АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/2727/16 Головуючий 1 інст. Мороз О.І.
Справа № 612/456/14-ц Доповідач Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки» на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Софія-Близнюки» до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки» про визнання недійсним договору оренди землі, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області, Близнюківське районне управління юстиції в Харківській області,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ТОВ «Софія Близнюки» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 в якому, після уточнення позовних вимог, просило визнати недійсним договір оренди землі б/н від 14.03.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що 15.01.2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Софія Близнюки» був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0165 загальною площею 5,2681 га строком на 15 років, який був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 00229. Відповідно до умов цього договору ТОВ «Софія Близнюки» здійснювало обробіток земельної ділянки та своєчасно і в повному обсязі сплачувало орендну плату ОСОБА_3

Навесні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до керівництва ТОВ «Софія Близнюки» з пропозицією купити належний їй земельний пай, на яку отримала розяснення, що чинне законодавство не передбачає реалізацію земель сільськогосподарського призначення.

Через деякий час ТОВ «Софія Близнюки» стало відомо, що боронування на вказаній земельній ділянці провів ФОП ОСОБА_4 з поясненнями про те, що він уклав договір оренди землі з ОСОБА_3

На заперечення керівництва ТОВ «Софія Близнюки», що з ОСОБА_3 ТОВ Софія Близнюки» раніше укладено договір оренди, який зареєстрований у встановленому порядку, ОСОБА_4 не звертав ніякої уваги. На час звернення з цим позовом до суду ОСОБА_4 спірна земельна ділянка засіяна насінням соняшника і ТОВ Софія Близнюки» не використовується.

23 квітня 2014 року ТОВ «Софія Близнюки» звернулось до прокуратури із заявою про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст.190 КК України з приводу шахрайства під час укладення договору оренди землі. По даному факту Лозівським MB ГУ МВС України в Харківській області було розпочато кримінальне провадження № 0000883 за ст.192 ч. І КК України.

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Софія Близнюки» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.01.2011 року з моменту його державної реєстрації.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що зазначений договір є незаконним, оскільки вона ніколи не подавала заяву про державну реєстрацію договору і не підписувала його з такими умовами.

Зазначала, , що зміст договору не відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року, №220, та ст. 15 Закону України «Про оренду землі» а саме: відсутній кадастровий номер земельної ділянки; не зазначені умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки; п.8 та п. 9 договору також не відповідають вимогам Типового договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним.

Крім того вказувала, що оспорюваний нею договір підписано ОСОБА_5, яка на дату укладення договору не була директором ТОВ «Софія Близнюки» і не мала повноважень підписувати угоди від імені юридичної особи. Директором ТОВ «Софія Близнюки» на той час був ОСОБА_6, що є підставою відповідно до ч.2 ст. 203, ст.37 ЦК України, ст.16, ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» про визнання цього договору недійсним.

Сторони взаємних вимог не визнали.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року в задоволенні позову ТОВ «Софія Близнюки» до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 14 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області, Близнюківське районне управління юстиції в Харківської області, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ТОВ «Софія Близнюки» про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 15 лютого 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Софія Близнюки» з моменту його державної реєстрації, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області, Близнюківське районне управління юстиції в Харківської області, задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 15 лютого 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Софія Близнюки» з моменту його державної реєстрації.

Стягнуто із ТОВ «Софія Близнюки» на користь ОСОБА_3 понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 9240 грн. 00 коп., а всього - 9483 гривні 60 коп.

На зазначене рішення ТОВ «Софія Близнюки» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не повне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов ТОВ «Софія Близнюки»до ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 14.03.2014 року та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ТОВ «Софія-Близнюки» про визнання недійсним договору оренди землі. Визнати недійсним договір оренди землі від 14.03.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 було укладено незаконно, оскільки на час укладення цього договору вже було укладено договір оренди тієї ж ділянки між ТОВ «Софія Близнюки»до ОСОБА_3 від 15.02.2011 року, який зареєстровано відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області 30.01.2012 року за №00229. Вказаний договір є чинним і додаткової реєстрації не потребує.

Зазначає, що ОСОБА_5, яка на час укладення договору оренди від 15.02.2011 року працювала головним бухгалтером ТОВ «Софія Близнюки» і відповідно до наказу від 10 лютого 2011 року директора та засновника ТОВ «Софія Близнюки» ОСОБА_7 виконувала обовязки директора на час перебування його у відрядженні, мала право укладати вищевказаний договір, оскільки це не суперечить діючому законодавству та вимогам закону. Земельна ділянка, яка належала ОСОБА_3, оброблялась ТОВ «Софія Близнюки» і останній сплачувалась орендна плата. Претензій по оплаті вона не мала.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду скасуванню, з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Софія Близнюки» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що статутом ТОВ «Софія Близнюки» не передбачено право директора призначати замість себе виконуючого обовязки, оскільки це є виключною компетенцією загальних зборів учасників товариства. Тому ОСОБА_5 не мала повноважень на підписання вказаного договору, що є достатньою підставою для визнання його недійсним.

До того ж суд першої інстанції вважав доведеними посилання ОСОБА_3 на те, що про існування договору оренди землі від 14.03.2016 року їй не було відомо, тому вона мала право розпорядитися землею на власний розсуд.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам справи.

В силу частини першої статті 210 ЦК України та частини першої статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації і виходячи із змісту статей 210, 640 ЦК України та статті 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Укладений договір визнається недійсним на підставі статті 215 ЦК України при недодержанні сторонами вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників процесу орендодавець ОСОБА_3 з одного боку та орендар ТОВ «Софія Близнюки» в особі директора ОСОБА_5 уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,2681 га яка знаходиться в межах Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області строком на 15 років.

Договір був підписаний сторонами, які погодили під час його укладення всі істотні умови оренди земельної ділянки. До договору додано ОСОБА_8 визначення меж земельної ділянки в натурі без дати та ОСОБА_8 прийому - передачі ділянки без дати з підписами цих же осіб.

Договір був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 00229.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 215 ЦК України визназначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності

Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції було встановлено, що 15.02.2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Софія Близнюки» було укладено договір оренди землі в письмовій формі, який був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 00229.

Також встановлено, що від імені ТОВ «Софія Близнюки» як орендаря договір було укладено ОСОБА_5 саме як директором ТОВ «Софія Близнюки» який діє на підставі Статуту товариства.

Із протоколу №1 загальних зборів засновників ТОВ «Софія Близнюки» від 04.09. 2008 року вбачається що його засновники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 створили ТОВ «Софія- Близнюки», затвердили статут товариства. Було ухвалено призначити директором товариства ОСОБА_5, тобто особу яке не є засновником та власником Товариства (т.2 а.с.26, 27).

Із статуту Товариства, державну реєстрацію якого було проведено 09.09. 2008 року, вбачається, що виконавчим органом Товариства є Директор (п.5.1). До виключної компетенції Загальних зборів Товариства віднесено призначення та відкликання Директора товариства (п.7.1.3).

Із протоколу загальних зборів Товариства від 31 липня 2010 року вбачається, що ОСОБА_5 звільнено із посади директора ТОВ Софія Близнюки» та призначено директором Товариства ОСОБА_6 (т.2 а.с.32).

Відповідно до наданої до суду реєстраційної справи ТОВ «Софія - Близнюки», у Статуті у п.7.1.3 розділ 7 зазначено, що до повноваження учасників зборів належить призначати та відкликати директора».

Згідно п.8.7.10 розділу 8 Статуту - «Директор вчиняє дії від імені товариства, згідно п.8.13 учасники товариства укладають з директором контракт, в якому передбачаються його права та обовязки, відповідальність директора перед товариством, та трудовим колективом, умови матеріального забезпечення та звільнення з посади».

Статтею 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників.

Згідно ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

До актів органів юридичної особи відносяться, зокрема, і наказ директора про тимчасове виконання його обовязків іншим працівником підприємства. В даному випадку директор ТОВ «Софія Близнюки» ОСОБА_6 своїм наказом від 10.02.2011р., на час свого відрядження в період з 14.02.2014 року по 04.03.2011 року, поклав обовязки директора на головного бухгалтера товариства ОСОБА_5, адже інших посадових осіб на підприємстві не існувало.

Частиною 3 ст.92 ЦК України передбачено, що у відносинах із третіми особами обмеження щодопредставництва юридичної особи не має юридичної сили, тому вирішувати комубути представником ТОВ «Софія Близнюки» це виключне правопідприємства, яке ніким не може бути обмежено.

При підписанні договору або вчиненні інших юридичних дій представники сторін або керівники, що виконують представницькі функції повинні предявити відповідний документ (будь-який з нижченаведених), що підтверджують їх повноваження:

-завірений витяг зі статуту (інших установчих документів), де за певною посадовою особою (директор, президент тощо) закріплюються відповідні повноваження;

-витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців (ч.2 ст. 17 Закону про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»);

-закон або інші акти цивільного законодавства, що містять відповідні положення;

-довіреність.

Згідно ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно п.7 ст.16 Закону «Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб.

У відповідності до ст.16-2 Постанови від 9 вересня 2009 року, №1021, «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі», для державної реєстрації договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності, договору суборенди земельної ділянки (її частини) власник чи набувач права або уповноважена ними особа подають до відповідного територіального органу Держземагентства заяву і копію документа, що посвідчує особу набувача права на земельну ділянку або її власника, а у разі подання заяви уповноваженою ними особою - також копія документа, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб.

Наказ від 10 лютого 2011 року директора та засновника Товариства ОСОБА_6 про призначення на час його відрядження, виконуючим обовязки директора головного бухгалтера ОСОБА_5, є чинним не скасований.

У звязку із вищезазначеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у головного бухгалтера ОСОБА_5 повноважень на підписання договору оренди землі від 15 лютого 2011 року.

В обгрунтування недійсності договору оренди землі від 15 лютого 2011 року ОСОБА_3 посилалась також на порушення істотних умов договору, а саме невиплату їй орендної плати.

Матеріали справи містять висновок судово-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. ОСОБА_9 №6574 від 29.09. 2015 року з якого вбачається, що дати відповіді на питання, викладені в ухвалі суду не представилось можливим через відсутність в інституті спеціального обладнання (т.2 а.с.176-181).

Із висновку судово-почеркознавчої експертизи цього ж інституту від 17.12. 2015 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_3 в «Розрахунках орендної плати», наданих суду товариством, від імені ОСОБА_3 виконані не нею, а іншою особою (т.3 а.с.2-17).

Посилання ОСОБА_3 на невиплату останній орендної плати ТОВ Софія Близнюки» за користування земельною ділянкою не є підставою для визнання договору оренди від 15 лютого 2011 року недійсним, а є підставою відповідно до вимог ст. 651 ЦК України для розірвання договору оренди, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ Софія Близнюки». Однак з таким позовом ОСОБА_3 до суду не зверталась.

Доводи ОСОБА_3 в її позовній заяві про відсутність в оспорюваному нею договору оренди землі істотних умов, що є підставою для визнання його недійсним само по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки ОСОБА_3 не доведено факту порушення її прав орендодавця у звязку з відсутністю у договорі оренди таких умов та їх істотність.

Виходячи з того, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а ОСОБА_3 та її представником не доведено наявність істотного порушення ТОВ «Софія Близнюки» її прав орендодавця, колегія суддів, враховуючи правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-78цс13; від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-94цс13, від 9.12.2015 р. у справі № 6-849цс15, вважає, що позовні вимоги Богданюк є недоведеними.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вона не давала згоду на реєстрацію договору оренди землі від 15.02.2011року, не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 127цс13 від 18.12.2013 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Постановою Близнюківського районного суду Харківської області від 16.02. 2016 року закрито кримінальне провадженні за заявою ТОВ «Софія Близнюки» відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Досудовим розслідуванням встановлено, що фактичні обставини зазначеного кримінального провадження, хоч формально і містять ознаки порушень правомочностейгромадян користуватися майном, однак в силу малозначності не являють собою суспільну небезпечність, тобто не спричинило та не могло спричинити суттєвої шкоди заявникові. адже дії учасників договірних відносин були спрямовані на настання юридичних наслідків. Отже, під час досудового розслідування встановлена наявність фактичних цивільно-правових відносин між сторонами та наявності спору між ними, який вирішується у встановленому законом порядку.

З Договору оренди землі б/н від 14.03.2014 року вбачається що він укладений між орендодавцем ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 Предметом договору оренди є земельна ділянка загальною площею 5,2681 га, кадастровий номер 6036000:0165, що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту серії ЯД №038257.

До договору додано схему розташування земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі від 14.03. 2014 року, акт приймання-передачі земельної ділянки від 14.03. 2014 року (т.1 а.с.81-89).

Земельна ділянка на підставі цього договору на умовах оренди використовувалася ФОП ОСОБА_4, що не заперечувалось позивачем за первісним позовом.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про оренду землі» передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю земельну ділянку.

Таким чином, ОСОБА_3 під час перебування спірної земельної ділянки в оренді ТОВ «Софія Близнюки» в порушення вимог ч.ч.1-3 ст. 13, 654, 629 Цивільного Кодексу України, ст. 32 Закону України «Про оренду землі», п. 28 Договору оренди від 05.01. 2011 року повторно уклала Договір оренди від 14.03. 2014 року з ФОП ОСОБА_4 не повідомивши ТОВ «Софія Близнюки». Цей договір відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України є недійсним внаслідок недодержання відповідачами в момент його вчинення вимог цивільного законодавства України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди землі від 15.02.2011 р., укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Софія Близнюки» недійсним.

Таким чином, рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року ухвалено з порушенням норм матеріального права та при неповному зясуванні обставин справи, тому відповідно до ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки», треті особи: Відділ Держгеокадастру у Близнюківському районі Харківської області, Близнюківське районне управління юстиції в Харківській області про визнання недійсним договору оренди землі від 15 лютого 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки» з моменту його державної реєстрації.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки» задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди без номеру від 14 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 в рівних частинах з кожного на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія-Близнюки» понесені останнім судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 3280 грн. 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: