Провадження № 2/234/611/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Михальченко А.О.,

секретар Вербовецька Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку,

за участю

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, на підставі довіреності від 19.11.2015 року (а.с. 3) звернувся до суду з позовом до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про стягнення вихідної допомоги у розмірі 2 546, 94 грн., компенсації за невикористану відпустку у розмірі - 2 100,20 грн., середній заробіток за період роботи з червня 2014 року по 16 квітня 2015року 23 391, 29 грн., 23 171, 63 грн. - за затримку розрахунку при звільненні, а разом 51 210, 06 грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 16.04.2015 року позивачка була звільнена за п.6 ст. 36 КЗпП України з Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідно до наказу відповідач зобовязався сплатити їй компенсацію за невикористану відпустку за наявністю фінансування з Державного бюджету.

Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України, позивачці повинно бути сплачено вихідну допомогу, що відповідно до Постанови КМ України № 100, дорівнює 2 546,94 грн. 10.09.2014 року Донецький НДІСЕ було захвачено озброєними людьми, разом з обладнанням та документацією. Середньодений заробіток позивачки складає - 147,59 грн. Переїхати працювати в Донецькому НДІСЕ до м. Словянська вона не має фінансової можливості .

Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні повністю підтримав позов, та послався на обставини, які викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 19.01.2016 року, у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні вимог позивачки. Свої заперечення обґрунтував тим, що 10 вересня 2014 року в м. Донецьку озброєними людьми були захоплені будівлі ДНДІСЕ разом зі справами, обладнанням, документацією відділу кадрів. На даний час відсутні будь-які паперові носії, стосовно сплаченої заробітної плати працівникам. Відповідно п.2 Наказу МЮ України № 43 /к від 16.04.2015 року, відділу бухгалтерського обліку ДНДІСЕ при відновленні доступу до бази даних відділу звітності інституту, доручено провести позивачці нарахування та виплату компенсації за невикористану відпустку, частину щорічної основної відпустки. Підставами для виконання даних зобовязань є відновлення доступу до бази даних відділу звітності інституту та наявності фінансування цієї статті видатків з загального фонду державного бюджету. Але на теперішній час доступу до бази даних відділу обліку та звітності інституту не відновлено не з вини відповідача.

Згідно до п.2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ,здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей , затвердженого постановою КМ України від 07.11.2014 р. № 595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету , бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Окрім того ОСОБА_1 була належним чином повідомлена як про переміщення інституту , так і про можливість приступити до виконання своєї роботи. Але у звязку з тим, що вона не перемістилася за новим місцем знаходження ДНДІСЕ, тобто фактично відмовилася від переведення на нове місце роботи у м. Слов»янськ, 16.04.2015 р. адміністрацією установи було видано наказ про її звільнення відповідно до п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Також з позовної заяви не вбачається, яким чином, коли та кому саме позивачка повідомила про початок простою установи та чи є у простої установи вина відповідача.

Суд, вислухавши представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжці ( а.с. 12-16)

10 вересня 2014 року у м. Донецьку озброєними людьми були захоплені будівлі ДНДІСЕ, разом із обладнанням, справами, у тому числі із бухгалтерською документацією, особових справ співробітників, проти цих обставин не заперечує жодна із сторін.

На підставі п. 1 наказу Міністерства юстиції України від 01.12.2014 року за №262/7, який винесено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року за №595 виконані заходи по переміщенню Донецького науково - дослідного інституту судових експертиз на територію, підконтрольну Україні (а.с. 27-28).

Відповідно до копії наказу №50/к від 16.04.2015 року ОСОБА_1 звільнено на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 5).

Згідно копій розрахункових листів, сума вихідної допомоги позивачці складає 2 546,94 та компенсація за невикористану відпустку складає 2 100,20 грн. ( а.с.7-10) .

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що ОСОБА_1 не отримувала при звільненні вихідну допомогу та компенсацію за невикористаниу відпустку.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум провадиться в день звільнення, але не пізніше наступного дня вимоги про розрахунок.

На підставі ст. 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цьогоКодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цьогоКодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розрахунок вихідної допомоги згідно п. 4 ПКМУ №100, розраховано виходячи з окладу позивачки, вислуги років та класу, складає 2546,94 грн., розмір цієї допомоги сторонами не оспорюється та не спростовується будь-якими іншими доказами.

На підставі ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно ст. 24 ЗУ «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до разрахунку, сума невикористаної відпустки позивачки складає -2100,20 грн, яка також сторонами не оспорюється.

Що стосується вимог позивачки про стягнення середнього заробітку, за період з червня 2014 року по 16 квітня 2015 року, то вказані вимоги суперечать нормам матеріального права.

З інформації із центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів фізичній особі ОСОБА_1 вбачається, що за період з червня 2014 року по 16 квітня 2015 року, позивачка ОСОБА_1 дійсно заробітну плату від відповідача не отримувала.

Відповідно до статті 94 КЗпП України і статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, що затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014, № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 протягом червня 2014року по 16 квітня 2015 року фактично не виконувала своїх трудових обовязків. На контрольовану українською владою територію разом з установою не переїхала, тому відповідно до статті 94 КЗпП України і статті 1 Закону України «Про оплату праці» право на отримання винагороди заробітної плати за цей час не має. Виплата такої винагороди особам, що залишились на не контрольованій території навіть при наявності поважних для цього причин, не передбачено Тимчасовим Порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014, № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей".

Тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середньої заробітної плати за період її роботи у відповідача за червень 2014 року по 16 квітня 2015 року не має.

Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Згідно Постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 «Порядок обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Так позивачка звільнена 16 квітня 2015 року, тобто час затримки розрахунку склав на день винесення рішення 305 дні.

Так сума за затримку розрахунку при звільненні дорівнює - 45 014,95 грн. (305 днів х 147,59грн.(середньодена заробітна плата а.с.9)) = 45 014,95 грн.)

Відповідно до розяснень, даних у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі не проведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, а також принципів розумності та справедливості, суд прийшов до висновку про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі - 20 000 грн.

Доводи представника відповідача про можливість стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до ч.2 ст.116 КЗпП України, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 при її звільненні взагалі не було сплачено будь-яких сум, при цьому підприємство відповідача переїхало на контрольовану Українською владою територію, у повному обсязі здійснювала свою господарську діяльність.

Надання представником відповідача у якості доказів відсутності вини підприємства відповідача, повідомлення торгівельнопромислової палати, що підприємство звільняється від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, не спростовує факту, що станом на 16 квітня 2015 року у відповідача не було підстав для відмови ОСОБА_1 у розрахунку при звільненні.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595 міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації зобовязано до 1 грудня 2014 року забезпечити переміщення управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Відповідно розрахунки щодо виплати заробітної плати мали бути здійснені до кінця 2014 року шляхом перерахування заробітної плати на вкладні рахунки працівників або виплати готівкових коштів.

З вищевикладеного слід зробити висновок, що саме на роботодавця покладається обовязок щодо відновлення відомостей про виконану роботу та облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, а також у місячний термін після переміщення внести відповідні зміни до кошторису та провести відповідні виплати.

Відсутність бюджетних коштів, як причина невиконання своїх зобовязань, є неприйнятливою з огляду на мирне володіння своїм майном.

Така позиція визначена й у рішенні Європейського суду по правам людини у справі «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року.

Розглядаючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.,

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку задовольнити частково.

Стягнути з Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Лазо, буд. 29, приміщення 66А; ЄРДПОУ 02883147) на користь ОСОБА_1 (30.09.1955р.н.; ІПН НОМЕР_1) 2 546 грн. 94 коп. (дві тисячі пятсот сорок шість грн. 94 коп.) вихідної допомоги; 2 100 грн. 20 коп. (дві тисячі сто грн. 20 коп.) компенсації за невикористану відпустку; 20 000 грн. 00 коп. (двадцять тисяч грн. 00 коп.) за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.04.2015р. по 07.07.2016р., а всього 24 647 грн. 14 коп. (двадцять чотири тисячі шістсот сорок сім грн. 14 коп.);

Стягнути з Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Лазо, буд. 29, приміщення 66А; ЄРДПОУ 02883147) на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя: