Справа № 161/5560/16-ц
Провадження № 2/161/2449/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючої судді Рудської С.М.

при секретарі - Марчак Е.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, вселення в будинок,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, вселення в будинок. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 2004 року по 2014 рік. Вказує на те, що відповідач ОСОБА_2 звертався до Луцького міськрайонного суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку, укладеного 17.09.2005 року між ОСОБА_4 (батьком відповідачів) та відповідачем ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 Рішенням Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року за залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року визнано недійсним вищезазначений договір купівлі-продажу частини житлового будинку. На підставі даних судових рішень 13.08.2014 року державним нотаріусом ОСОБА_6 Другої Луцької державної нотаріальної контори відповідачу ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого ОСОБА_2 успадкував 53/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.05.2015 року та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24.03.2016 року в позові ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку, укладеного 17.09.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, відмовлено. Отже, свідоцтво про право на спадщину за законом виданого ОСОБА_2 вважає недійсним. а 53/100 частин вищезазначеного житлового будинку на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки укладений в шлюбі. Крім того, як співвласник нерухомого майна позивач не може вселитись в житловий будинок, так як відповідачі перешкоджають їй в цьому. На підставі наведеного, просить суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 13.08.2014 року видане державним нотаріусом Другої луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, згідно якого ОСОБА_2 успадкував 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку (зареєстрованого в реєстрі за № 2-1077), скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2, проведену на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.08.2014 року та вселити її в житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку.

До початку судового засідання представник позивача подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечує.

В судове засідання відповідачі повторно не зявилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.

За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст..1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 7 від 30.05.2008 р. Про судову практику у справах про спадкування передбачено, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 2004 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.01.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 3)

На підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року та залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року визнано недійсним договір купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 32, що знаходиться в місті Луцьку по вул. Рогова, укладений 17.09.2005 року між ОСОБА_4, від імені якого по довіреності, посвідченій 02.02.2005 року Р № 342 діяв ОСОБА_8 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в Р № 2594 (а.с.4-5).

Із матеріалів справи вбачається, що після набрання законної сили вищезазначеними судовими рішеннями відповідач ОСОБА_2 отримав право на спадщину за законом після смерті діда ОСОБА_4, який являвся власником 53/100 частин житлового будинку № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку. У звязку з неприйняттям спадщини спадкоємцями попередніх черг після смерті ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2 успадкував спірне майно як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину оскільки проживав із спадкоємцем на час відкриття спадщини. 13.08.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом ОСОБА_6 (а.с. 6).

Судом встановлено, що оспорюване позивачем свідоцтво було видане ОСОБА_2 на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ рішення Луцького міськрайонного суду від 25.04.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17.06.2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 7-8). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20.05.2015 року та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24.03.2016 року в позові ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку, укладеного 17.09.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, відмовлено (а.с. 9-13).

Отже, з 24.03.2016 року ОСОБА_2 втратив своє право на спадкування майна після смерті ОСОБА_4, так як 53/100 частин житлового будинку № 32 по вул. Рогова у м. Луцьку на підставі договору купівлі-продажу є власністю ОСОБА_3 і не являється спадковим майном. Крім того, як зазначає позивач, 53/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку є спільним майном подружжя, оскільки придбане в шлюбі.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи, вбачається, що позивач і відповідачі знаходяться в неприязних стосунках між собою і відповідачами чиняться перешкоди позивачу у користуванні та проживанні у спірному будинку, даний факт підтверджується відповідними зверненнями до Луцького МВ УМВС України у Волинській області.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 в даний момент перебувають між собою в неприязних стосунках та позивач не може користуватись спірним житлом, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди, суд приходить до висновку, що слід вселити позивача у житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, вселення в будинокслід задовольнити.

Керуючись ст.ст 203, 215, 369, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 224-226, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, вселення в будинок- задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 серпня 2014 року після смерті ОСОБА_4, видане на ім?я ОСОБА_2 державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстроване в реєстрі за №2-1077.

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 32 по вул. Рогова в м. Луцьку.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 судовий збір в сумі по 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_9