Справа № 594/345/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

з участю секретаря Козій Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 47284 грн. 35 коп. згідно укладеного між ними кредитного договору від 13.02.2013 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 8000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором на вищевказану суму, що складається з заборгованості по поверненню кредиту в сумі 7410 грн. 30 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 34746 грн. 22 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 2400 та штрафів на суму 500 грн. 00 коп. та 2227 грн. 83 коп. У зв'язку з цим просить суд стягнути з відповідача 47284 грн. 35 коп. суму боргу та понесені судові витрати в сумі 1378 грн.

Представник позивача в зал судового засідання не прибув, в надісланому до суду листі просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позов на підставі наданих доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в зал судового засідання не прибув в надісланій заяві просить справу слухати у його відсутності. Крім того, 23.05.2016 року відповідач надіслав заперечення на позовну заяву в якому позов не визнав та вказав, що всупереч вимогам ст.ст. 1046. 1047 та 1054 ЦК України позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів у вигляді, передбачених ч.2 ст. 1047 ЦК України, розписки позичальника або іншого документу, який посвідчує передання боржнику позикодавцем визначеної у позові грошової суми у розмірі 8000 грн. або 7410,30 грн., у звязку із чим позивач не дотримався вимог ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України, що є свідченням відсутності події і факту укладення між сторонами кредитного договору та, відповідно, вказує на безпідставність предявлених позовних вимог в цілому. Так, позивач вимагаючи стягнення з нього нібито передбачених умовами кредитного договору процентів за користування кредитом позивач зазначає їх розмір на рівні 30% річних та чомусь просить стягнути аж 34746,22 гри. таких процентів, що явно не відповідає будь-яким математичним розрахункам. Навіть, якщо припустити, що він одержав у лютому 2013 року нібито визначених кредитним договором 8000 гри. в кредит, то шляхом простих арифметичних розрахунків за три роки з лютого 2013 року по лютий 2016 року нарахування процентів за користування кредитом становило б розмір 7200 грн, виходячи з розрахунку 8000 грн. х 30% за рік х 3 повних календарних роки, але аж ніяк не 34746,22 гри., що приблизно становитиме 278 % від суми позики або практично по 93% річних із такого простого арифметичного розрахунку: (34746,22 грн./8000 грн.)/3= 92,666%. Також викликає подив застосування аж трьох повністю надуманих позивачем видів штрафних санкцій за одне нібито вчинене відповідачем цивільне правопорушення: пеня 2400 грн., пеня 2227,83 грн. та штраф 500 грн., що суперечить ст. 61 Конституції України, згідно з якою особа не може бути більш ніж один раз притягнута до відповідальності за одне правопорушення. Крім того у доданих до позовної заяви розрахунках спочатку розрахунку та до 31.08.2014 року застосовує передбачену нібито укладеним, як стверджує позивач, кредитним договором на рівні 30% річних, яка за умовчуванням визначається як фіксована, а починаючи з 01.09.2014 року збільшив її до 34,8% річних, а вже з 01.04.2015 року ще раз збільшує її до 43,2%. Між тим позивач не надає суду будь-яких доказів погодження відповідачем збільшення процентної ставки, в той час, як відповідно до ч.3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо ж припустити, що позивач має на увазі змінну процентну ставку, то з його боку в силу ч.4 ст. 1056-1 ЦК України має бути надано докази встановлення змістом кредитного договору умов і в порядку зміни процентної ставки, а також надати докази виконання обовязку письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Проте позивач не надав доказів не тільки укладення кредитного договору, про що йдеться вище, але й не довів встановлення у його умовах порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. При цьому приписи ч.4 ст. 1056-1 ЦК України встановлюють, що порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор, при цьому, не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Крім того позивач, стверджуючи про укладення за своєю суттю договору споживчого кредитування, не надав доказів дотримання вимог, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання балками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» відносно надання позичальнику під його підпис детальної інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту в письмовому вигляді, що також свідчить про те, що фактично зазначений позивачем в позові кредитний договір між відповідачем та ПАТ «КБ «Приватбанк» не укладався. Зважаючи на викладене просить відмовити ПАТ «КБ «Приватбанк» у задоволенні його позову у звязку із безпідставністю позовних вимог.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

13.02.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1А шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, укладений договір без номера, про отримання кредитного ліміту на платіжну картку на суму 8000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, своїм підписом на вказаній заяві, відповідач підтвердив що його було ознайомлено в письмовому вигляді з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, і які, разом з підписаною Заявою, становлять, Договір про надання банківських послуг.

Зазначене підтверджується доданою до матеріалів справи копією анкети-заяви відповідача ОСОБА_1 від 13 лютого 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Умовами і правилами надання банківських послуг та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 вищезазначених Умов і Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.3.5. Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум підлягаючих сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту ( п.1.1.2.7).

Відповідно до п.1.1.7.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Випискою за період з 05.06.2012 року по 05.07.2016 року по основній карті ОСОБА_1 повністю відображено всі операції за договором про надання послуг від 13 лютого 2013 року, зокрема:

-19.02.2013 року було видано 3000 грн. в банкоматі 4454 м. Чернівці;

-20.02.2013 року видано 4600 грн. в банкоматі 4454 м. Чернівці;

-25.03.2013 року депозит 600 грн.

Отже, наданими позивачем доказами повністю підтверджено, що ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, користувався такою карткою і отримував грошові суми, однак жодних погашень за наданим кредитом не здійснював.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 13.02.2013 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1, станом на 29 лютого 2016 року заборгованість відповідача становить 47284,35 грн., з яких:

- 7410,30 грн. - заборгованість за кредитом;

- 34746,22 грн. - заборгованість за процентами, в тому числі 192,85 грн. - несплачені проценти на поточну заборгованість; 34553,37 - несплачені проценти на прострочену заборгованість;

- 2400 грн. - нарахована комісія;

- 2727,83 грн. - заборгованість по судовим штрафам.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між ПАТ «КБ Приватбанк» та ОСОБА_1, є зобовязальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст.1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530,599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст.ст. 610, 612 ч. 1 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У той самий час, згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязувався сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій..

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 у порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України не виконав взятого на себе зобовязання, суд дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитом у розмірі 47284,35 грн., з яких: 7410,30 грн. - заборгованість за кредитом; 34746,22 грн. - заборгованість за процентами, в тому числі 192,85 грн. - несплачені проценти на поточну заборгованість; 34553,37 - несплачені проценти на прострочену заборгованість; 2400 грн. - нарахована комісія; 2727,83 грн. - заборгованість по судовим штрафам підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1378 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. ст.ст. 15,16,526,527,530,549, 610-612,614, 634,1048, 1050, 1054 ЦК України, кеоруючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» м.Дніпропетровськ вул.Набережна Перемоги, 50, рах.№3111, МФО 305299, , суму заборгованості за кредитним договором від 13 лютого 2013 року в розмірі 47284 (сорок сім тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 35 коп., з яких: 7410,30 грн. - заборгованість за кредитом; 34746,22 грн. - заборгованість за процентами, в тому числі 192,85 грн. - несплачені проценти на поточну заборгованість; 34553,37 - несплачені проценти на прострочену заборгованість; 2400 грн. - нарахована комісія; 2727,83 грн. - заборгованість по судовим штрафам, а також сплачені судові витрати в сумі - 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: Чир П. В.