04 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», подану представником Мельник Олександром Павловичем, на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ ««Лізингова компанія «Автофінанс») про визнання договору недійсним та стягнення коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14.03.2014 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» укладено договір № 009659 фінансового лізингу з додатками, згідно пункту 1.3 якого лізингодавець (відповідач) взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор Бєларусь-892, зазначений у пункту 1.1 договору та специфікації, що є додатком № З до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачеві) на строк та умовах, передбачених договором. Позивач вважав, що укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір не відповідає законодавству про фінансовий лізинг, нормам ЦК України та до нього включено положення, які порушують права споживача, а тому просив визнати договір недійсним та стягнути кошти.
Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року. Договір фінансового лізингу № 009659, укладений 13 березня 2014 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» визнано недійсним. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_4 кошти в розмірі
97 679 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року залишено без змін.
У касаційній скарзі представник ТОВ ««Лізингова компанія «Автофінанс» - МельникО.П. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірний договір суперечить вимогам ст. ст. 6, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не додержано правил ст. 203 ЦК України.
Судами встановлено, що , 14 березня 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» і позивачем ОСОБА_4 укладено договір фінансового лізингу № 009659, предметом якого є с/г техніка «Бєларусь-892», який товариство зобов'язалось передати позивачеві у користування в строк та на умовах, визначених вказаним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч. 1 ст. 807 ЦК України, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг»).
За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»).
Як встановлено судами попередніх інстанцій, за умовами пунктів 1.7, 4.1 та 8.2.1, укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, перший лізинговий платіж складається із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, авансу ціни предмета лізингу та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, за умови виконання яких, лізингодавець передає лізингоодержувачу предмет лізингу не пізніше 120 днів з моменту вказаних платежів.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За положенням ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.
Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), встановили, що за умовами укладеного між сторонами 14 березня 2014 року договору № 009659 фінансового лізингу та доданої до нього специфікації (додаток № 3 до договору) предметом лізингу вказана сільськогосподарська техніка, а саме: Бєларусь - 892 у кількості 1 шт. та за ціною 194 000 грн, дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки за положеннями частини 1 статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її (тобто рік випуску, колір, обʼєм двигуна, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація, тощо), та відсутність чого у договорі є достатньою і самостійною підставою для визнання спірного договору недійсним в цілому.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від
23 грудня 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс», подану представником Мельник Олександром Павловичем, відхилити.
Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік