Справа №461/217/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Романюка В.Ф.

при секретарі Куц Н.З.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 укладеного 04.08.2008 р., -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» (надалі ПАТ «Укрсиббанк»), в якому просить визнати недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 укладеного 04.08.2008 р.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 04.08.2008 року між ним та АКІН «УкрСибБанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким відповідач зобовязувався надати ОСОБА_1 однією сумою, а він зобовязувався прийняти, належним чином використовувати і повернути відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 100000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтет них платежів в порядку і на умовах, визначених Кредитним договором (вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 484510 грн. за курсом НБУ на день укладення Кредитного договору. Даний договір вважає таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки умови Кредитного договору суперечать приписам Закону України «Про захист прав споживачів», є не рівноцінним (нерівноправним), відповідач належним чином не ознайомив його, як споживача, з умовами кредитування, між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСибБанк» не було досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору, який оформлений, а кредит виданий з численними порушеннями норм чинного законодавства, в тому числі, без оформлення усіх обовязкових документів (заяв, анкет).

Крім цього, ОСОБА_1 покликається на те, що відповідач в супереч ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача», перед укладення договору про надання споживчого кредиту не повідомив про умови кредитування.

Отже, враховуючи вищенаведене, просить суд позовні вимоги задоволити.

Шляхом подання заяви про зміну (доповнення) підстав позову /а.с.68-72/, позивач покликається на те, що між ним та відповідачем не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Кредитного договору; При укладенні Кредитного договору, ОСОБА_1 було введено в оману щодо істотних умов Кредитного договору, зокрема, щодо його ціни та загальної вартості; Кредит надано ОСОБА_1 в іноземній валюті, хоча зобовязання, згідно з нормами чинного в Україні законодавства, має бути виражене у грошовій одиниці України гривні; Умови Кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення його становища, як споживача та сторони, яка є значно слабшою від відповідача.

Зміст та умови Кредитного договору розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку, без залучення до цього процесу ОСОБА_1, як його сторони, а тому він був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту Кредитного договору, і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані ОСОБА_1 відповідачем. ПАТ «УкрСибБанк» недотримані та грубо порушені встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які обовязково повинні бути враховані при укладені оспорюваного Кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні.

Отже, позивач стверджує, що відповідач вів його в оману щодо умов Кредитного спору, а тому просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0, укладений 04.08.2008 року між ним та ПАТ «УкрСибБанк».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав письмові пояснення /Том №1 а.с.118-122, Том №2 а.с.124-128/. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, подала письмові заперечення /а.с.45-65, 77-92/, та додатково пояснила, що 04.08.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Умовами кредитного договору було передбачено надання позичальнику кредита у розмірі 100000,00 дол. США (п. 1.1. розділу 1 кредитного договору) під 14,5 % річних (підпунктом 1.3.1 п. 1.3 розділу 1 кредитного договору).

Також абз. 4 п. 1.3 розділу 1 договору передбачалось, що процентна ставка може змінитись у випадку користування кредитними коштами понад встановлений договором строк, і розмір такої процентної ставки збільшується вдвічі від діючої ставки. Пунктом 1.3. розділу 1 кредитного договору також передбачався спосіб та метод нарахування процентів.

Надання та повернення кредиту. Так, видача відбувалась 04.08.2008 року, а повернення повинно було проведено не пізніше 03.08.2018 року, якщо тільки не буде застосовуватись інший термін повернення кредиту у відповідності до вимог розділу 12 кредитного договору (підпунктами 1.2.1 та 1.2.2 п. 1.2 розділу 1 кредитного договору)

Повернення кредиту повинно відбуватись шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 1585,00 дол. США. Також, визначався порядок та спосіб зміни розміру ануїтетного платежу.

Щодо сукупної вартості кредиту, то така визначалась на дату підписання кредитного договору, графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту, що був викладений у додатку № 1 до кредитного договору (що долучається). Даний графік відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ 10.05.2007 р. за № 168.

Пунктом 1.5 кредитного договору визначалось, яким шляхом відбувалась видача кредитних коштів, а абз.6 підпункту 1.2.2. п.1.2. розділу 1 кредитного договору визначався спосіб повернення кредитних коштів.

Разом з тим, розділом 11 договору було передбачено можливість договірного списання як в іноземній, так і в національній валютах з рахунків позичальника.

Також визначались цілі, умови забезпечення, права, обов?язки та відповідальність сторін, гарантії та інші необхідні умови договору.

Отже, враховуючи вимоги чинного, на день укладення договору, законодавства, що регулює фінансово-кредитні послуги Банком були вказані усі необхідні умови надання та повернення кредиту.

Даний договір, із зазначенням реквізитів сторін, був укладений у письмовій формі, погоджений та підписаний сторонами. На момент укладення Кредитного договору позичальником не наводилось жодних зауважень щодо змісту договору чи порушення його прав. Дане підтверджується п.10.13 розділу 10 Кредитного договору, яким передбачено, що підписанням даного договору позичальником засвідчено, що всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього.

Дані вимоги також відповідають нормам ст. 203 ЦК України, в якій, визначено основні критерії чинності правочину.

Разом з тим, перед підписанням кредитного договору Позичальник міг вільно ознайомитись з умовами кредитування та будь-якими іншими продуктами, що пропонувались Банком на офіційному сайті АКІБ «УкрСиббанк».

Крім цього, для отримання кредитних коштів ОСОБА_1 мав можливість обрати будь-яку іншу з належною діловою репутацією банківську або кредитну установу, зареєстровану у передбаченому законодавством порядку та яка має відповідні дозволи, ліцензії тощо, але все ж таки звернувся з цього приводу саме до Відповідача, що підтверджує усвідомлення Позивачем своїх дій при укладанні Кредитного договору, та як наслідок відсутність жодних обмежень щодо свободи вибору продукції, волевиявлення тощо.

Крім цього, представник відповідача пояснила те, що ОСОБА_1 посилається на те, що перед укладенням вказаного вище кредитного договору, отримав недостовірну, неповну та несвоєчасну інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), що спричинило отримання не потрібного йому кредит.

Однак, позивач не наводить жодного доказу, який би підтверджував, що надана йому інформація по кредиту чи зазначені істотні умови кредитного договору призвели до порушення права позичальника, як споживача кредитних послуг.

Про те, що з умовами кредитування позивач був ознайомлений підтверджує також і тривале виконання умов кредитного договору. Так, у відповідності до довідки розрахунку кредитні платежі, у відповідності до графіку повернення кредиту, повертались виключно у розмірі визначеному графіком до січня 2015 року. Тобто, протягом тривалого часу, а саме протягом 8 років, Позичальник виконував умови Кредитного договору в повному обсязі. Такі умови його цілком задовільняли, а отримані кошти використовувались для цілей визначених п. 1.4 договору (проводилась закупівля будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт).

Таким чином Позивач безпідставного стверджує, що йому не було відомо про умови кредитування та не надано необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації, що стосується отриманого кредиту.

Також, представник відповідача пояснила, що під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При цьому встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Доказів, що доводили б факт умисних дій, чи умисної бездіяльності банку із метою обману позичальника та, що доводили б заперечування, або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню кредитного договору позичальником до суду не надано.

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що перед укладенням кредитного договору позичальнику було доведено інформацію про особу кредитора, всі основні умови укладення кредитного договору та кредитування, забезпечення, процентні ставки по різним програмам кредитування та валюти кредиту, витрати позичальника на оформлення договору застави, переваги та недоліки програм кредитування, зокрема, дострокове стягнення банком кредиту у разі порушення строків його повернення, обмеження правом розпорядження заставним майном, звернення стягнення на заставне майно у разі неналежного виконання позичальником кредитного договору, попередження позичальника про існування валютних ризиків, які покладаються на позичальника під час виконання зобовязань за кредитним договором, якщо позичальником обрано кредитування в іноземній валюті, порядок сплати кредиту в іноземній валюті, права позичальника на податковий кредит, права на відшкодування державою частини сплачених процентів у молодої сімї, попередження про можливу зміну процентної ставки по кредиту, місце знаходження Банку та відділення банку звернувся позичальник, дані про дозволи та ліцензії банку з надання банківських послуг. Просила суд у задоволенні позовних вимог підмовити повністю.

Крім цього, представником відповідача 22.02.2016 р. подано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки такий сплив, 05.08.2011 р. /Том 1 а.с.64/.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 щодо поданої заяви заперечили, оскільки доводи відповідача щодо строків позовної давності та необхідність застосування ч.1 ст.1057-1 ЦК України є надуманим та такими що не підлягають застосуванню.

21.06.2016 р. через загальну канцелярію суду представником відповідача подано заяву в якій просить проводити судовий розгляд без її участі. /Том №1 а.с.206/.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши подані письмові пояснення та заперечення щодо заявлених позовних вимог, заяву про застосування строків позовної давності, дослідивши матеріали справи з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що 04.08.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до п.1.1 ОСОБА_4 зобовязується надати Позичальнику однією сумою, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти), в іноземній валюті в сумі 100000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим ОСОБА_4. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 484510,00 грн. за курсом НБУ на укладення цього ОСОБА_4. Позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 03.08.2018 р. Позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1580,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. /Том №1 а.с.4-7/.

Як вбачається із п.2.1 ОСОБА_4 виконання зобовязань Позичальника за цим ОСОБА_4 забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника Банком приймається застава нерухомості, а саме: квартира загальною площею 83,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Коперніка, 12/8 та є власністю ОСОБА_1.

Так, 04.08.2008 р. між ПАТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки (нерухомого майна). Відповідно до якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно належну йому на праві власності квартиру №8 в будинку №12, що знаходиться в місті Львові по вул. Коперніка. Вартість нерухомого майна, що передається в іпотеку, згідно з витягом №19710595 з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 30.07.2008 р., становить 26216,00 грн. Ринкова вартість Предмету іпотеки 1234854,00 грн., без ПДВ. Іпотекодавець та Іпокекодержатель ознайомлені з усіма умовами договору, що обумовлюють основне зобовязання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобовязань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання забезпеченого цим договором. /Том №1 а.с.58-63/.

Як вбачається із ОСОБА_4 добровільного страхування майна громадян №100-иг/09 ЛВ від 17.07.2009 р. вищевказане майно було застраховане в ЗАТ «СК «АХА Страхування». /Том №2 а.с.2-4/, та ОСОБА_1 було здійснено страховий платіж по договору/полісу/претензій №100-иг/09ЛВ у сумі 2469,71 грн.

Відповідно до п.9.1 ОСОБА_4 - Підписання даного ОСОБА_4 підтверджує: що у нього є всі необхідні для видачі та обслуговування кредиту за даним ОСОБА_4; що даний Договір підписаний з боку Банку уповноваженою на те особою і підписання даного ОСОБА_4 не є перевищенням її повноважень. П.9.2 Підписанням даного ОСОБА_4 Позичальник підтверджує: свою здатність виконувати умови даного ОСОБА_4; що даний Договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для Позичальника; що відсутні будь-які перешкоди для виконання ОСОБА_4 на день його підписання; що Позичальник повністю розуміє всі умови цього ОСОБА_4, свої права та обовязки за цим ОСОБА_4 і погоджується з ним; що він не обмежений в дієздатності та укладення цього ОСОБА_4 не потребує узгодження з третіми особами.

Крім цього, судом встановлено, що згідно заяви-анкети ОСОБА_1 на отримання кредиту від 17.07.2008 р. та п.1.1, 1.4 розділу кредитного договору, Банком виконані. /Том №1 а.с.48-51, 52-57/.

Як встановлено у судовому засіданні, перед укладенням кредитного договору позичальнику було доведено інформацію про особу кредитора, всі основні умови укладення кредитного договору та кредитування, забезпечення, процентні ставки по різним програмам кредитування та валюти кредиту, витрати позивальника на оформлення договору застави, переваги та недоліки програм кредитування, зокрема, дострокове стягнення банком кредиту у разі порушення строків його повернення, обмеження правом розпорядження заставним майном, звернення стягнення на заставне майно у разі неналежного виконання позичальником кредитного договору, попередження позичальника про існування валютних ризиків, які покладаються на позичальника під час виконання зобовязань за кредитним договором, якщо позичальником обрано кредитування в іноземній валюті, порядок сплати кредиту в іноземній валюті, права позичальника на податковий кредит, права на відшкодування державою частини сплачених процентів у молодої сімї, попередження про можливу зміну процентної ставки по кредиту, місце знаходження Банку та відділення банку звернувся позичальник, дані про дозволи та ліцензії банку з надання з банківських послуг.

Отже, з наведеного випливає, що на момент підписання ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту №0 від 04.08.2008 р., ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитування, а також розумів їх значення, що підтверджується його підписом на ОСОБА_4.

Однак, як вбачається із довідки - рахунку у ОСОБА_1 станом на 25.11.2015 р. за кредитним договором №000 від 04.08.2008 р. існує заборгованість, яка становить 108733,14 грн. /Том №1 а.с. 31-38/.

Крім цього, із даної довідки рахунку вбачається, що ОСОБА_1 у відповідності до графіку повернення кредиту, повертав виключно у розмірі визначеному графіком до січня 2015 року. Тобто, протягом тривалого часу, а саме протягом 8 років, Позичальник виконував умови Кредитного договору в повному обсязі, що дає суду підстави вважати, що такі умови кредитного договору його цілком задовільняли, а отримані кошти використовувались для цілей визначених п. 1.4 договору, а саме проводилась закупівля будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт.

Як вбачається із інформаційного листа, то ОСОБА_5 у відповідності до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» поінформовано про валютні ризики, які покладаються на позичальника. Оскільки розділом 11 кредитного договору передбачалось, що за домовленістю сторін договору банк може проводити списання сум чергового платежу з поточного рахунку позичальника. Списання коштів може відбуватись як у валюті фактичної заборгованості, так і в іншій валюті, еквівалентій сумі коштів у валюті фактичної заборгованості Позичальника за договором, які пов?язані з обміном/купівлею/продажем/ конвертацією валюти на міжбанківському валютному ринку України та/або її обміном на Міжнародному валютному ринку за поточним курсом, що склався на МВРУ та/або МВР, на дату здійснення банком її купівлі/продажу/обміну.

Крім цього, передбачалось, що у випадку, якщо валюти коштів, списаних банком з рахунку позичальника не співпадає з валютою фактичної заборгованості позичальника за договором, для погашення такої заборгованості, позичальник доручає банку здійснювати від його імені та за рахунок клієнта купівлю-продаж іноземної валюти на МВРУ та/або на МВР, у сумі необхідній для погашення кредитної заборгованості позичальника, за поточним курсом, що склався на МВРУ та/або МВР на дату купівлі-продажу/обміну іноземної валюти.

Даний розділ вказує на те, що позичальник був проінформований про можливість коливань курсу іноземної валюти по відношенню до національної валюти України.

Те, що валютні (курсові) коливання є валютними ризиками підтверджує Постанова Правління Національного банку України від 15.03.2004 р. № 104, де зазначено, що валютний ризик - це наявний або потенційний ризик для надходжень і капіталу, який виникає через несприятливі коливання курсів іноземних валют та цін на банківські метали. Одним із видів валютного ризику є ризик перерахунку з однієї валюти в іншу (трансляційний ризик). /а.с.79-80, 90-92/.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що ПАТ «УкрСибБанк» звернувся до суду до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак, провадження по даній справи зупинено до моменту набрання законної сили судового рішення по даній справі /Том №1 а.с.153/

Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору був ознайомлений з його умовами, оскільки висловив своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Крім цього, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право відкликати свою згоду (відмовитись) на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, вказаних дій позивач не вчинив та уклав кредитний договір, висловивши у такий спосіб своє волевиявлення щодо укладення кредитного договору.

Відповідно п.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві.

Дані вимоги виконано, що підтверджується наведеними умовами кредитного договору.

Разом з тим, п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ризиків фінансових послуг», передбачено, що договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, крім того в ч.1 даної статті зазначено загальні вимоги, які повинні міститись у відповідному договорі про надання фінансових послуг (фінансового кредиту), а саме: назву документа; назву, адресу та реквізити суб'єкта підприємницької діяльності; прізвище, ім'я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; найменування, місцезнаходження юридичної особи; найменування фінансової операції; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Тому, визнання кредитного договору недійсним з цих підстав є необґрунтованим.

Також доводи позивача про те, що його було введено в оману при укладенні кредитного договору, що є підставою недійсності кредитного договору, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 вказаної Постанови).

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення договору кредиту) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У оспорюваному кредитному договорі містяться вказані положення відповідно до ст. 11 цього Закону, тобто зазначені усі істотні умови, визначені законодавством України, що виключає можливість визнання його недійсним.

Тому, посилання ОСОБА_1 щодо введення його в оману при укладенні кредитного договору є необґрунтованими, у звязку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, доводи позивача про ненадання йому інформації відповідачем при укладенні кредитного договору відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, що в кредитному договорі не зазначено, які саме послуги надаються банком за сплату щомісячної комісії, спростовуються таким.

Відповідно до п.11.6 договору кредиту «Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього ОСОБА_4, підтверджує свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також перед укладенням кредитного договору позивач отримав від банку лист-повідомлення щодо надання інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

У Листі-повідомленні чітко передбачено у який спосіб розраховується комісія за управління кредитом та порядок її сплати (щомісячно).

Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Тому комісія за управління кредитом за своєю суттю є послугою банку по управлінню кредитом, тобто здійснюється в інтересах позивача, а отже відповідає вимогам, зазначеним у Постанові НБУ №168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Доводи позивача про порушення його прав як споживача на отримання інформації про реальні умови кредитування, сукупну вартість кредиту, детальний розпис, на думку суду, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено про порушення його права як споживача на отримання інформації про реальні умови кредитування, а тому, відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним з наведених підстав.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 1-3 та ч. 5-6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Проте, спірний кредитний договір не може бути визнаний недійсним, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину на момент його вчинення не суперечив нормам ЦК України, іншим актам законодавства та моральним засадам суспільства; особи, які уклали кредитний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин був вчинений у формі встановленій законом (згідно зі ст. 208 ЦК України - у письмовій формі); правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що оспорюється, повністю відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 60ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У свою чергу, згідно до приписів ст.236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Як зазначено у пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у відповідності зі статтями 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків її недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однієї із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Чинне законодавство не визначає коло осіб, які можуть бути позивачами у справах, повязаних з визнанням угод недійсними.

Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд вважає, за необхідне застосувати строк позовної давності, який встановлюється тривалістю три роки (ч.1 ст.257 ЦК України).

Оскільки, Кредитний договір про надання споживчого кредиту №0 укладений 04.08.2008 року, а позовну заяву про визнання такого недійсним подано ОСОБА_1 12.01.2016 р.

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, враховуючи дану норму статті та те, що Кредитний договір був укладений 04.08.2008 р., строк позовної давності для пред?явлення позову та захисту своїх прав, у Позивача сплив ще 05.08.2011 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний строк позовної давності сплив 05.08.2011 року. Однак, позовна заява подана до суду 12.01.2016 року.

Таким чином, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою і для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України), однак в задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає слід відмовити по суті, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним вимог.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, слід відмовити і щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 10, 11, 16, 60, 203, 215, 261, 267, 526, 627, 628, 629, 1054, 1056 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ризиків фінансових послуг», суд,

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 укладеного 04.08.2008 р. - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В.Ф. Романюк