Провадження № 2/760/6388/16
УХВАЛА

/про залишення позовної заяви без руху/

31 жовтня 2016 року місто Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про скасування рішення, зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, виключення майна з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з даною позовною заявою про скасування рішення, зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, виключення майна з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна.

Розглянувши позовну заяву, додані до неї матеріали, суддя дійшла висновку про наявність підстав для залишення даної заяви без руху, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

За змістом положень ч. 1 ст. 118 ЦПК України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Статтею 119 ЦПК України визначені вимоги щодо форми і змісту позовної заяви, зокрема, частиною першою статті встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі.

Відповідно до частини другої вказаної норми процесуального закону передбачено, що позовна заява повинна містити, в тому числі, ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Суддею встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не містить достатнього викладу обставин щодо обґрунтування заявлених позовних вимог.

Так, позивач вказує, що вона являється спадкоємицею власника квартири АДРЕСА_1. На зазначене майно накладено арешт на підставі постанови ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва, яка винесена в рамках виконавчого провадження по стягненню заборгованості за опалату житлово-комунальних послуг з спадкодавця ОСОБА_2, однак на даний час у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником по яких виступає останній. Оскільки відповідачем в установленому законом порядку арешт майна скасовано не було, на даний час вона позбавлена можливості реалізувати свої права на спрадкування зазначеного майна.

Посилаючись на ці обставини, позивач просить застосувати до правовідносин положення, зокрема, ст.ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження», та захистити її права шляхом: 1) скасування постанови відділу державної виконавчої служби Солом'янського району міста Києва АЕ665392 від 12.08.2005, відповідно до якої Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1; 2) зняття арешту та заборони відчуження із вказаного нерухомого майна; 3) виключення зазначеного майно з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна.

Разом з цим, згідно роз'яснень викладених у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Однак, позивачем не зазначено стягувача за виконавчим провадженням по якому було накладено арешт на спірне майно, що не дає можливості встановити коло всіх осіб, права яких можуть зачіпатися рішенням у даній справі.

Крім того, позивачем не враховано, що позов про зняття арешту з майна, який накладений під час вчинення виконавчих дій посадовою особою органу державної виконавчої служби, відповідно до ст.ст. 50. 60 Закону України «Про виконавче провадження» може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

За таких обставин позивачеві необхідно зазначити стягувачів по виконавчому провадженню в рамках якого було накладено арешт на спірне майно, а також навести обґрунтування підстав пред'явлення позову відповідно до ст.ст. 50. 60 Закону України «Про виконавче провадження», так як питання про визнання права власності на майно позивачем не порушується.

Також, позивачеві необхідно навести обґрунтування позовних вимог про скасування рішення - постанови відділу державної виконавчої служби Солом'янського району міста Києва АЕ665392 від 12.08.2005, оскільки у позовній заяві відсутні посилання на відповідні обставини та мотиви з яких позивачем обрано таких спосіб захисту порушених прав.

Крім того позивачеві необхідно врахувати, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус.

Згідно вимог ч. 1 ст. 9 Закону, до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону передбачено, що державній реєстрації прав підлягають, в тому числі, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Отже, виключення майно з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, відповідно до вимог закону віднесено до виключної компетенції суб'єктів державної реєстрації прав.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

При цьому, згідно п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» позови щодо оскарження дій або бездіяльності державного реєстратора прав на нерухоме майно розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин позивачеві необхідно навести обґрунтування підстав пред'явлення позовних вимог про виключення майно з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, врахувавши, що вчинення вказаних дій законом віднесено до виключної компетенції суб'єктів державної реєстрації прав, а не суду, а також обґрунтування підстав пред'явлення зазначених позовних вимог в порядку цивільного судочинства.

Частиною п'ятою ст. 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати, згідно ч. 2 ст. 79 ЦПК України, встановлюються законом.

Так, статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об'єкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється.

Згідно п.п. 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551,20 грн.) відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позовна заява ОСОБА_1 містить три самостійні вимоги немайнового характеру, позивачем має бути сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. * 3 = 1653, 60 грн.

Разом з цим, до позовної заяви не додано відповідних документів, які підтверджують сплату судового збору у зазначеному розмірі.

Виходячи з наведеного, позивачеві необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1653, 60 грн. та надати суду оригінал платіжного документу.

Оплата судового збору повинна бути здійснена за наступними реквізитами: отримувач коштів УДКСУ у Солом'янському районі; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812; банк отримувача ГУ ДКУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО) 82 00 19; рахунок отримувача 312 122 067 000 10; код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу *;101;__________ (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за заявою ___________ (ПІБ чи назва установи, організації заявника), Солом'янський районний суд міста Києва (назва суду, де розглядається справа).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві, про скасування рішення, зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, виключення майна з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна - залишити без руху і надати позивачу термін для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків шляхом подання позовної заяви в новій редакції, оригіналу платіжного документу про сплату судового збору, і роз`яснити позивачу, що у разі не виправлення недоліків в зазначений строк, позовна заява вважатиметься не поданою та буде їй повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Лазаренко