АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 688/3493/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1951/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивача Юськова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 серпня 2016 року,

встановила:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначило, що 28 лютого 2008 року між ним і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/53-05/70055, за умовами якого позивач надав останньому кредит у розмірі 30090 доларів США на строк до 28 лютого 2015 року під 14% річних. За договором поруки № 014/53-05/70055-П від 28 лютого 2008 року ОСОБА_4 поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 обов'язків з повернення кредитних коштів, сплати процентів і неустойки. Відповідачі не виконують взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого банк вправі стягнути з них заборгованість за кредитним договором, яка станом на 6 травня 2016 року складається з 14101 долара 78 центів США неповернутого кредиту, 10960 доларів 56 центів США процентів, 203415 доларів 75 центів США пені.

За таких обставин ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 228478 доларів 09 центів США заборгованості за кредитним договором, яка еквівалентна 5 740 060 грн. 54 коп.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 серпня 2016 року позов задоволено та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд виходив з того, що ОСОБА_3 не виконав зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого банк вправі стягнути з нього та поручителя ОСОБА_4 неповернутий кредит, проценти та пеню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Юськов Ю.В. зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не з'явилися.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не застосував закон (ст.ст. 192, 533, 551 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з порушенням судом норм матеріального права рішення суду в частині розміру пені підлягає зміні.

Встановлено, що 28 лютого 2008 року відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 014/53-05/70055, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 30090 доларів США на строк до 28 лютого 2015 року під 14% річних.

ОСОБА_3 зобов'язався щомісячно до 28 числа здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі 563 долари 89 центів США.

Сторони визначили, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та процентів ОСОБА_3 мав сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Виконання ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_4 За умовами договору поруки № 014/53-05/70055-П від 28 лютого 2008 року останній поручився перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за виконання ОСОБА_3 обов'язку з повернення кредиту, сплати процентів і неустойки. У випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором боржник і поручитель мають відповідати перед банком як солідарні боржники.

ОСОБА_3 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором.

Станом на 6 травня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором склала 25062 долара 34 центи США, з них 14101 долар 78 центів США - неповернутий кредит, 10960 доларів 56 центів США - проценти. Також банк нарахував 5 110 418 грн. 77 коп. пені.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ч. 1 ст. 553, ч. 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_3 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вправі вимагати від нього та поручителя ОСОБА_4 сплати неповернутого кредиту, нарахованих процентів і пені.

Доводи ОСОБА_5 щодо неправильності обчислення заборгованості за договором не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Умови кредитно договору (т. 1 а.с. 10-22) та наданий ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунок заборгованості (т. 1 а.с. 199-202) є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідачі не виконують належним чином узяті на себе зобов'язання, тому виникла вказана заборгованість.

Розрахунок банку відповідає іншим матеріалам справи та є правильним. Натомість, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не спростували цей розрахунок належними та допустимими доказами.

Також є безпідставними посилання ОСОБА_3 на сплив позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В силу ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_3 мав виконувати основне зобов'язання частинами та повернути банку кредит до 28 лютого 2015 року, то позовна давність за вимогами позивача про стягнення кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

У кредитному договорі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_3 визначили, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладенням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки (п. 16.7).

Отже, сторони збільшили встановлену законом спеціальну позовну давність.

Починаючи з 2009 року ОСОБА_3 не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, разом із тим, протягом 2009-2013 років він здійснював періодичні платежі на виконання цього зобов'язання. Останній платіж у розмірі 100 грн. ОСОБА_3 вніс 29 листопада 2013 року.

ОСОБА_5 вчинив дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком, а тому перебіг позовної давності перервався. З указаної дати перебіг позовної давності почався заново, таким чином, на час пред'явлення банком позову до суду (10 липня 2015 року) цей строк не сплив. До того ж, банк нарахував пеню в межах договірної позовної давності, тобто за період з 28 травня 2013 року до 6 травня 2015 року.

В цій частині рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом із тим, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд припустився помилки.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1 і 3 статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правомірно заявило вимогу про повернення кредиту та процентів у іноземній валюті. Разом із тим, банк не зважив, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитним договором, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки. До того ж, умовами кредитного договору (п. 7.10) визначено, що пеня за договором сплачується позичальником в національній валюті України.

Неврахувавши вказаних обставин, суд першої інстанції неправомірно визначив розмір пені в іноземній валюті.

Як передбачено ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачів на користь банку, склав 5 110 418 грн. 77 коп. Він значно перевищує розмір заборгованості за основним зобов'язанням, на яку нарахована неустойка (еквівалент - 629 641 грн. 77 коп.).

Названі обставини давали суду першої інстанції підстави для зменшення розміру пені, однак суд всупереч положень ч. 3 ст. 551 ЦК України не вирішив цього питання.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що розмір нарахованої банком пені слід зменшити до 50 000 грн.

Саме до цього зводиться правовий висновок, що висловлений Верховним Судом України в постанові від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 5 серпня 2016 року в частині розміру пені змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 25062 долара 34 центи США неповернутого кредиту та процентів і 50000 грн. пені.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ С.А. Карпусь

/підпис/ Н.О. Федорова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Березова І.О.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27