УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Українець В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на грошові кошти, перевіривши виконання вимог статті 121 ЦПК України,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року позивачі звернулись в суд з зазначеним позовом до відповідачів про визнання права власності на грошові кошти на підставі договорів про відступлення права вимоги (цесії).

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року позовна заява залишена без руху та надано строк на усунення її недоліків терміном п'ять дні з моменту отримання копії ухвали.

Позовна заява не відповідала вимогам пунктів 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК, згідно яких позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

З позовної заяви вбачається, що різні позивачі звернулись в суд в одному позовному провадження, посилаючись на те, що їх вимоги виникають з однієї підстави - договору строкового банківського вкладу, укладеного між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «Надра».

Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що позивачі зазначають, що між кожним з них та відповідачем ОСОБА_7 укладено окремий договір відступлення права вимоги (цесії), тобто кожний з позивачів на підставі окремого договору набув права вимоги на грошові кошти. Зазначені вимоги не пов'язані між собою, оскільки хоч і заявлені до одних відповідачів, проте заявлені різними позивачами та правовідносини кожного з них виникли на підставі окремого договору відступлення права вимоги (цесії).

Фактично розгляд таких вимог має відбуватись в різних позовних провадженнях.

Крім того, у позовній заяві зазначено відповідачем також і ОСОБА_8

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позивачами не зазначено які права кожного з них порушив цей відповідач та які саме права, в чому полягають такі порушення прав кожного позивача, не викладені обставини щодо таких порушень та не зазначені докази на підтвердження таких обставин. У позовній заяві позивачами не заявлено вимог до відповідача ОСОБА_8

Позовна заява також не відповідала вимозі ч. 5 ст. 119 ЦПК України, згідно якої до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

До позовної заяви додані не оригінали, а копії меморіальних ордерів про сплату судового збору ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1, проте платником в них зазначений ПАТ «КБ «Хрещатик», і за цими меморіальними ордерами кошти сплачені як судовий збір за звернення до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області.

Кожен з позивачів просили визнати за ним право власності на грошові коштів в іноземній валюті - доларах США.

За таких обставин, відповідно до ставок Закону України «Про судовий збір», з урахуванням заявлених вимог та курсу Національного банку України станом на 14 грудня 2015 року (день звернення до суду з позовом) ОСОБА_2 необхідно було сплатити 2600 гривень 31 копійку судового збору, ОСОБА_3 - 1857 гривень 36 копійок судового збору, ОСОБА_4 - 1900 гривень 22 копійки судового збору, ОСОБА_5 - 2600 гривень 31 копійку судового збору, ОСОБА_6 - 2314 гривень 56 копійок судового збору.

Ухвала судді Солом'янського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року отримана позивачами 10 лютого 2016 року, проте її вимоги виконані не були.

Станом на 16 лютого 2016 року до суду не подано будь-яких заяв чи клопотань про поновлення чи продовження строку для усунення вказаних недоліків.

Згідно з ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Вбачається, що вимоги ухвали від 19 січня 2016 року про залишення заяви без руху позивачами не виконано, для виконання було достатньо часу, наслідки невиконання вимог ухвали були роз'яснені.

З огляду на наведене, позовну заяву необхідно визнати неподаною та повернути позивачам.

Керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на грошові кошти визнати неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: