Єдиний унікальний номер 243/9138/16-ц
Провадження номер 2/243/4462/2016
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

"28" грудня 2016 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Чемодуровій Н.О.

при секретарі - Жмарьові П.Б.

за участю:

представника позивача - Дегтярьова Є.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Слов'янська Донецької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії №67. Згідно Договору кредиту Банк надав позичальнику кредит у сумі 500 000,00 грн. Надання кредиту ОСОБА_2 підтверджується заявами на видачу кредиту. Зобов'язання за договором кредиту Банк виконав у повному обсязі, а саме надав кредитні кошти на споживчі цілі, але відповідач порушив зобов'язання за договором кредиту щодо сплати кредиту та відсотків в строк передбачений Договором кредиту. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань по кредитному договору станом на 19 жовтня 2016 року за відповідачем рахується заборгованість, яка складає 1 218 103,37 грн. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, своєю неправомірною бездіяльністю відповідач порушив прийняті ним зобов'язання, встановлені в Кредитному договорі. Просить суд, стягнути з ОСОБА_2, на користь ПАТ «Укрсоцбанк» борг за договором кредиту в загальному розмірі 1 218 103,37 грн. та витрати по сплаті судового збору.

У судовому засіданні представник позивача Дегтярьов Є.В., діючий в силу повноважень, що ґрунтуються на довіреності №02-36/1529 від 09 червня 2015 року (а.с.44), позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з відповідача не сплив, оскільки протягом 2009-2016 років Банк неодноразово надсилав боржнику листи-нагадування, хоча, всі вони і були повернуті на адресу Банку без вручення адресату. Дійсно, в період з 2009 року Банк вперше звернувся з вимогами до ОСОБА_2 лише в 2016 році. Чому банк раніше не звертався з позовом до суду пояснити не може, оскільки кредитна справа ОСОБА_2 лише нещодавно потрапила до нього. Остання оплата була здійснена ОСОБА_2 у серпні 2008 року, однак, наявна і оплата у сумі 5 грн., яка мала місце 25.11.2016р. Хто і як здійснив останню оплату пояснити не може.

Відповідач ОСОБА_2, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк» . Показав, що дійсно в 2008 році він отримав кредит в ПАТ «Укрсоцбанк». Однак, у звязку з настанням світової кризи взагалі не зміг виконувати умови договору, здійснив лише дві оплати, і з серпня 2008 року припинив внесення платежів по кредиту. 25.11.2016р. ніяких оплат він не здійснював.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі ордеру №039788, у судовому засіданні заперечувала проти стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, просила застосувати наслідки, які передбачені ст.267 ЦК України та відмовити у позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Суд, заслухавши думку представників сторін, відповідача, дослідивши подані документи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторонами в судовому засіданні не оспорювалось, що 02 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії №67, згідно умов якого відповідачу Банк надав грошові кошти у сумі 500 000,00 грн., зі сплатою 15,5 процентів річних за Кредитом та комісій та з кінцевим терміном повернення не пізніше 01 квітня 2009 року.

Відповідно до п.1.1.1 Кредитного договору, надання Кредиту мало здійснюватися окремими частинами, кожна частина окремо - Транш, а в сукупності - Транші, зі сплатою 15,5 процентів річних за кредитом та комісій, у розмірі та в порядку визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в Додатку 1 цього договору, який є невід'ємною складовою частиною цього Договору.

В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобов'язань перед Кредитором за цим Договором щодо повернення кредиту, сплату нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за Договором, Кредитор укладає з ТОВ «Респект-Трейдінг», договір іпотеки №82-08 від 02 квітня 2008 року на нерухоме майно - адміністративної будівлі зі складськими приміщеннями та спорудами, розташованої за адресою: АДРЕСА_1., заставною вартістю 1 028 157, 00 грн. (п.1.3, п.1.3.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку заборгованості від 19 жовтня 2016 року, який міститься у позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 має заборгованість за Договором у сумі 1 218 103,37 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу - ст.526 ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.п.3.3.6, 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору відповідач зобов'язаний погасити кредитору в повному обсязі кредит в строк, встановлений в п.п.1.1.1, 3.3.15 цього Договору, сплачувати проценти та комісії в строки, встановлені у п.2.6 цього Договору.

Відповідно до п.1.1.1 Договору кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом встановлений не пізніше 01 квітня 2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором лише частково, здійснив оплати 03 липня 2008 року у сумі 775,00 грн., 04 серпня 2008 року у сумі 6 790,00 грн. (а.с.63).

Позивачем не доведено в судовому засіданні здійснення ОСОБА_2 25 листопада 2016 року оплати у сумі 5,00 грн. Відповідач у судовому засіданні вказав, що всі оплати по договору припинив у серпні 2008 року.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крим того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Представник позивача в судовому засіданні від заяви клопотань для з'ясування джерела надходжень грошових коштів в сумі 5,00 грн. 25 листопада 2016 року відмовився, будь-яких відомостей з цього приводу суду не надав. У зв'язку з цим, суд вважає, що перебіг строку позовної давності не переривався, а останнє погашення простроченої заборгованості було здійснено відповідачем 04 серпня 2008 року.

Також відповідно до п.6.2 Договору, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або ОСОБА_5 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

З метою повного та всебічного розгляду цивільної справи, судом було зроблено запит до Третейського суду при Асоціації Українських банків з метою отримання відомостей з приводу того, чи перебував у їх провадженні спір між сторонами договору про надання відновлюваної кредитної лінії №67 від 02 квітня 2008 року - Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 (а.с.58).

З відповіді Голови Третейського суду при Асоціації Українських банків від 20 грудня 2016 року вбачається, що за останні п'ять років Постійно діючим Третейським судом при АУБ не розглядався спір між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 за договором про надання кредитної відновлюваної лінії №67 від 02 червня 2008 року (а.с.59).

Представником відповідача ОСОБА_3 було заявлено клопотання про застосування наслідків, які передбачені ст.267 ЦК України. Про що суду було надано відповідну заяву (а.с.38).

Позивач ОСОБА_2, у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявленого клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

У позовній заяві ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на те, що Договір про надання відновлюваної кредитної лінії №67 було укладено строком до 01 квітня 2009 року.

З п.7.3 вказаного Договору вбачається, що Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання Сторонами належним чином і в повному обсязі своїх зобов'язань за Договором.

Між тим, з позовом до відповідача Банк звернувся лише 07 листопада 2016 року.

Позивач клопотання про поновлення строку позовної давності суду не заявляв, причин поважності пропуску строку позовної давності судом не встановлено.

Отже трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 02 квітня 2009 року і закінчується 01 квітня 2012 року.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити за пропуском строку позовної давності.

Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

На підставі викладеного, ст.ст.251, 252, 256, 257, 261, 267 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором 02 квітня 2008 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 30 грудня 2016 року

Суддя Н.О. Чемодурова