Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4370/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що з 09.09.2006 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають 2 неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки на протязі останніх двох років між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, що призвело до припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. Просить шлюб розірвати, дітей залишити на її вихованні, судові витрати стягнути на її користь з відповідача.

Сторони письмово повідомили про можливість розгляду справи у їх відсутність.

За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09.09.2006 року , який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 420. Від подружнього життя сторони мають 2 неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає підтримувати подружніх стосунків.

Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В резолютивній частині позовної заяви позивач просила залишити дітей на її вихованні. При цьому зміст позовної заяви не містить будь-яких обгрунтувань щодо наявності між сторонами спору з питання визначення місця проживання дітей.

Окрім того, вирішення спору про місце проживання малолітньої дитини має відбуватись з урахуванням положень ст.161 та ч.4 ст.19 Сімейного Кодексу України, тобто за обов"язкової згоди органу опіки та піклування та за наявності письмового висновку щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні.

Місце проживання неповнолітньої дитини, яка досягла чотирнадцяти років, відповідно до ст.160 ч.3 Сімейного Кодексу України, визначається нею самою .

За таких обставин судом не вирішується питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати.

Позивачем сплачено судовий збір при подачі позовної заяви в розмірі 551 гривня 20 копійок, а також 500 гривень на правову допомогу. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 197, 209, 213 215, 218, ЦПК України, ст. ст. 104, 110-112, 113, 115 Сімейного кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_6 (дівоче прізвище Петренко) ОСОБА_7, 09.05.1978року народження, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянами України, укладений ними 09.09.2006 року, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 420.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1, як особу, що змінила прізвище під час державної реєстрації шлюбу, і надалі іменувати цим прізвищем.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1051 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги.

Суддя :