№ 207/4390/15-ц
№ 2/207/104/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі головуючого судді : САВЧЕНКА В.О.

при секретарі : МОСПАН С.Б.

за участі представника позивача : адвоката ОСОБА_1

. та представника відповідачки : адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом П О Н О М А Р Е Н ОСОБА_3 до П О Н О М А Р Е Н К О ОСОБА_4, третя особа Баглійська районна рада м. Дніпродзержинська про усунення перешкод щодо участі в вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2015 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська надійшла позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Баглійська районна рада м. Дніпродзержинська про усунення перешкод щодо участі в вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

В цій позовній заяві ОСОБА_5 просив суд прийняти його позовну заяву до розгляду та задовольнити позов наступним чином.

Зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в його спілкуванні з їх спільним сином.

Визначити наступні способи його участі у вихованні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - особисте спілкування:

побачення щотижнево з 18.00 год. п'ятниці до 18.00 год. неділі за місцем його, тобто позивача, проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2;

спільний відпочинок: першу половину літа дитина проводить з батьком; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком.

в день його побачення з сином, він має право забирати сина з дому особисто.

Зобов'язати ОСОБА_6 за два дні до дня його зустрічі з сином, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Позовні вимоги ОСОБА_5 просив суд задовольнити на підставі ст. 158, ч. 2, 3 ст. 157 СК України, статей 4, 5, 24, 137 ЦІЇК України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 вказав, що 05.11.2011 р. між ним, тобто позивачем ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб. 25.04.2012 р. у них народився син ОСОБА_7

23.06.2015 р. рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ у справі за № 207/2373/15-ц р. було розірвано шлюб між ним та відповідачкою.

Після розірвання шлюбу їх син ОСОБА_8 став проживати разом з відповідачкою ОСОБА_6 Одразу після' розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почали створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки щодо можливості його нормального спілкування з їх спільним сином.

Всі його намагання після розлучення нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з сином.

Весь цей час він намагався налагодити нормальний звязок з дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку здібностей дитини та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Але його права як батька тривалий час є порушеними. На підтвердження всього викладеного у позові є чисельні свідки, письмові матеріали та інші докази.

Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом він звернувся з заявою до Баглійської районної ради у м. Дніпродзержинськ (Третя особа) про визначення порядку його участі у вихованні малолітнього сина.

15.07.2015 р. Третьою особою було прийняте рішення № 237, у відповідності до якого йому було визначено порядок прийняття участі у вихованні дитини шляхом надання дозволу зустрічатися з сином у першу та третю суботу кожного місяця з 12 години до 16 години за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

Фактично, з моменту прийняття даного рішення, відповідачка ігнорувала таке рішення Третьої особи та продовжувала чинити перешкоди його спілкуванню з сином та взяття участі у його вихованні.

Він, як батько, у відповідності до чинного законодавства має з відповідачкою рівні права і обовязки щодо сина., Але відповідачка чомусь нехтує його правами, порушуючи їх. Він має першочергове право перед іншими особами на виховання, утримання, догляд за їх спільним сином перед іншими людьми.

Відповідно до ст. 19 СК України, «звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду».

Він скористався цим правом, звернувся з позовом до суду і наполягав на задоволенні своїх вимог у повному обсязі.

В судових засіданнях позивач ОСОБА_5 та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих же правових підстав.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкод до участі у виховані та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, фактично не визнали та пояснили наступне. В своєму позові ОСОБА_5 стверджує, що 15 липня 2015 року службою в справах дітей було прийняте рішення № 237, яким йому було визначено порядок прийняття участі у виховані дитини. Позивачу надано дозвіл зустрічатись з сином у першу та третю суботу кожного місяця з 12 години до 16 години за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. Позивач посилається на те, що, що вона, тобто відповідачка, ігнорувала таке рішення, чинила перешкоди батьку у спілкуванні з сином та заважала його участі в виховані дитини. Ці обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. По-перше, в рішенні виконкому Ваглійського району від 15 липня 2015 року за №237 записано, що саме батько має право на спілкування з сином. Замість цього ОСОБА_5 кожний раз на спілкування з сином привозив своїх батьків ОСОБА_9 і ОСОБА_10. Батьки позивача негативно впливали на дитину, вони висловлювали погрози на її адресу. Тому вона вимушена була відмовити батьку в спілкуванні з сином в їх присутності. Вона вважає, що рішення органів опіки і піклування є законним за умови, що в цей процес не будуть втручатись батьки позивача. Ці обставини в судовому засіданні підтвердять свідки, які бачили, як дитина плакала після зустрічі з дідусем і бабусею ПОНОМАРЕНКО. Вона впевнена і стверджує, що участь батьків позивача буде негативно впливати на виховання сина ОСОБА_8, якому за станом на кінець 2016 року виповнилося лише чотири років і психіка дитини не витримає такого навантаження. Враховуючи ці обставини, вона категорично заперечує, як проти позову, так і проти зустрічей сина з бабусею та дідусем ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Відповідні статті сімейного Кодексу, на які посилається Позивач, мають загальний характер і не передбачають передачу дитини щотижнево з переїздом її в інший район за місцем знаходження дідуся і бабусі. На її погляд, буде достатнім, якщо батько буде спілкуватись з сином у першу та третю субботу кожного місяця з 12 години до 16 години за попередньою домовленістю з матір ю дитини. Враховуючи викладені обставини, вона вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 є надумані, не відповідають діючому законодавству і в їх задоволені слід відмовити. Ст. 155 СК України наголошує, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Після спілкування сина ОСОБА_8 з дідусем і бабусею ПОНОМАРЕНКО син ставав нервовим, неврівноваженим, На її погляд, така участь у виховані дитини, лише шкодить інтересам малолітнього сина. Тому відповідачка ОСОБА_6 та її представник просили суд позовні вимоги ОСОБА_5 відхилити чи відмовити в їх задоволенні за їх необґрунтованістю.

Представник третьої особи ОСОБА_11 фактично просила суд залишити рішення № 237, прийняте виконкомом Баглійської районної у м. Дніпродзержинськ ради 15.07.2015 р. щодо участі ОСОБА_5 у вихованні дитини. Третьою особою тоді було прийняте рішення, згідно якого ОСОБА_5 було визначено порядок прийняття участі у вихованні дитини шляхом надання дозволу зустрічатися з сином у першу та третю суботу кожного місяця з 12 години до 16 години за попередньою домовленістю з матір'ю дитини. А в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 представник третьої особи просила суд відмовити за їх необґрунтованістю.

Суд, вислухавши позивача та відповідачку, їх представників, представника третьої особи, свідків та дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод щодо участі в вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Отже, з аналізу і тлумачення ч. І ст. З Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.

В судових засіданнях встановлено, що позивач ОСОБА_5 любить свого сина, бажає особисто спілкуватися з ним та приймати участь у його вихованні і має на це право. Він вживав можливо і не всіх необхідних заходів, щоб вирішити питання про участь у вихованні сина без залучення органів державної влади, але у всякому разі прикладав до цього багато зусиль. Як стверджує ОСОБА_5 відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з сином. Після чисельних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він все ж змушений був звернутися до суду з позовною заявою.

При ухваленні рішення суд враховує, що негативний вплив на дитину і зокрема на здоров'я дитини після зустрічей з батьком дитини ОСОБА_5, а також з дідусем та бабусею ПОНОМАРЕНКО, про що стверджувала відповідачка ОСОБА_6, не знайшов підтвердження. Відповідач ОСОБА_6 не надала ніяких доказів цього і не вказала суду джерела таких доказів. Навпаки, при розглядові справи відповідачка підтверджувала, що син любить і батька ОСОБА_5, і дідуся та бабусю ПОНОМАРЕНКО. Вона також визнала, що спочатку син вважав своєю домівкою будинок 13, по вул. Шкільній, в с. Шарівка, Царичанського району, Дніпропетровської області, бо саме там він прожив свої перші роки життя, причому спочатку в злагоді та любові.

Саме тому, оцінивши в сукупності всі докази по справі, а також виходячи з вимог закону, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволені частково перш за все виходячи з інтересів дитини, а також того, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Керуючись статтями 141, 150, 153, 155, 157, 158, 159 СК України, статтями 4, 5, 24, 137 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги П О Н О М А Р Е Н ОСОБА_3 до П О Н О М А Р Е Н К О ОСОБА_4, третя особа Баглійська районна рада (нині адміністрація Південного району) м. Дніпродзержинська (нині м. Кам'янське) про усунення перешкод щодо участі в вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, -- з а д о в о л ь н и т и ч а с т к о в о .

Зобов'язати П О Н О М А Р Е Н К О ОСОБА_4 усунути перешкоди щодо участі в вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком дитини, -- позивачем по справі П О Н О М А Р Е Н К О М ОСОБА_12, який проживає окремо від дитини.

Визначити наступні способи участі батька П О Н О М А Р Е Н ОСОБА_3 у вихованні сина П О Н О М А Р Е Н К А ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, - особисте спілкування :

- побачення через один тиждень з 18.00 години п'ятниці до 18.00 години неділі за місцем проживання батька в ІНФОРМАЦІЯ_4;

- спільний відпочинок : першу половину літа дитина проводить з батьком;

- у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з сином або цей день передує дню побаченню чи є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком;

- в день побачення з сином, батько має право забирати сина з дому для побачення особисто.

Зобов'язати П О Н О М А Р Е Н К О ОСОБА_4 за два дні до дня зустрічі батька з сином, надати батькові точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це батька дитини особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я

Баглійського районного суду

м. Дніпродзержинська ОСОБА_14