4-кімнатну квартиру, загальною площею 101,2 кв.м., житловою площею 75,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2007 р., шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк». Також позивач просив визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на: 4-кімнатна квартира, загальною площею 101,2 кв.м., житловою площею 75,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та всі судові витрати по справі покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що договір іпотеки був укладений 06.04.2007 р. і на час укладення договору діяв Закон України «Про іпотеку» у редакції від 23.02.2006 р. Відповідно до змісту ст. 37 зазначеного Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Таким чином, підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі права власності є окремий договір. Згідно ч.3 ст.36 Закону «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст.37 Закону «Про іпотеку», так і право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу на підставі ст.38 Закону «Про іпотеку». У застереженні до іпотечного договору такий спосіб, як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, бути вказаним не може. Застереження не є договором, а тому не може бути визнане правовстановлюючим документом, в той час як договір про задоволення вимог заставодержателя таким документом є згідно ч.1 ст.37 Закону «Про іпотеку» та пункту першого Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» від 07.02.2002 p. №7/5. Крім того, розділом 4 іпотечного договору №220/Zфквіп-07 від 06.04.2007 р. не передбачено механізму звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на підставі рішення суду. Вважає, що у позивача відсутні підстави для пред'явлення вимог щодо набуття права власності на іпотечне майно, тому в задоволенні позову просив відмовити. Також подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій враховуючи вимоги п.п.2.4., 2.6. кредитного договору та трирічний строк позовної давності, зазначив, що позивач може отримати не більше ніж 63000 доларів США або 1406790,00 грн.

Третя особа Національний банк України в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, подали письмові пояснення, в яких просили задовольнити позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» в повному обсязі (а.с.116-121).

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 18 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа: Національний банк України про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16.

Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №220/ФКВ-07, згідно з умовами якого ОСОБА_4 надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 120 000,00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 06.04.2007 р. по 05.04.2027 р.(а.с.106-112).

Того ж дня, 06 квітня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором, між ТОВ «Український промисловий банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) був укладений Іпотечний договір №220/Zфквіп-07 (далі - Іпотечний договір), згідно умов якого предметом іпотеки було встановлено 4-кімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 (а.с.15-17).

30.06.2010 р. між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку», відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає ОСОБА_5 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого ОСОБА_4 замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях (а.с.24-29).

Таким чином, позивач набув право вимоги за кредитним договором № 220/ФКВ-07 від 06.04.07р.

Пунктом 4.3 Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється трьома шляхами: 1) на підставі рішення суду; 2) виконавчого надпису нотаріуса; 3) або згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього Договору.

На підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса п.4.5 Іпотечного договору реалізація Предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу Предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього Договору, а саме у відповідності до вимог п.п. 4.4.; 4.4.1.; 4.4.2. Іпотечного договору - передбачалось, що Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги або шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання Основного зобовязання і цей Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки, або шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, умовами укладеного 06 квітня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 Іпотечного договору №220/Zфквіп-07 передбачалось, що на підставі рішення суду звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється тільки шляхом продажу Предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки 4-кімнатну квартиру, загальною площею 101,2 кв.м., житловою площею 75,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.04.2007 р., шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк».

Згідно ст. 37 Закону країни «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Умовами договору іпотеки не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк».

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛ А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»- відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді