Справа № 163/1829/16-ц
Провадження № 2/163/287/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2016 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Павлуся О.С.,

за участі секретаря Семенюк К.М.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Любомль цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

18 липня 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28.09.2012 року відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Проте, відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у звязку з чим станом на 30.04.2016 року перед банком утворилась заборгованість в загальній сумі 11368,41 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 143,52 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом 6942,35 грн.; заборгованості за пенею та комісією 3265,00 грн.; штрафу - 500 грн. (фіксована частина) та штрафу 517,54 грн. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати у виді судового збору.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві просив справу слухати в його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, та пояснила, що кредит не сплачувала у звязку з тяжким матеріальним становищем, на даний час також ніде не працевлаштована, є інвалідом ІІІ групи, просила суд врахувати дані обставини при винесені рішення та зменшити суму заборгованості.

Представник відповідача дав пояснення аналогічні поясненням відповідача, просив суд зменшити розмір пені.

Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з копії кредитного договору № б/н від 28 вересня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки.

При укладенні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору.

Підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідач погодилась з тим, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять укладений між сторонами Договір про надання банківських послуг.

Згідно п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг позивач дала згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, а також надала Банку право в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернула.

З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що у ОСОБА_1 станом на 30.04.2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк, яка складається з: заборгованості за кредитом 143,52 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом 6942,35 грн.; заборгованості за пенею та комісією 3265,00 грн..

Статтями 11, 60 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування поданих позивачем розрахунків заборгованості, тому суд не має підстав піддавати їх сумніву.

Однак, згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення невиконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. ст. 1054,1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не працює, з наданої в судовому засіданні копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №255270 від 26.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 має третю групу інвалідності.

Вирішуючи питання щодо суми, на яку може бути зменшено нараховану позивачем пеню, суд, враховуючи обставини справи, а також правило співмірності та загальні принципи розумності та справедливості, відповідно до вимог ст.1 ЦПК України, вважає за можливе зменшити розмір пені до розміру 143,52 грн..

Щодо позовних вимог банку про стягнення з відповідача на його користь штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина) і 517,54 грн. (процентна складова), то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Разом з тим пенею, як зазначалося вище, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення невиконання.

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення.

Враховуючи вище викладене та відповідно до вимог ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 526, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.09.2012 року в сумі 7229 (сім тисяч двісті двадцять девять) гривень 39 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 143,52 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом 6942,35 грн.; заборгованості за пенею та комісією 143,52 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.