Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/4933/15 Головуючий у 1 інстанції: Шалпегіна О.Л.
Провадження №22ц/778/2552/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіКухаря С.В.
суддів:Осоцького І.І.
Трофимової Д.А.
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СБЕРБАНК РОСІЇ» та апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2016 року у справі за клопотанням ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СБЕРБАНК РОСІЇ» про визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» звернулось до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Ростовської області (Російська Федерація) від 09.06.2014 року у справі № А53-2189/14 про стягнення боргу з ПАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ».

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що 09.06.2014 року Арбітражним судом Ростовської області у справі № А53-2189/14 ухвалено рішення про стягнення у солідарному порядку з ТОВ «Ростовська вугільна компанія», ТОВ Центральна збагачувальна фабрика «Шолоховська», ЗАТ Виробниче об'єднання «Шолоховське», ТОВ Вантажно-транспортне управління «Шолоховське», ТОВ Торговий дім «Шолоховське», ВАТ «Запоріжсталь» на користь ВАТ «Сбербанк Росії» 19372716,16 доларів США заборгованості за договором про відкриття невідновлюваної кредитної лінії № 52/256/56 від 29.10.2009 року. Вказане судове рішення набрало законної сили 19.08.2014 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2016 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду представник ПАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду в частині представник ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду змінити в частині необґрунтованого висновку суду Заводського районного суду м. Запоріжжя стосовно того, що ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» не доведений факт відсутності повідомлення ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про процес.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» задоволенню з таких підстав.

Відповідно вимог ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: 1) відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без зміни, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону; 2) змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування; 3) скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Судом попередньої інстанції встановлено, що рішенням Арбітражного суду Ростовської області (Російська Федерація) від 09.06.2014 року у справі № А53-2189/14 було стягнуто у солідарному порядку з ТОВ «Ростовська вугільна компанія», ТОВ Центральна збагачувальна фабрика «Шолоховська», ЗАТ Виробниче об'єднання «Шолоховське», ТОВ Вантажно-транспортне управління «Шолоховське», ТОВ Торговий дім «Шолоховське», ВАТ «Запоріжсталь» на користь ВАТ «Сбербанк Росії» 19372716,16 доларів США заборгованості за договором про відкриття невідновлюваної кредитної лінії № 52/256/56 від 29.10.2009 року, у тому числі - 110119,56 доларів США неустойки, 38716,39 доларів США плати за обслуговування кредиту, у тому числі строкова - 18630,86 доларів США, прострочена - 20085,53 доларів США, 425880,93 доларів США відсотків за кредит, у тому числі, строкових - 1128,93 долара США, прострочених - 41451,28 доларів США, 18798 000 доларів США позикової заборгованості, в тому числі строкової - 18298000 доларів США, простроченої - 500000 доларів США, а також 200000 руб. у відшкодування витрат на оплату державного мита (т. 2 а.с. 41-47).

Постановою П'ятнадцятого арбітражного апеляційного суду (Російська Федерація) від 21.08.2014 року рішення Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 року у справі № А53-2189/14 було залишено без змін, апеляційна скарга ВАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» без задоволення (т. 2 а.с. 48-56).

Відкрите акціонерне товариство «Сбербанк Росії» (ОГРН 195) перереєстроване на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СБЕРБАНК РОСІЇ» (ПАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ»), а Відкрите акціонерне товариство «Запоріжсталь» () перереєстроване на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ»).

Вказані обставини сторонами не оспорювались.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд попередньої інстанції в тому числі вірно зазначив, що заявлене стягувачем клопотання не відповідає змісту рішення Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 р. у справі № А53-2189/14, через що не може бути задоволено.

Зокрема, рішенням Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 року сума заявленого позову стягнута з відповідачів солідарно. Вказана умова міститься в засвідченій Арбітражним судом Ростовської області копії рішення від 09.06.2014 року (т.2 а.с.41-47).

Зі змісту рішення Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 року вбачається, що відповідно до вищевказаної норми, користуючись правом обирати спосіб захисту свого цивільного права, стягувач вирішив звернутися з позовом одночасно до всіх солідарних боржників про стягнення всієї суми боргу.

На підставі рішення Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 року стягувачеві видані виконавчі листи відповідно до кількості боржників, із зазначенням змісту рішення про солідарне стягнення грошової суми з усіх боржників, які були відповідачами у справі № А53-2189/14. Оригінали цих виконавчих листів надані заявником протягом розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення (т. 2 а.с. 57-80).

Враховуючи неприпустимість зміни змісту рішення іноземного суду, про дозвіл на примусове виконання якого заявлене клопотання, суд першої інстанції зазначив, що крім ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», решта боржників у справі № А53-2189/14 зареєстровані за місцезнаходженням на території Російської Федерації, тобто, поза межами юрисдикції України. За таких обставин, надання дозволу на примусове виконання рішення лише в частині стягнення з одного із солідарних боржників обмежить коло зобов'язаних осіб всупереч змісту цього ж рішення Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 року № А53-2189/14, що не відповідає вимогам Статті 7 Угоди.

Вказане, а саме знаходження солідарних боржників в різних державах унеможливить контроль за одночасним виконанням одного й того ж рішення суду в різних державах, що може привести до подвійного стягнення стягнутих судом сум.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» на, те, що в цій частині суд «вдався до обговорення рішення» є невірним оскільки суд в цій частині надав оцінку саме неможливості виконання рішення суду Російської Федерації і жодним чином не давав оцінку суті прийнятого рішення.

Окрім цього, посилання у скарзі банку на те, що вказана підстава не передбачає правові підстави для відмови в задоволенні клопотання, є помилковим, оскільки вона зазначена як одна із таких підстав.

Також суд першої інстанції зазначив, що протягом розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 року № А53-2189/14 боржником надані відомості про ухвалення Арбітражним судом Ростовської області також рішень від 23.06.2014 року по справі № А53-2183/14 та від 07.07.2014 року по справі № А53-2181/14, якими звернуто стягнення на користь ВАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» на рухоме та нерухоме майно, що належало ТОВ «Ростовська вугільна компанія» ( т.1 а.с.229-245).

ТОВ «Ростовська вугільна компанія» (ОГРН 969) є одним із солідарних боржників за рішенням у справі № А53-2189/14, по якій виклопочується дозвіл на примусове виконання рішення. Зі змісту рішень Арбітражного суду Ростовської області по справі № А53-2183/14 та по справі № А53-2181/14 вбачається, що позовні вимоги задоволені в порядку забезпечення виконання договору про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 452/256/56 від 29.10.2009 року, невиконання якого було підставою позову та судового захисту у справі № А53-2189/14.

Вказані відомості свідчать про повне або часткове виконання одним із солідарних боржників цивільного зобов'язання за рішенням Арбітражного суду Ростовської області у справі № А53-2189/14 від 09.06.2014 року після його постановлення, шляхом звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» на, те, що суд мав перевірити стан виконання рішень у інших справах є також помилковим, оскільки суд в цій частині вказав на відсутність у справі відомостей щодо повного чи часткового виконання рішень у інших пов'язаних з вказаним боргом справах. І суд саме і послався на відсутність наданих сторонами відомостей, окрім наявних судових рішень, про їх виконання.

Надана колегії суддів представником ПАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» інформація за підписами конкурсних керуючих ТОВ «Ростовська вугільна компанія» про невиконання інших судових рішень в Російській Федерації у інших пов'язаних з вказаним боргом справах, фактично підтверджує наявність більше 20 судових рішень у інших пов'язаних з вказаним боргом справах які можуть біти виконані окремо в Російській Федерації, що фактично призведе до подвійного стягнення боргу у разі задоволення даного клопотання.

А наявність у справі окрім іншого постанови Дев'ятого арбітражного апеляційного суду від 27.07.2015 року, яка не потребує окремої процедури виконання, про звернення стягнення на 34,5536% частки ТОВ «РосУгольІнвест» у статутному капіталі ТОВ «Ростовська вугільна компанія», яка є предметом застави за вказаними кредитними правовідносинами, говорить про вірні висновки суду першої інстанції в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив, окрім іншого, із обізнаності ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про процес розгляду справи. При цьому суд зазначив, що під час розгляду справи встановлено факт отримання уповноваженою особою «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» поштової кореспонденції з Арбітражного суду Ростовської області 07.04.2014 року та 16.05.2014 року, що підтверджується розписками про вручення рекомендованих поштових відправлень (т.1 а.с. 53,55), зі штемпелем відділення Укрпошти. Також суд першої інстанції вважав, що при розгляді клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, в частині вирішення питання повідомлення сторони про процес, суд буде вирішувати питання законності та обґрунтованості ухваленого 09.06.2014 року Арбітражним судом Ростовської області рішення, чого робити не можна.

Однак, прийшовши до вірного висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання, суд попередньої інстанції помилково оцінив доводи ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про не повідомлення його про процес розгляду вказаної справи в Арбітражному суді Ростовської області.

Так, за змістом частини другої статті 10 ЦК України та статті 3 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень і статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні й виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона надасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, докази того, що сторона, проти якої постановлено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення.

Згідно зі статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 2889-XII від 19 грудня 1992 року у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання рішення, докази того, що вона не була повідомлена про процес.

Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд. Вона закріплює принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 р., номер заяви 10563/83, пп. 24- 33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства,16 грудня 1999 р., номер заяв 24724/94; 24888/94, пп. 83-89).

Стаття 6 Конвенції головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами (Каралевічус проти Литви (Karalevicius v. Lithuania), 6 червня 2002 р., номер заяви 53254/99).

Враховуючи вищезазначене у поєднанні зі статтею 9 Угоди, під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом Сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення Сторін «правом на суд».

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 1 червня 2016 року у справі № 6-1151цс16, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 "Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України" роз'яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших поданих сторонами доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Відповідно до ст. 253 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації у випадках, коли іноземні особи, що беруть участь у справі, яку розглядає арбітражний суд в Російській Федерації, знаходяться за межами Російської Федерації, такі особи повідомляються про судовий розгляд ухвалою арбітражного суду шляхом направлення доручення в установу юстиції чи інший компетентний орган іноземної держави.

Ст. 5 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року визначено, що компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов'язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування Сторін, свідків, експертів та інших осіб. При наданні правової допомоги компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зносяться одна з одною безпосередньо.

Відповідно до листа господарського суду Запорізької області від 10.02.2016 року Арбітражний суд Ростовської області за правовою допомогою про вручення викликів ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» протягом 2014 року не звертався (т. 2 а.с. 123).

Арбітражний суд Ростовської області виходячи з факту безпосереднього направлення в іншу державу судового повідомлення безпосередньо стороні у розріз вимог, в тому числі, ст. 253 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації, до відповідних установ Міністерства юстиції України шляхом направлення доручення не звертався, і сторони на це не посилались.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що розписки про вручення рекомендованих поштових відправлень безпосередньо з Арбітражного суду Ростовської області на адресу ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» з датами вручення 07.04.2014 року та 16.05.2014 року (т. 1 а.с. 53, 55), не говорять про направлення в порядку визначеному ст. 253 Арбітражного процесуального кодексу Російської Федерації та ст. 5 вказаної Угоди ухвали арбітражного суду з повідомленням про судовий розгляд.

Подання апеляційної скарги ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» на ухвалене рішення Арбітражним судом Ростовської області, та подання клопотань в ході апеляційного розгляду не говорять про те, що ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» було повідомлено саме про розгляд справи Арбітражним судом Ростовської області.

Окрім того, з вказаних розписок взагалі не вбачається, що ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» повідомлялась про розгляд будь-якої справи, і в них відсутні дані про час, дату та місце слухання справи.

Таким чином, направлення поштової кореспонденції безпосередньо арбітражним судом Російської Федерації стороні у справі, яка знаходиться за межами Російської Федерації, а цей факт не оспорюється, суперечить як вимогам законодавства країни, в якій розглядався спір, так і міжнародному законодавству, і не створює для сторони процесу будь-яких правових наслідків, і не вказує на її обізнаність про процес.

Вказане не є належним сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, а тому не свідчить про ефективне забезпечення ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» «права на суд».

Колегією суддів встановлено, що враховуючи положення статті 9 Угоди у поєднанні зі статтею 6 Конвенції, відсутні правові підстави для визнання та приведення у виконання рішення Арбітражного суду Ростовської області від 09.06.2014 року.

Таким чином ухвалу суду першої інстанції від 13.04.2016 року у цій справі необхідно змінити в частині мотивів суду щодо належного повідомлення ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про арбітражний розгляд, вказавши відсутність належного повідомлення ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про арбітражний розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СБЕРБАНК РОСІЇ» відхилити.

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2016 року у цій справі змінити в частині мотивів суду щодо належного повідомлення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про арбітражний розгляд, вказавши відсутність належного повідомлення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» про арбітражний розгляд.

Решту ухвали залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: