У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», про стягнення заподіяних збитків та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заподіяних збитків та відшкодування моральної шкоди. Під час розгляду справи, в якості третьої особи було залучено приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» (далі - ПрАТ «УСК «Гарант-Авто»). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що врезультаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_10 та відповідача ОСОБА_7, автомобілю позивача було завдано механічні пошкодження. Позивач просила стягнути з ОСОБА_7 на її користь спричинену їй майнову шкоду в розмірі 40 438,56 грн та 10 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення суми заподіяних збитків скасувати та ухвалити нове рішення, не передаючи справи на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спричинені позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальні збитки повинен відшкодувати страховик у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, оскільки факт завдання відповідачем шкоди позивачеві є страховим випадком.

Проте повністю погодитись в такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2014 року о 07 год. 50 хв., по вул. Донецьке шосе, в районі буднику № 3 по вул. Нижньодніпровській у м. Дніпропетровську, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Transport, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_10, належного ОСОБА_6, в результаті якої автомобілю останньої було завдано механічні пошкодження.

Постановою Юріївського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року ОСОБА_7 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 425 грн (а.с. 5-6).

Судами встановлено, що власником автомобіля Volkswagen Transport, державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_11 Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20 лютого 2014 року №АС/8615919 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_11 застрахована ПрАТ «УСК «Гарант-Авто» (а.с. 73). Забезпечений транспортний засіб Volkswagen Transport, державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до висновку № 2114 експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, складеного 01 серпня 2014 року експертом-автотоварознавцем ОСОБА_12, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження становить 13 349,39 грн (а.с.10-20).

Відповідно до акта № ОУ-0000100 здачі-прийняття робіт (надання послуг), складеного між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_13 загальна вартість робіт (послуг) становить 40 438,56 грн (а.с. 23).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Враховуючи це, підставою виникнення зобов'язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв'язку, а також вина зазначеної особи.

У пункті 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова), надано роз'яснення, відповідно до яких, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позовних вимог про стягнення, завданих позивачеві майнових збитків, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, належним чином не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, дійшовши висновку про те, що відшкодування шкоди позивачеві повинно відбуватись за рахунок страховика, залишив поза увагою, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась за участю зазначених вище автомобілів, визнано ОСОБА_7, що підтверджується постановою Юріївського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року (а.с. 5-6). При цьому, суд першої інстанції відхиляючи доводи представника позивача про те, що завдану майнову шкоду повинен відшкодовувати водій ОСОБА_7, залишив поза увагою, що майнова шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, за змістом ст. 1188 ЦК України відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При новому розгляді суду першої інстанції слід врахувати правову позицію, викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року (№ 6-2808цс15), відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення збитків, завданих позивачеві дорожньо-транспортною пригодою, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції у цій частині без змін.

В іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а отже не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про стягнення збитків, завданих позивачеві дорожньо-транспортною пригодою не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Юр'ївського районного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року в частині позовних вимог про стягнення збитків, завданих позивачеві дорожньо-транспортною пригодою скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова