Провадження №2з/201/306/2016р.
У Х В А Л А

ПРО ВІДМОВУ У ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

26 грудня 2016р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

24.11.2016р. в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.12.2016р. було відкрито провадження по справі.

26.12.2016р. до суду надійшла заява ОСОБА_2 ( діє на підставі довіреності від 22.11.2016р.) про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої представник позивачки посилається на те, що відповідач не повертає суму боргу, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач не виконає свої обов,язки по сплаті боргу, що є підставою для забезпечення позову. Крім того, з урахуванням високої ціни позову, а також те, що відповідач ухиляється від врегулювання питання мирним шляхом представник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення. Просила накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача, в тому числі, однак не виключно на частку належну ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 110,3 кв.м.

Ознайомившись із заявою представника позивачки про вжиття заходів забезпечення позову, вважаю за можливе в її задоволені відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної Постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 10, 11 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., у редакції Наказу від 29.09.2016р. № 2832/5, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову. Якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику.

Таким чином, враховуючи, що предметом розгляду даної цивільної справи є стягнення боргу, то накладення арешту на рухоме та нерухоме майно може привести к порушенню прав відповідача щодо користування та розпорядження належним йому на праві власності майном.

Крім того, відмовляючи в задоволені заяви в частині накладення арешту на частку належну ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 110,3 кв.м., суддею прийнято до уваги й те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло вищевказана квартира належить ОСОБА_4 та 3-м членам її сім,ї, частки яких не визначені (представник позивачки в заяві також не зазначає належну ОСОБА_3 частку) та накладення арешту може призвести до порушення прав інших осіб.

Щодо накладення арешту, на все рухоме та нерухоме майно відповідача, то в цій частині заяви слід також відмовити, з огляду на те, що зміст заяви не містить найменування конкретного майна, яке належить на праві власності відповідачу. Будь-яких заяв щодо виявлення майна, яке належить на праві власності відповідачу, від позивачки також не надходило.

Як вбачається із заяви представника позивачки про вжиття заходів забезпечення позову, вона не містить фактів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Таким чином, враховуючи, що зміст п.2 заяви про вжиття заходів забезпечення позову не містить найменування конкретного майна, а містить вимоги щодо невизначеного кола рухомого та нерухомого майна, що може привести к порушенню прав відповідача щодо користування та розпорядження належним йому на праві власності майном, то вважаю за можливе в задоволенні цієї частини заяви слід відмовити.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачкою не надано доказів того, що невжиття даних заходів забезпечення позову зможе в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення та не надано доказів того, яке саме рухоме та нерухоме майно на сьогоднішній належить на праві власності відповідачеві, вважаю за можливе в задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 10, 11 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України № 512/5 від 02.04.2012р., у редакції Наказу від 29.09.2016р. № 2832/5 ст.ст. 151, 152, 210, 293 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

В задоволені заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В.Ткаченко