Справа № 212/6043/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Кривий Ріг Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Пустовіта О.Г.,

при секретарі -Конограй В.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_3" про відшкодування моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з втратою працездатності з ПАТ Євраз ОСОБА_3 290 000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 1994 працювала на шахті "Ювілейна" на різних посадах. З 11.04.1994 її було переведено на дільницю 39 шахти « Ювілейна» підземним лаборантом радіометристом 3 розряду, з повним робочим днем в підземних умовах. 14.11.2015 її звільнено за власним бажанням, по виходу на пенсію за віком. Рішенням Українського науково-дослідного інституту промислової медицини їй встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень. Висновком МСЕК від 19.04.2016 їй встановлено 20 % втрати професійної працездатності строком з 04.04.2016 по 01.05.2017. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратила своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона тривалий час переносить і буде в майбутньому переносити фізичний біль, в нього постійні болі в грудях, хронічні бронхіти. Отримане захворювання обмежує життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми.

В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі , посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ Євраз ОСОБА_3 проти позову заперечувала у повному обсязі та вказала, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди. Підприємством було надано засоби захисту від шкідливих чинників. Крім того, при прийомі на роботу позивач був проінформований про шкідливі умови праці. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити в зв'язку з тим, що відсутній факт встановлення наявності доказу вини відповідача та позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_3 встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має 35 років загального стажу, з них 20 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів. З 11 квітня 1995 по 14 листопада 2015 роки працювала п підземним лаборантом радіометристом 3 розряду на шахті "Ювілейна" ПАТ "Євраз ОСОБА_3", звільнений за власним бажанням, по виходу на пенсію за віком.

Згідно рішення Українського науково-дослідного інституту промислової медицини встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої ст. ( пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої - другої ст.), група "В". Легенева недостатність легень другої ст.J44.

За виявленими професійними захворюваннями ПАТ « Євраз ОСОБА_3» складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 09 лютого 2016 року. Відповідно до акту позивач виконувала роботи з радіометричних вимірювань проб корисних копалин на вміст заліза, вела облік в журналі та роботи з керування перекидачем при розвантаженні корисних копалин в вагонетках.

Відповідно до п.16 Акту... позивач виконував комплекс робіт, при цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Працюючи раніше в підземних умовах шахти « Ювілейна» учнем стовбурного, підземним сторбуровим, з тих же причин підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

В пункті 17 Акту…встановлено причину виникнення професійного захворювання, а саме перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці підземного лаборанта радіометриста за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони,відносяться до 3 групи 2 ступеня шкідливості ( дослідження проводились на підприємстві для атестаційних місць за умовами праці Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини в 2015 році). Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м. куб: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду ( SiO2) у пилу від 10% до 70% - 3,8 при гранично допустимій до 2,0.

Висновком МСЕК Серія 12ААА від 19.04.2016, позивачу встановлено втрата професійної працездатності в розмірі 20 % ХОЗЛ. Наступне пересвідчення 01.04.2017. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП.

Відповідно до Закону України "Про охорону праці , на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працювала, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я вона вимушена періодично проходити стаціонарне лікування. Вона фактично обмежена в роботі, в житті, їй важко ходити, фактично перестала спокійно спати по ночам, постійно скаржиться на біль в грудній клітці, задишку та сухий кашель, головний біль. Позивач не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресує, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання, та принижує її самооцінку.

При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного ОСОБА_3 України № 20-рп/2008 від 08.10.2008, абз. 9 п. 5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_3 України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мала потерпіла до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, яка переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 30 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Суд відхиляє заперечення відповідачів в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги , оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст. 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_3" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_3" на користь ОСОБА_1 одноразово, в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000,00 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_3" на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт