Справа № 708/700/16-ц
Номер провадження № 2/708/265/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 липня 2016 р.

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі :

головуючого судді Совгири І.В.,

при секретарі Тендітній Л.В.

з участю :

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізінгова компанія "ВАШ АВТО" з вимогою про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 вересня 2015 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 000910, відповідно до якого товариство зобов"язалось придбати у свою власність та передати йому у користування автомобіль марки «RENAULT Logan MCV», а позивач зобов"язувався періодично сплачувати за користування автомобілем лізингові платежі.

Однак, в п. 1.1 Договору предметом фінансового лізингу зазначено автомобіль Тойота Прадо, який не обговорювався сторонами, так як позивач не має фінансової можливості придбати такий вартісний автомобіль.

Позивач вважає, що умови договору фінансового лізингу не відповідають діючому законодавству та порушують його права як споживача. Так, за умовами вищезазначеного договору до отримання предмета лізингу - автомобіля позивач має сплатити товариству передбачені даним договором платежі: адміністративний платіж в розмірі 50% від вартості предмету лізінгу, авансовий платіж, комісію за передачу у лізинг. Умовами договору п. 12.1. передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає 60% сплачені кошти за вираховуванням штрафу за дострокове розірвання 40% від сплаченої суми авансового платежу, який лізингодавець утримує. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Отже комісія за організацію не входить до складу першого авансового платежу по договору, який сплачується на відшкодування предмету лізингу. Такі умови позивач вважає несправедливими, а обов"язок сплатити 50 % вартості автомобіля у вигляді адміністративного платежу є фактичним залученням коштів для його придбання, що потребує ліцензії як для залучення фінансових активів від фізичних осіб, яка відсутня. При укладанні даного договору не складались обов"язкові додатки до нього, внаслідок чого позивач не міг належно оцінити всі існуючі для нього ризики. Відповідачем як ініціатором угоди, умисно вкрай нечітко прописано ряд положень.

У зв"язку з наведеним просить визнати недійсним вищезазначений договір та застосувати наслідки недійсності правочину.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги збільшили, просили суд їх задовольнити та визнати недійсним вищезазначений договір та застосувати наслідки недійсності правочину, а також стягнути з ТОВ «Лізінгова компанія "ВАШ АВТО» на його користь сплачені за договором лізингу грошові кошти в розмірі 117 000 гривень.

Відповідач, в судові засідання не з`явився, будучи належним чином, відповідно до чинного законодавства, викликаним в судове засідання, тому суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши позивача та його представника, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтвердили викладені позивачем та його представником обставини в повному обсязі, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 23 вересня 2015 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 000910 з додатками, за умовами якого ТОВ «Лізінгова компанія "ВАШ АВТО» зобов"язалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля та передати це авто у користування позивача, який у свою чергу зобов"язувався сплачувати за користування предметом лізингу періодичні лізингові платежі. Договір фінансового лізингу передбачає право позивача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат.

Згідно пункту 1.7 договору предмет лізингу передається у користування позивача не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати нею на рахунок товариства адміністративного платежу, авансового платежу, комісії. Пунктом 9.1. зазначено, що авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу у розмірі 50%. Сторони погодили, що внесення платежів відбувається до графіків, визначених в додатках № № 1,3.

23 вересня 2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству платіж в розмірі 117 000 гривень.

Однак, як встановлено судом і вбачається з матеріалів даної справи, відповідач не передав предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу предмету договору в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодерджувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору та комісії за передачу предмета лізингу.

Крім того, у своїй заяві до відповідача позивач просить надати йому транспортний засіб - автомобіль марки «RENAULT Logan MCV», а в договорі зазначено інший транспортний засіб - автомобіль марки Тойота Прадо.

Також, пункт 12.1 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобовязання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини пятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З огляду на вищезазначене, аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 23 вересня 2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 23 вересня 2015 року, укладений між ТОВ «Лізінгова компанія "ВАШ АВТО» та ОСОБА_1, нотаріально посвідчено не було.

На підставі вищенаведеного, суд визнає договір фінансового лізингу № 000910, укладений 23 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія "ВАШ АВТО», недійсним та застосовує наслідки недійсності правочину, де слід стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 117000 грн.

Вищезазначені висновки суду щодо визнання договору фінансового лізингу недійсним, у зв"язку із його несправедливими умовами, відсутності ліцензії у відповідача та нотаріального посвідчення договору повністю узгоджується з висновком ВСУ у справі № 6-2766цс15, що була викладена у постанові суду від 16.12.2015 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1170,00 грн.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 220, 227, 509, 628, 799, 806, 808 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000910, укладений 23 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія "ВАШ АВТО» із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (код ЄРДПОУ 39733392, адреса: вул. Шовковична, будинок № 42-44, м. Київ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 117000 (сто сімнадцять тисяч) гривень, які були сплачені за квитанцією № 492310017 від 23 вересня 2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія "ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі однієї тисячі ста сімдесяти гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідач може подати до Чигиринського районного суду заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Совгира І.В.