АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4091/16 Справа № 175/3988/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Кочкової Н.О., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Григорєвої В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що протягом 32 років проживала із ОСОБА_4 однією сімєю у будинку №3 по провулку I Широкий в м. Підгородне Дніпропетровського району. Після смерті ОСОБА_4 вона дізналася, що будь-які документи на будинок відсутні, тому неможливо оформити спадкування на будинок. Оскільки вона продовжує відкрито володіти та користуватися цим будинком, а тому просила визнати за нею право власності.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок №3 із господарськими спорудами по провулку I Широкий в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції посилався на положення328, 344, 392 ЦК України.

Суд зазначив, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, з яким проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу, продовжує відкрито володіти та користуватися цим будинком, що підтверджується довідкою вуличного комітету міської ради.

Згідно технічного паспорту будинок збудований до 1992 року, тому прийняття його в експлуатацію не потребується.

29.08.2015 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Суд зазначив, що згідно пояснень свідків, позивач із січня 1983 року користується зазначеним будинком, а тому суд визнав за позивачем право власності.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права та без зясування обставин у справі.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Але суд застосував положення ст.344 ЦК України не встановивши всіх обставин у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що на час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що будинок №3 по провулку I Широкий в м. Підгородне належав на праві власності ОСОБА_4

Суд зазначив, що ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4, з яким проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу, продовжує відкрито володіти та користуватися цим будинком, що підтверджується довідкою вуличного комітету міської ради.

Згідно технічного паспорту будинок збудований до 1992 року, тому прийняття його в експлуатацію не потребується.

29.08.2015 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

Суд зазначив, що згідно пояснень свідків, позивач із січня 1983 року користується зазначеним будинком, а тому суд визнав за позивачем право власності.

Але в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про належність цього будинку померлому ОСОБА_4 Наявна лише незавірена копія акту прийняття в експлуатацію будинку та господарських споруд по вул. Широкий переулок, 3 в м. Дніпропетровську, де забудовником зазначена ОСОБА_5 ОСОБА_1 суд ці обставини не перевірив, та не зясував, кому дійсно належить спірний будинок.

Із доданих до апеляційної скарги документів спростовуються доводи позивача про належність будинку померломуОСОБА_4

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу ОСОБА_5 у 1984 році взяла прізвище чоловіка ОСОБА_2.

Відповідно до копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 10 липня 1982 року ОСОБА_5 є власником незакінченого будівництвом будинку по вул. Широкій,3 в м. Підгородне Дніпропетровського району та області. А у витягу із реєстру вона зазначена власником будинку за адресою провулок I Широкий,1 в м. Підгородне Дніпропетровського району та області (а.с.44-45).

Згідно рішення міської ради та довідки КП «БТІ» вул. Широка, 3 є колишньою адресою спірного нині будинку із новою адресою: провулок I Широкий,1 в м. Підгородне (а.с. 47-48).

Отже суд першої інстанції вирішив питання про права і обовязки власника спірного будинку без залучення його до участі у справі, позивач із власником будинку ніяких угод не укладала, у звязку із чим відсутні підстави для застосування положення закону про набувальну давність. Недоведеними є обставини, на які посилається позивач, відповідно до вимог ст.ст. 57-61, 64-65 ЦПК України. Позивач не надав необхідних та достатніх доказів, які б свідчили про виникнення у нього права на спірне майно відповідно до вимог ст.344 ЦК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують висновки суду першої інстанції, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення та відмови у позові, згідно до ст. 309 ЦПК України.

Тому, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України із позивача на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 535 гривень 92 копійки (а.с.31).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 535 гривень 92 копійки судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: