У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Омега-Банк», про визнання недійсним договору факторингу та спонукання кредитора до виконання зобов'язань,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2008 року між нею та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0301/0508/71-073, за яким вона отримала кредит у розмірі 72 500 доларів США з терміном погашення кредиту з 14 травня 2008 року по 13 травня 2038 року включно, оплатою процентної ставки 12,5 % річних за весь строк користування кредитом. 28 листопада 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за зазначеним кредитним договором TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» шляхом укладення договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15. У листопаді 2013 року на адресу позивача надійшла досудова вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вважає договір факторингу, укладений між «Факторингова компанія «Вектор Плюс»та ПАТ «Сведбанк» щодо передачі прав вимоги за кредитним договором недійсним, оскільки він суперечить вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України, у зв'язку з чим, позивач просила зобов'язати ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надати їй примірники договорів та актів приймання передачі документів щодо переходу від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Омега Банк» та до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» прав у зобов'язанні за кредитним договором від 14 травня 2008 року № 0301/0508/71-073, укладеним між нею та ПАТ «Сведбанк»; визнати договір факторингу, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від 28 листопада 2012 року № 15, недійсним.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Клопотання підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження, вказані заявником, є поважними.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з необґрунтованості вимог, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що оспорюваний договір не відповідає вимогам закону та порушує її права або інтереси.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, строк на касаційне оскарження рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Омега-Банк», про визнання недійсним договору факторингу та спонукання кредитора до виконання зобов'язань.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов