Справа № 2-3544/16
№ 760/6260/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 р. Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Беро В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 31.03.2016 р. звернулася до суду з позовом, у якому просила надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без відповідного клопотання батька ОСОБА_2 та надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий виїзд з України за кордон до Італії без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у період з 10 червня 2016 р. до 30 червня 2016 року з метою відпочинку та оздоровлення.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 29.04.2007 р. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21.11.2011 р. їхній шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказує, що після розірвання шлюбу й до теперішнього часу дитина проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на особистому утриманні та вихованні позивача.

Позивач зазначила, що вона планує здійснити поїздку із сином за кордон до Італії. Мета даної поїздки - гостьова: відпочинок та відвідування хрещеної матері сина. Дана поїздка потрібна для відпочинку та розвитку дитини, але всі її прохання дати згоду для виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та надати дозвіл на виїзд дитини за кордон відповідач ігнорує.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 відмовляє у наданні таких дозволів без будь-якої аргументації, що шкодить інтересам дитини, його здоров'ю та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Відповідач не бажає звертатися до нотаріуса для отримання такого дозволу, а тому просить суд захистити права неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача подала заяву про зміну позовних вимог, просила надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без відповідного клопотання батька ОСОБА_2 та надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на тимчасовий виїзд з України за кордон до Італії без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у період з 01 вересня 2016 р. до 31 жовтня 2016 року з метою відпочинку та оздоровлення.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що він не проти поїздки свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 разом з матір'ю за кордон. Проте, позивачка особисто не зверталась до нього про отримання дозволу на виїзд дитини за кордон, а запрошення з проханням з'явитися до нотаріуса для оформлення відповідних документів, він отримав із запізненням, він повідомив про неможливість з'явитися. Також зазначив, що позивач наприкінці травня спілкувалася з ним з приводу поїздки дитини за кордон та щодо отримання від нього дозволу на виїзд дитини. Син в телефонній розмові просив надати дозвіл на виїзд до Італії. Проте не було підтверджень про офіційне запрошення приймаючої сторони. Вказав, що йому відомо про хрещену матір сина, яка мешкає в Італії. Проте, мати дитини не спілкується з ним, перешкоджає у спілкуванні з дитиною, тому просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направили, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, але через канцелярію суду подали заяву, в якій просили врахувати інтереси малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та справу розглядати без участі їх представника.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до положення ч. 1 ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.04.2007 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 29.04.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №644.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьком якого відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого 29.05.2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, є відповідач ОСОБА_2.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2011 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має намір вивезти малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, за кордон до Італії, з метою відпочинку та розвитку дитину, однак не має нотаріально посвідченої згоди батька на виготовлення проїзних документів та на виїзд сина за кордон.

Позивач в період березень-травень 2016 року неодноразово зверталась до відповідача з заявами про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини та дозволу на виїзд та відповідач запрошувався до нотаріуса 10 та 15 березня 2016 року.

Відповідач згоду для виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та тимчасовий виїзд до Італії не надає.

Підтвердженням країни спрямування, до якої позивач бажає вивезти дитину та термінів перебування підтверджується відомостями з листів запрошення приймаючої сторони.

Відповідно до конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), однак із визначенням періоду його початку і закінчення, який при прийнятті рішення про надання такого дозволу суд має зазначати відповідно до наданих позивачем документів.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року (зі змінами), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків

Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 cт. 4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Разом з тим, правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Також за змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду).

Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як визначено в ст.ст. 57 - 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень доказами, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд звертає увагу сторін на те, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає її інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти її загальному розвитку та оздоровленню, в той же час відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення відповідних дозволів, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, однак суд, враховуючи, що виїзд планується в період навчального року дитини у школі, вважає за необхідне задовольнити позов в частині надання дозволу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за межі України до Італії з 10 жовтня 2016 року до 31 жовтня 2016 року, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 510,20 грн.

Керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.п. 16, 23 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, п.п. 2, 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст.ст. 141, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Служба у справах дітей Солом»янської районної у м.Києві державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитини та тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька задовольнити частково.

Надати дозвіл на виготовлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон на ім»я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Надати дозвіл ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за межі України до Італії з 10 жовтня 2016 року до 31 жовтня 2016 року, без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: С.І. Кушнір