Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Алексіоглу Т.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Маріупольській металургійний комбінат ім.. ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

16 березня 2016 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ ММК ім.. ОСОБА_2 ( правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Маріупольській металургійний комбінат ім.. ОСОБА_2 ) з позовом про скасування наказу , поновлення на роботі , оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди , де зазначив, що з 2001 року по червень 2015 року він працював у ПАТ ММК ім.. ОСОБА_2 . Наказом № 30-ку від 22 червня 2015 року на нього було накладено дисциплінарне стягнення та він був звільнений за п. 7 ст. 40 КЗпП України, нібито за знаходження у нетверезому стані на робочому місці . Вважав звільнення незаконним , оскільки 29 квітня 2015 року о 21-40 він йшов на роботу у ККЦ, пройшов через КПП, де надав перепустку. Коли йшов у напрямок до цеху, через 30 м. його наздогнав охоронець та відібрав перепустку, нічого йому не пояснивши. Через деякий час він повернувся за перепусткою на КПП, де його затримали за підозрою на алкогольне спяніння, протримали до 24 години , доставили до медпункту, складали якісь документи, з якими його не знайомили, до міськнаркодиспансеру не доставляли, приблизно о 1-30 30.04.2015 року його вивезли на автомобілі за територію комбінату та залишили, нічого не пояснивши. Вважав,що відповідачем проігноровані вимоги ст.. 149 КЗпП України , оскільки знаходження його у нетверезому стані у встановленому законом порядку не зафіксоване та наказ № 30-ку винесений за надуманими підставами. Такі дії відповідача грубо порушили його права та спричинили моральну шкоду, оскільки він переніс стрес та гіпертонічний криз. Враховуючи вищевикладене , просив скасувати наказ № 30- ку від 22 червня 2015року , поновити його на посаді у ККЦ ПАТ ММК ім.. ОСОБА_2, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у сумі 500 000 грн. Крім того, просив суд поновити строк позовної давності, оскільки з рішенням щодо його звільнення його не ознайомили належним чином, порядок оскарження не розяснили, з підставами та обґрунтування наказу не ознайомили. У звязку з діями працівників ПАТ « ММК ім.. ОСОБА_2» він переніс стрес та гіпертонічний криз. Оскільки не має юридичної освіти, він вимушений був звертатися за наданням правової допомоги.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив,що він 29 квітня 2015 року працював у нічну зміну. О 21-40 проходив через КПП , надав робітнику охорони перепустку та пішов далі. Через 30 м. його окликнув охоронець та запропонував віддати перепустку,що він і зробив , а сам пішов на робоче місце. Коли він переодягнувся, вирішив забрати перепустку та повернувся до КПП, де його звинуватили у тому, що він знаходиться у стані алкогольного спяніння та зателефонували його майстру ОСОБА_3. Через де - який час його привезли до медпункту мартенівського цеху та медпрацівник запропонувала дихнути у прилад, що він і зробив. Через півгодини його вивезли за межі підприємства. Наступного дня він продовжував працювати, але його стан здоровя погіршився та через 1-2 дні він пішов на лікарняний. На початку травня 2015 року він виходив на роботу, але з 8 червня 2015 року по 18 червня 2015 року він знову проходив лікування у госпіталю, а з 19 червня 2015 року вийшов на роботу. Просив позов задовольнити. Пропущення строку звернення до суду обґрунтовував тим, що після звільнення погіршився його стан здоровя та він проходив лікування, а також у нього не було грошей для звернення за наданням йому правової допомоги щодо звернення до суду.

Представник позивача ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності, позов підтримав, просив його задовольнити. Вважав,що звільнення ОСОБА_1 відбулося без достатньо правових підстав, він раніше ніколи не притягувався до дисциплінарної відповідальності, неодноразово нагороджувався грамотами за добросовісну працю .

Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства Маріупольській металургійний комбінат ім.. ОСОБА_2 ОСОБА_5, що діяла на підставі довіреності, позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач працював обробником поверхневих дефектів металу конвертерного цеху ПАТ «ММК ім.. ОСОБА_2» Наказом № 30-ку від 22.06.15 року його було звільнено з роботи за порушення трудової дисципліни, (появлення на роботі в нетверезому стані), як це і передбачено п. 7 статті 40 КЗпП України. На підтвердження знаходження позивача у нетверезому стані були складені відповідні акти. Міністерство юстиції України у своїх розясненнях від 01.02.2011 року «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу», у яких зазначає, що підтвердженням факту появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння може слугувати медичний висновок за результатами огляду працівника, а також акт, який складено керівництвом за участі представників громадськості. 28 квітня 2015 року о 21 год. 50 хв. ОСОБА_1 був виявлений на території комбінату, а саме на контрольно-пропускному пункті № 15 в стані алкогольного спяніння. На підтвердження виявлення позивача на роботі в стані алкогольного спяніння був складений Акт, який є додатком № 3 до наказу № 257 від 18.06.2012 року «Про затвердження Порядку дій працівників управління безпеки ПАТ «ММК ОСОБА_2» і організацій, які згідно із договором забезпечують збереження власності комбінату, пропускного та внутрішньобєктового режиму на його території, при виявленні осіб, які зазіхають на майно та обєкти підприємства, знаходячись на роботі в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного спяніння, порушуючи громадський порядок, пропускний та внутрішньобєктовий режим». Після цього, ОСОБА_1 був відсторонений від роботи і відправлений за територію комбінату. Факт встановлення знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння був відображений в акті № 094922 від 28.04.2015 року, окремим Актом за № 000078 була зафіксована відмова Позивача від проходження медичного огляду в міському наркологічному диспансері. При цьому, він був повідомлений, що така відмова буде розцінена як позитивний результат огляду. Позивачу було запропоновано написати пояснення, у яких він визнав себе винним , його було запрошено на засідання профспілкового комітету , який 5.06.2015 року надав згоду на його звільнення , та 22 червня 2016 року був виданий наказ, у межах строку притягнення до дисциплінарної відповідальності з урахуванням перебування позивача на лікарняному та у відпустці. В той же день, позивач був ознайомлений з наказом та отримав трудову книжку з відповідним записом, про що свідчить його підпис у витягу із Наказу № 30-ку від 22.06.2015 р. та журналі видачі трудових книжок. При його звільнені були дотримані всі вимоги діючого законодавства , тому вважала позов необґрунтованим та таким,що не підлягає задоволенню. Просила у позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 126 від 10.07.2001 року позивача було прийнято контролером у ВВО. Розпорядженням № 1368 від19.03.2007 року його було переведено у конвертерний цех ПАТ «ММК ім.. ОСОБА_2» , правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Маріупольській металургійний комбінат ім.. ОСОБА_2 , обробником поверхневих пороків металу . 28 квітня 2015 року о 21 год. 50 хв. ОСОБА_1 був виявлений на території комбінату, а саме на контрольно-пропускному пункту № 15 в стані алкогольного спяніння. У звязку зі знаходженням у стані алкогольного спяніння , ОСОБА_1 був не допущений до роботи та направлений за межі комбінату . Наказом № 30- ку від 22 червня 2015 року його було звільнено за появлення на роботі у нетверезому стані за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Не погоджуюсь зі звільненням, позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування судових витрат .

При вирішенні питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно п.7) ст. 40 КЗпП України , трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі : появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" із подальшими змінами, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.99 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.04.94р., № 18 від 26.10.95 р. , № 15 від 25.05.98 р. ) судам належить мати на увазі, що в вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст.27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

Підтримуючи позов, ОСОБА_1 у судовому засіданні не заперечував , що 28 квітня 2015 року у період часу з 8-30 до 10-30 вживав горілку у кількості 150 грамів на двох, але після цього він відпочивав та коли проходив КПП у стані алкогольного спяніння не перебував . Медичне обстеження його стану не проводилось, результатів проходження ним тестування у медпункті мартенівського цеха йому не доводили, та він вважає, що надані відповідачем документи були сфальсифіковані робітниками охорони, які зацікавлені у виявлені осіб, що перебувають у стані алкогольного спянінні. Його дійсно у нічну зміну з 28 квітня 2015 року на 29 квітня 2015 року відсторонили від роботи, та вивезли за межі комбінату, але він самостійно не звертався до наркодиспансеру щодо встановлення його стану, оскільки йому це ніхто не пропонував.

Разом з тим, ці доводи позивача спростовуються наступним.

В табелі обліку робочого часу зазначено, що в зміну з 22.30 год. за 29.04.15 р. ОСОБА_1 був не допущений у звязку з находженням у стані алкогольного спяніння.(а.с.44).

На підтвердження факту виявлення та відсторонення від роботи позивача , який перебував у стані алкогольного спяніння був складений Акт від 28.04.2015 р., яким було зафіксовано, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти медичний огляд (алкогольне тестування) в медичному пункті доменного цеху, яке й було проведено о 23.00 год. За результатами тестування виявилося, що позивач знаходився в стані алкогольного спяніння з показником 1,38 проміле, а також йому було запропоноване пройти медичний огляд в міському наркологічному диспансері, від якого останній відмовився, також як і від підписання акту. На вищезазначеному акті, крім підписів свідків, у присутності яких був проведений огляд ОСОБА_1, мається штамп Оздоровчого пункту № 1 Лікувально-профілактичного центру підприємства, а також підпис медичного працівника ОСОБА_6, яким засвідчена саме ступень алкогольного спяніння позивача - 1,38 проміле. ( а.с.40). Після цього, ОСОБА_1 був відсторонений від роботи і відправлений за територію комбінату.

Факт встановлення знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння був відображений в акті № 094922 від 28.04.2015 року, у якому зазначено, що від пояснень та підпису акту Позивач відмовився. Повідомити посадовим особам ТОВ «Охоронний Холдінг» місце та дату народження, домашню адресу, він також відмовився, про що в акті мається відповідний запис.( а.с.38).

Актом за № 000078 від 28 квітня 2015 року була зафіксована відмова позивача від проходження медичного огляду в міському наркологічному диспансері. При цьому, він був повідомлений, що така відмова буде розцінена як позитивний результат огляду.( а.с.39).

Ці дії робітників охорони та робітників ПАТ «ММК ім.. ОСОБА_2» , правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Маріупольській металургійний комбінат ім.. ОСОБА_2 , відповідали п.п. 4.3, 5.2, 5.3., 5.9, 5.10 стандартів підприємства « Антіалкогольна та антінаркотична процедура. Порядок виявлення, огляду. Відповідальність», затверджених 23.04.2011 р., зі змінами від 13.01.2014 р.( а.с.66-72, 73).

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підписали акт № № 094922 від 28.04.2015 року та акт № 000078 від 28 квітня 2015 року, в судовому засіданні підтвердили те,що 28 квітня 2015 року вони особисто бачили ОСОБА_1, який перебував у стані алкогольного спяніння, відмовлявся давати пояснення та пройти обстеження у міському наркологічному диспансері.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив,що він 28 квітня 2015 року особисто ОСОБА_1 не бачив, між тим розмовляв з ним по телефону та також пропонував йому пройти обстеження у міському наркологічному диспансері.

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Такі пояснення були викладені пояснювальною запискою ОСОБА_1 власноручно 14.05.2015 року., де він визнав своє знаходження на роботі у стані алкогольного спяніння та просив надати можливість допрацювати до лютого 2016 року.( а.с.41).

Відповідно до ст.. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути накладене не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку (не враховується час звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці) і не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку

Ці вимоги відповідачем були дотримані. Позивач у періоди: з 6 травня 2015 року до 12 травня 2015 року; з 17 травня 2015 року до 2 червня 2015 року;з 10 червня 2015 року до 18 червня 2015 року перебував на лікарняному, а у період 20 21 червня 2015 року у відпустці, що підтверджується табелем обліку робочого часу. ( а.с.44).

Таким чином, строки притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності порушені не були, а вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП, яка не допускає звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці - виконані.

Ч. 1 ст. 43 КЗпП України передбачено , що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

На засіданні профспілкового комітету конвертерного цеху ПАТ ММК ім.. ОСОБА_2 , яке відбулося 05.06.15 року та на якому був присутній і ОСОБА_1, профспілковий комітет дав згоду на розірвання трудового договору за п. 7 ст. 40 КЗпП України з обробником конвертерного цеху ПАТ «ММК ім.. ОСОБА_2» - ОСОБА_1Р.( а.с.43).

Наказ № 30-ку про дисциплінарне стягнення звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 був виданий 22 червня 2015 року. В цей же день позивач був ознайомлений з ним, отримав виписку з наказу та трудову книжку з відповідним записом( а.с. 37, 48).

Представник позивача ОСОБА_4 посилався на те,що відповідачем при звільненні позивача не було враховано те,що ОСОБА_1 ніколи не притягувався до дисциплінарної відповідальності, неодноразово нагороджувався грамотами за добросовісну працю .

Заперечуючи проти цих доводів, представник відповідача зазначала, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 147 КЗпП України та Розясненнями Міністерства юстиції України від 01.02.2011 року «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» для звільнення працівника з цієї підстави достатньо одноразового вчинення такого факту порушення трудової дисципліни. Крім того, підприємство Відповідача належить до підприємств підвищеної небезпеки, а робота такого працівника (у стані алкогольного спяніння) і сама його присутність на території підприємства становить чималий ризик для нього самого, оточуючих і для підприємства в цілому.

На думку суду , ці заперечення є слушними.

Відповідно до ст.. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни , у відповідності до вимог ст.. 147 КЗпП України до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

П. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України , де передбачені підстави припинення трудового договору , зазначено ,що така підстава може бути , в тому числі з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) .

Таким чином, суд приходить до висновку, що вибір заходів стягнення за порушення трудової дисципліни це є право працедавця.

Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача за п. 7 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог діючого законодавства, перебування позивача у нетверезому стані знайшло своє підтвердження наданими суду доказами, тому позов ОСОБА_1 про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягає.

Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від позову про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу , підстав для задоволення позову про стягнення моральної шкоди немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 36, 40, 43-1, 139, 147, 148 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.99 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів» ( із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.04.94р., № 18 від 26.10.95 р. , № 15 від 25.05.98 р. ) , ст..ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Маріупольській металургійний комбінат ім.. ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова