Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 414/789/15-ц
Провадження № 22ц/782/345/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря: Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 березня 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він 06.03.2012 року під розписку позичив гроші ОСОБА_3 у розмірі 11 560,00 грн. зі строком повернення до 10.04.2012 року. У квітні 2012 року позивач предявив вимогу відповідачу про повернення боргу, однак останній відмовився, посилаючись на фінансові труднощі. Позивач посилаючись на ст.ст.1046, 1047, 625 ЦК України просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь борг у сумі 11 560, 00 грн., 3% річних за несвоєчасні розрахунки в сумі 570,64 грн. та судові витрати.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 13 березня 2014 року у задоволенні заявлених вимог позивачу відмовлено.

Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 22 липня 2015 року було відновлено втрачене судове провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення Апеляційного суду Луганської області від 19 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заявлені вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи апеляційної скарги та зазначив, що відповідно до розписки 06.03.2012 року відповідач позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 11 560, 00 грн. Пояснення відповідача, що він писав розписку під впливом психічного тиску з боку позивача не підтверджуються ніякими доказами. Дійсно машина відповідача знаходилася на ремонті у позивача, але була йому повернута у лютому 2012 року.

ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, в судовому засіданні пояснив, що у позивача з вересня 2011 року до березня 2012 року на ремонті знаходився його автомобіль. 10.04.2012 року спливав строк довіреності на автомобіль і він мав бажання продати вказаний автомобіль. За ремонт автомобіля він повинен був сплатити позивачу залишок суми у розмірі 11 560 грн. Позивач запропонував йому написати розписку, що він у нього позичив вказану суму, ніяких грошових коштів по розписці він не отримував. Позивач відав йому автомобіль тільки після того, як він написав розписку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що між сторонами існували правовідносини по договору побутового підряду, а саме виконання робіт по ремонту автомобіля, а договір позики укладений між сторонами є нікчемним, удаваним правочином, який приховує майновий спір між сторонами та таким, що укладений внаслідок застосування до відповідача психічного тиску з боку відповідача.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду про стягнення боргу відповідно до боргової розписки, посилаючись на ст.ст.1046, 1047 ЦК України.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79 цс14 від 2 липня 2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно розписки (а.с. 215) ОСОБА_3 06.03.2012 року взяв у ОСОБА_2 в борг грошові кошти у сумі 11 560, 00 грн. строком до 10.04.2012 року.

В судовому засіданні встановлено, що у вересні 2011 року ОСОБА_3 відав на ремонт автомобіль марки ВАЗ 21099, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, яким користувався на підставі довіреності, що підтверджується заказом нарядом № 84 від 26.09.2011 року (а.с.70) і не оспорюється сторонами. Згідно вказаного рахунку вартість ремонту автомобіля складала 31 999, 00 грн. Станом на березень 2012 року відповідач не розрахувався з позивачем за ремонт автомобіля.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що за ремонт автомобіля у нього був борг у сумі 11 560, 00 грн.

Представник позивача не надав суду належні та допустимі докази того, що відповідач сплатив позивачу належну суму за ремонт автомобіля так і не спростував пояснення відповідача щодо суми боргу за ремонт автомобіля в сумі 11 560, 00 грн., та не надав суду доказів того, що автомобіль позивача, який знаходився на ремонті у відповідача був повернутий позивачу до написання боргової розписки. За таких підстав, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що до укладання договору позики між сторонами існували правовідносини стосовно ремонту автомобіля ( договір побутового підряду)

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно із ч. 4 ст. 604 ЦК України новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

Виходячи із аналізу зазначених вище норм права, колегія суддів судової палати вважає, що з моменту укладення договору позики (новація) від 06.03.2012 року зобов'язання сторін, які випливають із договору побутового підряду припинились, а отже, до правовідносин сторін слід застосовувати положення договору позики (новації).

Як встановлено в судовому засіданні, за договором позики (новація) від 06.03.2012 року ОСОБА_3 зобов'язався повернути ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 11 560 грн. в строк до 10.04.2012 року. У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем свого обов'язку за договором позики (новація). Так само позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що боргова розписка написана ним під психологічним тиском, який на нього здійснював позивач та його погрози щодо того, що він не віддасть йому автомобіль. Викладене свідчить про порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань в порушення умов договору позики (новація) та вимог ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України, тому вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що на час звернення до суду позивача, відповідач не виконав свої зобовязання за розпискою (новація) від 06.03.2012 року, за таких підстав вимоги позивача стосовно стягнення на його користь трьох відсотків річних за несвоєчасний з ним розрахунок за період з 11.04.2012 року по 05.12.2013 року у сумі 570, 64 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 березня 2014 року підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених вимог ОСОБА_2

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 344, 10 грн.

Керуючись ст. 303,307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 13 березня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - 12 130, 64 грн. та судові витрати в сумі 344, 10 грн

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: