Справа № 761/9099/16-ц
Провадження № 2/761/4252/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна про визнання договорів відступлення права вимог недійсними, -

в с т а н о в и в:

В березні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач 2), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, відповідно до якого просила визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги № 29-1/12/15 за Кредитним договором № 1612-04-КЗЖ-Т, укладений 14.01.2016 між відповідачами (далі по тексту - Договір № 1), визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеного 14.01.2016 між відповідачами та посвідчений третьою особою за № 53 (далі по тексту - Договір №2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» 15.09.2011 укладено Кредитний договір № 1612-04-КЗЖ-Т (далі по тексту - Кредитний договір). В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 15.09.2011 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В.Ю. за № 3915 (далі по тексту - Іпотечний договір), за умовами якого позивач передає в іпотеку Банку належну їй на праві власності квартиру за адресою - АДРЕСА_1 в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором. В подальшому позивачу стало відомо, що ПАТ «КБ «Даніель» відступило право вимоги за Іпотечним договором відповідачу 1. 14.01.2016 між відповідачами укладено Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідчений третьою особою за реєстровим № 53, за яким відповідач 1 відступив право вимоги відповідачу 2. Вказаний Договір № 2 був укладений між відповідачами на підставі укладеного 14.01.2016 Договору про відступлення права вимоги № 29-1/12/15 за Кредитним договором. Позивач вважає, що Договір № 1 укладений між відповідачами, є недійсним з підстав невідповідності вимогам законодавства, оскільки з моменту укладення вказаного договору до відповідача 2 перейшли всі права та обов'язки кредитодавця за Кредитним договором в повному обсязі. Разом з тим, стороною кредитного договору може бути лише юридична особа - Банк або інша фінансова установа, в той час як відповідач 2 не є фінансовою установою і не має передбаченого права виступати кредитодавцем за Кредитним договором. А отже, вказаний Договір № 1 укладений з порушенням норм чинного законодавства. У зв'язку з цим, та у відповідності до ст. 548 ЦК України, Договір № 2 є також недійсним у зв'язку з недійсністю основного зобов'язання. Крім того, всупереч вимогам ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відповідачі не повідомили позивача про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, у зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити.

Представник відповідача 1 про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суду не повідомив.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що під час укладення спірних договорів № 1 та № 2 не йшлася мова про надання будь-яких фінансових послуг, зокрема, послуг щодо кредитування позивача, з боку відповідача 2, а тому останній не є кредитодавцем. За Договором № 1 було відступлено тільки право вимоги за Кредитним договором, яке було здобуто Банком внаслідок кредитування позивача, а потім відступлено іншим особам. Крім того, оспорювані договори не суперечать вимогам чинного законодавства, іншим актам цивільного законодавства, підстав для визнання їх недійсними немає. Права позивача укладенням вказаних правочинів не порушувались, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа про час і місце судового розгляду оповіщалась у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явилась, про поважність причин неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представник відповідача 2, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2011 року між Позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» укладено Кредитний договір № 1612-04-КЗЖ-Т, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику (позивачу) кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 1 080 000 грн., а Позичальник зобов'язується повернути фактично отриманий кредит до 14 вересня 2018 року включно. Щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 18, 0 % річних, щомісячно сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі 0, 3 % від суми заборгованості за кредитом станом на дату нарахування комісії, а також неустойку у розмірах та у випадках, передбачених Договором (п. 1.1. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2., 1.3. Кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі, з позичкового рахунку траншами, готівкою з каси Банку, у межах встановленої п. 1.1. Договору та за погодженням з Банком усно повідомивши Банк за 1 день.

Договором також передбачено, що видача кредитних коштів припиняється «14» березня 2012 року включно. Починаючи з «15» березня 2012 року включно не відновлювана кредитна лінія вважається кредитом.

Отже, з вище вказаного вбачається, що обов'язок Банку як кредитодавця, припинився 15 березня 2012 року, коли невідновлювана кредитна лінія набула статусу кредиту.

15 вересня 2011 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між ПАТ «КБ «Даніель» та позивачем укладено Іпотечний договір з подальшими змінами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою В.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 3915, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку Банку п'ятикімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 в якості забезпечення всіх вимог Іпотекодержателя щодо повернення позивачем кредиту за Кредитним договором.

Пунктом 3.1.7. Іпотечного договору визначено, що Іпотекодержатель має право відступати права за іпотечним договором третім особам без отримання згоди Іпотекодавця, письмово попередивши останнього у п'ятиденний строк про відступлення права вимоги за іпотечним договором та права вимоги за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2016 року між відповідачами було укладено Договір відступлення права вимоги, посвідчений третьою особою за № 53, відповідно до умов якого у зв'язку із укладенням між Новим Іпотекодержателем та Первісним Іпотекодержателем Договору про відступлення права вимоги № 29-1/12/15 від 29.12.2015 року, за умовами якого Первісний Іпотекодержатель відступив Новому Іпотекодержателю право вимоги за Кредитним договором № 1612-04-КЗЖ-Т від 15.09.2011 року з урахуванням усіх змін та доповнень до нього, укладеним між ПАТ «КБ «Даніель» та позивачем, Первісний Іпотекодержатель відступає Новому Іпотекодержателю своє Право вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 15.09.2011 року Пономарьовою В.Ю., приватним нотаріусом КМНО за реєстровим № 3915 зі всіма змінами та доповненнями, внесеними до нього, укладеним між ПАТ «КБ «Даніель» та позивачем. Право вимоги за Договором іпотеки належить Первісному Іпотекодержателю на підставі Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором (п. 1.1. Договору № 2).

Згідно з п. 1.4. Договору № 2, Новий Іпотекодержатель одержує право (замість Первісного Іпотекодержателя) вимагати від Іпотекодавця належного виконання всіх зобов'язань за Договором іпотеки, оскільки Новий Іпотекодержатель набуває статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки, що забезпечує виконання Боржником його зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 с. 512 ЦК України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами під час укладання оспорюваних договорів, було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами. Позивачем протягом розгляду справи не надано доказів того, що вказані договори були укладені з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься і в ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

На підставі ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та п. 3.1.7. Іпотечного договору, укладеного між банком та позивачем, Іпотекодержатель повинен письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення ним прав іпотекодержателя і права вимоги за основним зобов'язанням та Іпотечним договором.

Разом з тим підставою визнання договору недійсним є недодержання вимог закону саме в момент його укладення. Оскільки ж порушення положень закону та договору щодо повідомлення боржника про відступлення іпотекодержателем своїх прав за іпотечним договором і права вимоги за кредитним договором відбулося після його укладення це не може бути підставою для визнання договору недійсним (рішення ВСУ від 18.08.2010 по справі № 6-20271св10 ).

Згідно з ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Отже, враховуючи вище викладене, для боржника в разі його неповідомлення також передбачений механізм захисту його прав від можливого порушення.

Крім того, відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За оспорюваними договорами, укладеними між відповідачами, було передано лише право вимоги щодо належного виконання за Кредитним договором та Іпотечним договором. В даному випадку, особа відповідача 2 не стає новим кредитодавцем, не набуває права надавати фінансові послуги, а лише набуває статусу нового кредитора в зобов'язанні, яке раніше виникло між позивачем та Банком.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Крім того, позивач, звертаюсь із цим позовом до суду зазначив, що оспорюваними договорами, стороною яких він не був, були порушені його права.

У відповідності до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом,а за умовами п.26 вказаної постанови ПВСУ вказано про те, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними є насамперед сторони правочину.

Позивачем протягом всього розгляду справи не було надано доказів в розумінні ст. 60 ЦПК України, що оспорювані правочини якимось чином порушують його права.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги щодо визнання Договору про відступлення права вимоги № 29-1/12/15 за Кредитним договором № 1612-04-КЗЖ-Т від 14.01.2016 та Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеного 14.01.2016 від 14.01.2016, недійсними на підставі ст. 203, 215 ЦК України у зв'язку з невідповідності договорів закону, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 11, 16, 203, 230, 533, 629, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57, 60, 169, 179, 208, 209, 211-215, 218, 223, 294 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна про визнання недійсними договорів про відступлення права вимог за №29-1/12/15 за кредитним договором №1612-04-КЗЖ-Т, що був укладений 14.01.2016 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_2, та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором, що був укладений 14.01.2016 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: