Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/5627/15-ц Головуючий у 1-й інст. Потапова Т. М.
Категорія 20 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Кочетова Л.Г.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності

за апеляційною скаргою Бабяка ОСОБА_3

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення телятника, загальною площею 859,7 кв.м., що розташований по вул. Гагаріна, 3-а в с. Бистрик Бердичівського району Житомирської області, укладений 03.01.2014 року з ОСОБА_2, та визнати за ним (позивачем) право власності на вказане майно.

В обґрунтування позову посилався на те, що у серпні 2012 року між ним та відповідачем було досягнуто згоди щодо укладення 01.03.2013 року договору купівлі-продажу вищевказаного приміщення за 140000 грн. У зв'язку з цим, 18.08.2012 року вони підписали попередній договір, за умовами якого він сплатив 42000 грн. 03.01.2014 року підписано договір купівлі-продажу (проста письмова форма), на підставі якого ОСОБА_2 передав йому телятник, технічний паспорт та ключі. Крім того, вони домовилися, що нотаріально договір буде посвідчено 06.01.2014 року. Проте, ОСОБА_2 до нотаріуса не з'явився, тому 07.01.2014 року йому було вручено лист з пропозицією з'явитися до нотаріуса 24.01.2014 року та підписати договір купівлі-продажу. Однак, ОСОБА_2 повторно до нотаріуса не прийшов, уникає зустрічей, не відповідає на телефонні дзвінки. Такі дії відповідача позбавляють його можливості зареєструвати за собою право власності на вищевказане майно.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.04.2016 року позов задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення телятника, загальною площею 859,7 кв.м. за адресою: с. Бистрик, вул. Гагаріна, 3-а, Бердичівського району, Житомирської області, укладений 03.01.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_1 право власності на дане приміщення, вирішено питання про відшкодування судового збору.

В апеляційній скарзі Бабяк С.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зазначив, що на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/6118/13-ц, яке набрало чинності 17.03.2014 року, з ОСОБА_2 стягнуто на його користь 259000 грн. заборгованості та 2340 грн. судового збору. Під час проведення виконавчих дій майно відповідача, в тому числі і телятник, було описано та арештовано, про що 10.10.2014 року складено відповідний акт. Під час опису майна ОСОБА_1 діяв від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 23.01.2013 року. Частково заборгованість була погашена за рахунок продажу майна ОСОБА_2 родилки та гаража, на суму 52584 грн. 15 коп. і 75291 грн. 81 коп. Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 26.02.2016 року у справі № 369/13563/15-ц з ОСОБА_4 додатково стягнуто 105672 грн. 55 коп. штрафних санкцій. Вищевказані рішення до цього часу не виконані. Сторонам по справі відома дана ситуація, проте до участі у справі він не був притягнутий, чим порушені його права на належне виконання рішення суду.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що, при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Отже, суд може визнати нікчемний договір дійсним включно у випадку одночасної наявності наступних обставин: сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору; цей факт підтверджується письмовими доказами; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до ст.ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Встановлено, що телятник загальною площею 859,7 кв.м., розташований за адресою: с. Бистрик, вул. Гагаріна, 3-а, Бердичівського району Житомирської області, на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2006 року належав на праві власності ОСОБА_2 (а.с.14-18, 33-38).

18.08.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено "Попередній договір", відповідно до якого вони зобов'язувалися до 01.03.2013 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нежитлового приміщення телятника, загальною площею 859,7 кв.м., на умовах, визначених цим договором (а.с. 9). Даним договором передбачені істотні умови основного договору, а саме:

-продавець ОСОБА_2;

-покупець ОСОБА_1;

-об'єкт телятник загальною площею 859,7 кв.м., розташований за адресою: с. Бистрик, вул. Гагаріна, 3-А, Бердичівського району, Житомирської області;

-передано завдаток в сумі 42000 грн., який буде зараховано як платіж за основним договором;

-ціна продажу майна визначена у сумі 140000 грн.;

-ОСОБА_2 зобов'язувався: підготувати за свій рахунок документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору в строк до укладення основного договору; відчужувати та не передавати третім особам, не приймати на себе будь-які зобов'язання перед третіми особами щодо вказаного майна; продати нежитлове приміщення покупцю в повному обсязі без будь-якого виключення, шляхом укладення основного договору за вищевказаною ціною, зняти існуючи заборони на це майно та виключити його з Державного реєстру іпотек;

-укладення та нотаріальне посвідчення основного договору погодили здійснити до 01.03.2013 року в приміщенні офісу приватного нотаріуса ОСОБА_5;

-сторона, яка буде необґрунтовано ухилятися від укладення основного договору, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням або матеріальними витратами на реконструкцію (будівництво) даного об'єкту покупцем, а також у випадку невиконання умов договору покупцем сума 42000 грн. повинна залишитися у продавця;

-у випадку невиконання умов договору продавцем сума 84000 грн. повертається покупцю;

-якщо за 5 днів після спливу терміну, передбаченого цим договором, не буде укладено договір купівлі-продажу вищевказаної нерухомості, або жодна із сторін не направить іншій стороні пропозицію про його укладення, зобов'язання за цим договором припиняються. Сторони домовилися, що пропозиція направляється у вигляді листа, телеграми, або може бути передана через нотаріуса.

23.01.2013 року у вищевказаний договір внесено зміни, відповідно до яких позивач передав, а відповідач прийняв кошти в сумі 140000 грн., термін укладення основного договору відстрочено до 01.01.2014 року (а.с. 155). Крім того, зазначено, що сторона, яка необґрунтовано ухилиться від укладення основного договору, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням або матеріальними витратами на реконструкцію (будівництво) даного об'єкту Покупцю, а також, у випадку невиконання умов договору Покупцем, сума 140000 грн. залишається у Продавця. У випадку невиконання умов Продавцем сума 280000 грн. повертається покупцю.

22.08.2012 року та 23.01.2013 року ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_1 дві довіреності на право представництва його інтересів в будь-яких установах, в тому числі з питання розпорядження (продажу) нежитлових приміщень: конюшні, гаража-складу будівельних матеріалів, родилки, телятника, вагової (а.с. 152-153).

03.01.2014 року сторони підписали договір купівлі-продажу (проста письмова форма), відповідно до якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 нежитлове приміщення телятник, загальною площею 859,7 кв.м., розташований за адресою: с. Бистрик, вул. Гагаріна, 3-А, Бердичівського району, Житомирської області (а.с. 10). Продаж вчинено за 140000 грн., які продавець повністю отримав від покупця до підписання цього договору (а.с. 13). В цей же день складено та підписано акт прийому-передачі, у якому зазначено, що договір купівлі-продажу буде нотаріально посвідчено 06.01.2014 року (а.с. 11).

07.01.2014 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 вимогу про необхідність укладення у нотаріальній формі договору купівлі-продажу вищевказаного майна, для чого пропонувалося прибути до нотаріуса 24.01.2014 року (а.с. 12). Доказів того, що відповідач в обумовлений сторонами час не прийшов до нотаріуса, позивачем не надано.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2014 року стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь Бабяка С.В. заборгованість в сумі 1000 грн. Також, стягнуто на користь Бабяка С.В. з ОСОБА_2 259000 грн. заборгованості і 2340 судового збору, з ОСОБА_6 - 260 грн. судового збору (а.с. 65-66).

15.04.2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь Бабяка С.В. 259000 грн. (а.с. 68).

10.10.2014 року державним виконавцем описано та арештовано майно відповідача: конюшня, гараж, родилка, телятник, які розташовані за адресою: с. Бистрик, вул. Гагаріна, 3-А, Бердичівського району, Житомирської області (а.с. 69-70). В процесі виконання вищевказаних рішень, 06.06.2016 року державним виконавцем повторно накладено арешт на телятник (а.с.133-136), а 01.07.2016 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 129-130).

З довідки ВДВС Бердичівського МРУЮ від 03.12.2015 року № 11/269 вбачається, що на виконання вищевказаного рішення Бабяку С.В. було перераховано 52584 грн. 15 коп. і 75291 грн. 81 коп. (а.с. 71).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.02.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь Бабяка С.В. 105672 грн. 55 коп. за неналежне виконання зобов'язання та 1056 грн. 74 коп. судового збору (а.с. 72-73). По даному рішенню 07.03.2016 року виписано виконавчий лист (а.с. 74).

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.08.2015 року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та виключено з-під арешту нежитлове приміщення - телятника загальною площею 859,7 кв. м., розташованого в с. Бистрик Бердичівського району по вул. Гагаріна, 3А, накладеного відділом ДВС Бердичівського МРУЮ відповідно до виконавчого листа № 362 /6118/13-ц, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області (а.с. 162-165).

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.10.2015 року вищевказане рішення скасовано, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 75). При цьому, суд виходив з того, що зобов'язання, визначені попереднім договором та договором про внесення змін до нього, припинилися 06.01.2014 року, оскільки в обумовлений договорами строк договір купівлі-продажу не укладено та не направлено пропозицій щодо його укладення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ухилявся від укладення договору купівлі-продажу. Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач позов визнав, подавши про це заяву, та просив розглядати справу за його відсутності (а.с. 53).

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову та стягнення з позивача на користь апелянта 2075 грн. 93 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги Бабяка С.В. щодо відшкодування на його користь витрат за надання юридичної допомоги в сумі 7300 грн. (а.с. 109-114), не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 30 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пунктах 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 46, 56 ЦПК України ).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Встановлено, що 23.09.2016 року між Бабяком С.В. та Адвокатським об'єднанням "Квантум" був укладений договір № 23/09.16, відповідно до якого Виконавець зобов'язувався надати Замовнику визначені договором адвокатські та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього при підготовці та подачі апеляційної скарги до Бердичівського міськрайонного суду та участі в судових засіданнях в Апеляційному суді Житомирської області по справі №274/5627/15-ц (а.с. 109-110).

28.10.2016 року сторонами підписаний акт, з якого вбачається, що апелянту були надані послуги: підготовка апеляційної скарги - 5 годин, вартість 2250 грн.; подання скарги - 3 години, вартість 1350 грн.; участь у судових засіданнях апеляційного суду 18.10.2016 року та 31.10.16 року - кожний раз по 3 години, вартість 2700 грн., компенсація проїзду - 1000 грн. (а.с. 111 грн.) Кошти в сумі 7300 грн. Бабяком С.В. сплачені (а.с. 112).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга подана до суду безпосередньо Бабяком С.В., його інтереси в суді апеляційної інстанції представляв ОСОБА_7 на підставі довіреності, виданої 24.04.2014 року (а.с. 95). При цьому, не надано доказів на підтвердження того, що даний представник був уповноважений адвокатським об'єднанням "Квантум" представляти інтереси апелянта, або, що він є фахівцем у галузі права. Крім того, суду не подані доказі на підтвердження обґрунтованості наведених у Акті розрахунків, витрат на проїзд тощо.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Бабяка ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Бабяка ОСОБА_3 2075 грн. 93 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді