Єдиний унікальний номер 237/3608/13-ц Номер провадження 22-ц/775/1240/2016
Єдиний унікальний номер 237/3608/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1240/2016
Головуючий в 1 інстанції Ліпчанський С.М. Доповідач Біляєва О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Новікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року ОСОБА_1 пред'явив позов до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» (далі - ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО») про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що згідно з наказом відповідача від 05 серпня 2004 року він працював на посаді водія автотранспортних засобів автотранспортного цеху у відокремленому підрозділі «Курахівська теплова станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО».

07 червня 2013 року у неробочий час відбулися урочисті заходи з нагоди виходу на пенсію диспетчера ОСОБА_2, під час яких серед запрошених працівників виник конфлікт, внаслідок якого водій ОСОБА_3 отримав тяжкі травми, що потягли смерть.

У зв'язку з цим 10 червня 2013 року керівництво ТЕС запропонувало присутнім 07 червня 2013 року працівникам написати заяви про звільнення за власним бажанням з 24 червня 2013 року.

Під впливом адміністрації він написав заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, про що відповідачем видано наказ № 127 від 21 червня 2013 року.

Про те, що заява про звільнення не відповідає його волевиявленню, свідчить вихід позивача на роботу наступного робочого дня, однак він не був допущений до виконання своїх обов'язків.

Після 20 червня 2013 року ОСОБА_1 стало відомо, що наказом № 1099 від 19 червня 2013 року відповідач застосував до нього дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення п. 3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку (вживання алкогольних напоїв).

Вважає цей наказ незаконним, оскільки урочистий захід був організований з дозволу керівництва відокремленого підрозділу «Курахівська теплова станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО», перевірка на алкогольне сп'яніння не проводилась.

Неправомірні дії відповідача щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та наступного звільнення завдають йому моральних страждань, які він оцінує в 15000 грн.

Позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року позов задоволений частково.

Скасувати п.1 та п. 2 наказу відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» № 1099 від 19 червня 2013 року відносно ОСОБА_1 щодо об'явлення догани та обмеження нарахування премії на час дії дисциплінарного стягнення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись частково з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги позивач зазначає, що суд неправильно оцінив надані позивачем докази (акти про вихід на роботу після звільнення та не допуск адміністрацією до роботи; звернення до прокуратури, письмова заява працівника) щодо написання заяви про звільнення за власним бажанням під примусом адміністрації підприємства. Крім того, суд не прийняв до уваги, що він був звільнений 21 червня 2013 року, тобто у день подання заяви, без додержання передбаченого діючим трудовим законодавством строку попередження. Також суд не витребував у підприємства довідку про заробітну плату, у зв'язку з чим неможливо вирахувати заробітну плату за дні вимушеного прогулу.

У судовому засіданні ОСОБА_4, який є представником ОСОБА_1, підтримав апеляційну скаргу з наведений у ній мотивів. ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» Міхненко О.І. просила відхилити апеляційну скаргу, рішення залишити без змін.

Апеляційний суд визнає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності безпідставно.

Відмовляючи у задоволенні вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди, суд мотивував висновок тим, що при звільненні позивача підприємством додержані вимоги діючого законодавства.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується.

Перевіряючи законність й обґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до вимог частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (зокрема, вихід на пенсію), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом установлено, що ОСОБА_1 наказом від 05 серпня 2004 року № 346 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів автотранспортного цеху відокремленого підрозділу «Курахівська теплова станція» ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» (ас. 7-10).

20 червня 2013 року позивач подав письмову заяву про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію з 21 червня 2013 року, про що відповідач видав 21 червня 2013 року наказ № 127к (ас. 51).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що роботодавець звільнив позивача згідно зі ст. 38 КЗпП України з дотриманням вимог трудового законодавства і виходячи із заяви ОСОБА_1, який просив його звільнити саме з 21 червня 2013 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Перевіряючи доводи скарги в цій частині, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються будь-якими доказами; спростовуються особистою заявою позивача.

Суд першої інстанції належним чином перевірив доводи працівника про те, що керівництво ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» примусило його подати заяву про розірвання трудового договору.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так, у заяві про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію позивач зазначив конкретну дату звільнення, що свідчить про його бажання звільнитися за ст. 38 КЗпП України і не суперечить даній нормі права, яка передбачає, що власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

З наказом про звільнення з 21 червня 2013 року ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис того ж дня, будь-яких зауважень щодо незгоди з наказом не висловив (ас. 50, 51).

Ці обставини підтверджені представником позивача, який також пояснив, що у день звільнення працівник не подавав заяву про відкликання поданої раніше заяви про звільнення за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Суд попередньої інстанції обґрунтовано не визнав належним та допустимим доказом заяву ОСОБА_1 про відкликання заяви про звільнення, оскільки вона подана 25 червня 2013 року. Цей висновок суду не спростовується і складеними позивачем актами про не допуск до роботи, починаючи з 25 червня 2013 року, тобто після звільнення (ас. 11-22).

Оскільки судом не встановлено, що з боку керівництва мав місце примус до написання заяви про звільнення за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію, інших порушень при звільненні ОСОБА_1 з боку ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» не встановлено, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд зробив правильний висновок, що позовні вимоги про скасування наказу № 127к від 21 червня 2013 року та поновлення позивача на попередній посаді безпідставні.

Звільнення позивача з підстав, визначених ч.1 статті 38 КЗпП України, відповідає вимогам закону та бажанню ОСОБА_1 Останній не надав суду переконливих доказів, які б спростували ці обставини.

Доводи скарги про неправильну правову оцінку наданим позивачем доказам, зокрема, зверненню до прокуратури, є безпідставними, оскільки такий доказ не доданий ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог і не був предметом дослідження місцевого суду.

Доводи апеляційної скарги, що суд не витребував довідку про заробітну плату позивача, на правильність висновків суду щодо додержання вимог закону при звільненні на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку з виходом на пенсію не впливають.

Ураховуючи, що суд визнав звільнення позивача законним, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак не можна повністю погодитись з висновком суду про відмову у задоволенні вимог про стягнення у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення є законним.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Проте суд на порушення вимог даної норми процесуального права залишив поза увагою, що підставою та предметом вимог про відшкодування моральної шкоди є порушення трудових прав позивача унаслідок незаконності як наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, так і наказу про звільнення.

Отже, установивши факт незаконного накладення дисциплінарного стягнення та обмеження нарахування премії (рішення в цій частині сторонами не оскаржено і набрало законної сили), суд відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди повністю.

З такими висновками місцевого суду погодитися неможна у зв'язку з доведеністю ОСОБА_1 факту порушення його законних трудових прав незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності з боку відповідача у справі, що в силу ст. 237-1 КЗпП України наділяє позивача правом на компенсацію моральних збитків у разі доведення самого факту моральних страждань та причинно-наслідкового зв'язку між моральними стражданнями і протиправними діями ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО».

З підстав викладених вище рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності, підлягає скасуванню.

Апеляційний суд визнає, що порушення законних прав ОСОБА_1 унаслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Ураховуючи характер порушення трудових прав позивача, виходячи з вимог розумності та справедливості, апеляційний суд стягує з ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності, 100 грн.

Висновок суду про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, є правильним, оскільки факт порушення прав працівника при звільненні не встановлений судом.

Згідно з абзацом другим частини третьої ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» у дохід держави стягується судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 27 травня 2014 року скасувати частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 100 (сто) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» у дохід держави судовий збір 114 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді