УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗакропивногоО.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, третя особа - Київський національний торговельно-економічний університет, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- поновити його на посаді доцента кафедри фінансів та фінансово-економічної безпеки Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу;

- зобов'язати відповідача перевести ОСОБА_4 з 25 серпня 2015 року на умови роботи повного робочого дня (повну ставку), а також відшкодувати завдану порушенням трудових прав, приниженням честі та гідності моральну шкоду в розмірі 181 000 грн (а. с.1-8, 34-41, т. 1).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 листопада 2015 року, його було поновлено на роботі в Українському державному університеті фінансів та міжнародної торгівлі на посаді доцента кафедри фінансів та фінансово-економічної безпеки з 23 грудня 2014 року та стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу і моральну шкоду.

Посилаючись на те, що відповідач порушив норми законодавства про працю, не поновив його на роботі, звільнив за неіснуючі прогули, чим перешкоджав отримати вчене звання доцента, що завдало позивачу матеріальних та моральних збитків, приниження честі, гідності та ділової репутації, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, з урахуванням уточнень, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржується, а тому на предмет законності і обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядається.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми трудового права, які їх регулюють, виходили з того, що на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року, наказом від 16 вересня 2015 року №396-к ОСОБА_4 було поновлено на роботі на посаді доцента кафедри фінансів та фінансово-економічної безпеки на 0,25 ставки з 23 грудня 2014 року (а. с. 86, т. 1), з яким він ознайомився 18 вересня 2015 року, проте від підпису про ознайомлення відмовився, що підтверджується відповідним актом від 18 вересня 2015 року та показами свідків.

При цьому, оцінюючи факт відсутності позивача на роботі у період з 18 вересня по 13 жовтня 2015 року, суди обґрунтовано виходили з того, що позивачем не надано доказів поважності причин такої відсутності на роботі; взявши до уваги акт від 13 жовтня 2015 року про відмову в наданні письмових пояснень, а також акт від 15 жовтня 2015 року про відмову позивача ознайомитися з наказом від 13 жовтня 2015 року № 430-К про його звільнення (а. с. 89, 90, т. 1), суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач правомірно звільнив ОСОБА_4 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій в цій частині були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року в частині вирішення позову про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

О.В. Закропивний

Т.О. Писана