ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4280/16-ц
Провадження № 2/210/1762/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"12" грудня 2016 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровській області в складі:
головуючого судді Літвіненко Н.А.,
при секретарі Севанян М.Б.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - виконком Металургійної районної у місті ОСОБА_1 ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - виконком Металургійної районної у місті ОСОБА_1 ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Гетьмана ( колишня Іллічівська)АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу.
Однак, користуватися, володіти та розпоряджатися квартирою позивач ОСОБА_2 не може, так як там зазначений проживаючим відповідач по даній справі - ОСОБА_4, продавець квартири, хоча він ніякої самостійного права на дану квартиру не має, тому що з моменту реєстрації договор купівлі-продажу квартири у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, тобто з 07.06.2016 року продавець ОСОБА_4 перестав бути її власником.
Крім того, згідно п.5.1 договору купівлі-продажу квартири відповідач повинен звільнити відчужувану квартиру, знятись з реєстраційного обліку та передати ключі від неї в строк до 17 червня 2016 року, але відповідач свої обовязки в частині зняття реєстраційного обліку у належній позивачу квартирі не виконав.
Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу вільно користуватися належним їй майном, на відповідача нараховуються комунальні платежі, які він не сплачує.
Позивач, як власник жилого приміщення позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю, в звязку з цим просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю квартирою № 362 у будинку № 74 по вулиці Гетьманська у місті Кривому Розі, шляхом визнання відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням вищевказаної квартири.
Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень проти позову не надавав.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Суд, взявши до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 ( колишня Іллічівська) у місті ОСОБА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_2, що вбачається з договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 07.06.2016 року по реєстру № 570.
Відповідно до довідки № 173 Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби від 11.08.2016 року, за адресою АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Як вбачається з п.5.1 договору купівлі-продажу квартири відповідач повинен звільнити відчужувану квартиру, знятись з реєстраційного обліку та передати ключі від неї в строк до 17 червня 2016 року, але відповідач свої обовязки в частині зняття реєстраційного обліку у належній позивачу квартирі не виконав.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Також дана позиція викладена у ч. 1 ст. 321 ЦК України, де сказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї. Інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки розрахунок платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, знятись з реєстраційного обліку добровільно не бажає, чим порушує права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні розпорядження цим житловим приміщенням.
Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у належній позивачу квартирі, порушує її права та законні інтереси, порушує право власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, передбачені ст. 319 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Також ч. 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст.ст. 156, 158 Житлового кодексу Української PCP з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
У даному випадку будь-яких договірних правовідносин між відповідачем і позивачем, які б давали підстави для обмеження прав позивача, як нового власника квартири, не існувало, як не існує і передбачених законом підстав продовження користування спірною квартирою відповідачем. Проте відповідач не є членом родини позивача та в жодних родинних стосунках з нею не перебуває.
Добровільно знятися з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_5 (колишня Іллічівська) в місті ОСОБА_1, тим самим звільнити цю квартиру, відповідач не бажає, про що свідчить той факт, що він протягом трьох місяців ніяких заходів по даному питанню не приймав і не приймає, постійне своє місце помешкання приховує.
Таким чином, відповідач перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися її квартирою, і вона вимушена протягом трьох місяців сплачувати за нього комунальні платежі, хоча і має фінансові труднощі.
Згідно із ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, це житлове приміщення не є його місцем проживання або місцем перебування, тому він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до абзацу 2 п. 33 постанови пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає, не сплачує витрати за користування житловим приміщенням, комунальних послуг, що дає суду підстави визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Гетьманська (колишня Іллічівська) АДРЕСА_6.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 156, 158 ЖК України, 316-319, 321, 383, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 61, 169, 212-215, 218, 219, 224 - 226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю, а саме квартирою за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Гетьманська (колишня Іллічівська)АДРЕСА_7, шляхом визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 362 у будинку № 74 по вулиці Гетьманська (колишня Іллічівська) у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартирі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя: Н. А. Літвіненко