АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/4178/16ц Головуючий 1 інстанції: Рибальченко Л.М.
Провадження: № 22ц/790/7037/16
Категорія: встановлення факту Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Дзержинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про оголошення особи померлою, -

встановила:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеною заявою. Заявник просив оголосити померлим ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилався на те, що ОСОБА_3 є його племінником (син брата). У 1992 році брат заявника ОСОБА_4 разом із сином ОСОБА_5 виїхали до Росії і з того часу в квартирі, де вони раніше проживали не зявлялись. З 23 січня 2013 року ОСОБА_3 визнано безвісті відсутнім.

Зазначав, що оголошення ОСОБА_3 померлим необхідно заявнику для оформлення спадщини, яка складається з частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 246, 247 ЦПК України заява про оголошення фізичної особи померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

У заяві про оголошення фізичної особи померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення заяви.

Судова колегія з таким висновком погоджується при цьому виходить з наступного.

Судом встановлено, що заявник є рідним братом ОСОБА_4, який помер у 2005 році. ОСОБА_3, про оголошення померлим якого просить заявник, є його рідним племінником.

За твердженням заявника квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, при цьому останньому належить 1/4 цієї квартири.

У 1993 році ОСОБА_3 виїхав із зазначеної вище квартири до Російської Федерації і по теперішній час місце його перебування невідомо.

Встановлено також, що за заявою ОСОБА_2 рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 жовтня 2013 року (описки в якому були виправлені ухвалою того ж суду від 10 грудня 2015 року), ОСОБА_3 було визнано безвісно відсутнім з 15 січня 2009 року.

З тексту цього рішення вбачається, що ОСОБА_3 був зареєстрований у зазначеній вище квартирі з 25 травня 1990 року та знятий з реєстрації 25 квітня 2005 року, при цьому підстави зняття його з реєстрації не встановлені.

З інформації наданої Шевченківським ВП Холодногірського ВП ГУ НП в Харківській області № 7749 від 31 серпня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 звертався з заявою про втрату звязку з ОСОБА_3, який поїхав в 1993 році до Російської Федерації, і за результатами проведеної перевірки місцезнаходження останнього не встановлено.

На даний час розшукової справи не заведено, у розшук ОСОБА_3 не оголошений.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та до непогодження з їх оцінкою судом першої інстанції, і висновків суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зібрані у справі докази підтверджують відсутність будь-якої соціальної активності ОСОБА_3 за місцем його останнього проживання протягом більш ніж десяти років не є підставою для задоволення заяви, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що квартира АДРЕСА_1, в якій ОСОБА_3 не зареєстрований з 2005 року є місцем його постійного проживання.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, доказів, які б свідчили про наявність обставин, що загрожували смертю, або дають підставу припускати загибель ОСОБА_3, який зі своєю сімєю у трирічному віці виїхав проживати до Російської Федерації, суду заявником не надано.

Наявність судового рішення про визнання особи безвісно відсутньою не є безумовною підставою для оголошення тієї ж особи померлою.

Крім того, звертаючись до суду заявник вказав, що метою визнання померлим ОСОБА_3 є оформлення спадщини.

За приписами ст.ст. 1258,1263 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу; рідні дядька та тітка спадкодавця мають право на спадкування за законом у третю чергу.

Отже, у разі відкриття спадщини після смерті племінника ОСОБА_2 не є спадкоємцем першої черги. Жодних доказів того, що ОСОБА_3 не має спадкоємців першої, другої черги заявник суду не надав, а тому його твердження про те, що оголошення ОСОБА_3 померлим може створювати для нього правові наслідки ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді