Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2597/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

27.12.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2016 року у справі за його позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Омега Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Цимбаревич (Бабич) Л.Ю., Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Омега Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Цимбаревич (Бабич) Л.Ю., Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 09 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», від імені якого діяла філія АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі по тексту -ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на суму 30 000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за даним договором 09 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС -Комерцбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю. За умовами договору в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1. Вказував, що на момент укладання договору іпотеки він як малолітня дитина проживав у вказаній квартирі разом з батьками: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Однак, при укладанні договору іпотеки згода органу опіки та піклування на здійснення даного правочину була відсутня та його право користування даним житлом було порушено. Вважав це підставою для визнання правочину недійсним. Просив визнати договір іпотеки від 09 жовтня 2006 року недійсним.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 червня 2016 року у якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі по тексту ТОВ «Кредитні ініціативи») (т.1 а.с.155).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Омега Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Цимбаревич (Бабич) Л.Ю., Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним, відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Цимбаревич (Бабич) Л.Ю., Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради у судове засідання не з'явилися, своїх представників не направили. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Колегія суддів ухвалила слухати справу за їх відсутності на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, представників позивача та ТОВ «Кредитні ініціативи», дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з такого.

Судом встановлено і підтверджено письмовими доказами у справі, що 09.10.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №030/10.06/88-183К на суму 30 000,00 доларів США (т.1, а.с.9-11).

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 09.10.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю., зареєстрований за номером 2530/185 (т.1, а.с.15-16).

Предметом іпотеки за даним договором є нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1

Відповідно до п.1 спірного договору іпотекою забезпечується виконання зобов'язань іпотекодавця, що випливають з кредитного договору від 09.10.2006 року, а саме повернення кредиту у сумі 30 000,00 доларів США у строк до 08 жовтня 2016 року та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 14 відсотків річних за користування кредитом, а також сплати пені, штрафу у порядку та розмірі, визначених кредитним договором.

Підставою недійсності договору іпотеки позивач вказував відсутність обов'язкової згоди органу опіки та піклування при укладанні зазначеного договору, оскільки на момент його укладання в квартирі, яка є предметом договору іпотеки, він був малолітньою особою, проживав разом з батьками - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та мав право користування даним майном.

Як свідчить довідка, видана начальником КРЕПу №10 ОСОБА_3, станом на 09.10.2006 року у квартирі, яка є предметом договору іпотеки, був зареєстрований ОСОБА_3 та члени його сім'ї - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1, а.с.100).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно дослідив та належно оцінив надані докази відповідно до ст.212 ЦПК України, а також правильно виходив з того, що на час звернення позивача до суду його права не порушені та правові підстави для визнання спірного договору іпотеки недійсним відсутні, а визнання такого договору недійсним через відсутність згоди органу опіки та піклування не є підставою для визнання договору недійсним.

Згідно зі ст.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Відповідно до ч.6 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте, сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (який набрав чинності з 01 січня 2006 року) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей. Тому, підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 06 квітня 2016 року по справі №6-589цс16, від 30 вересня 2016 року по справі №6-384цс15, які відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивач зазначив факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору. В той же час ОСОБА_2 не посилався на факти порушення його майнових прав як дитини, яка проживала та користувалась житловим приміщенням внаслідок укладення такого договору. Крім того, з матеріалів справи убачається, що при укладенні спірного договору ОСОБА_3, який на час укладення договору іпотеки був законним представником неповнолітнього ОСОБА_2, не повідомив нотаріуса про право на майно, що передавалось в іпотеку, його малолітньої дитини, що підтверджується довідкою КРЕПу №10 від 09.10.2006 року, у якій позивач як такий, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 не значиться (Т.1, а.с.100).

За таких обставин у суду не було підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного ОСОБА_3, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте відсутність дозволу не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього ОСОБА_2 на користування житлом. На час звернення до суду, позивач є повнолітньою особою та продовжує проживати у квартирі, яка є предметом іпотечного договору, докази про порушення його прав та інтересів в матеріалах справи відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі судове рішення відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: А.М.Головань

О.Л.Карпенко