Справа № 212/5114/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Чайкіна І.Б., за участі: секретаря судового засідання Гавеля Ю.О., позивача ОСОБА_1; представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3;відповідача ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду міста ОСОБА_5, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування частки квартири недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 просила суд поновити їй строк звернення до суду із захистом свого права, визнавши причину пропуску поважною, визнати договір дарування від 17.06.2002 року квартири АДРЕСА_1 недійсним, мотивуючи свою заяву тим, що з відповідачкою ОСОБА_4 вона перебуває в родинних стосунках, остання є матірю племінника ОСОБА_6, який помер 25.03.2001 року. У 2000 році вона та її брат успадкували майно, яке залишилося після смерті їх матері - ОСОБА_7, померлої 07.11.1999 року, вона стали власниками квартири АДРЕСА_2, кожному по ? частині. 17.06.2002 року позивач вирішила залишити про себе пам'ять, склала Договір дарування своєї ? частки квартири ОСОБА_6. Після довготривалої хвороби у 20002 році вона стала інвалідом 2 групи. Вважає, що наявність цілого ряду хвороб і їх ускладнень на момент складання нею Договору дарування, як виявилось привело до помилки, стосовно обставин, які мають істотне значення , зокрема правової природи цього правочину. У 2016 році після смерті племінника ОСОБА_6 від ОСОБА_8 та всієї родини вона дізналась, що остання претендує на всю квартиру, але вона не має наміру змінювати своє розпорядження, хотіла передати частку спірної квартири племіннику ОСОБА_6 у власність, після своєї смерті. Документ, який посвідчував би її волевиявлення не зберігся.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували в повному обсязі посилались на письмове заперечення , яке надали раніше. Зокрема зазначили, що строк позовної давності минув, і підстав для його поновлення не має, відбулася фактична передача майна, ОСОБА_6 сплачував комунальні витрати та укладав договори на утримання майна.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування частки квартири недійсним слід залишити без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_4 перебуває в родинних стосунках, остання є матірю ОСОБА_6, який помер 25.03.2001 року. У 2000 році ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_9 успадкували майно, яке залишилося після смерті їх матері - ОСОБА_7, померлої 07.11.1999 року, ( а.с.12). Вона та її брат стали власниками квартири АДРЕСА_2, кожному по ? частині.

Відповідно до Договору дарування від 01 березня 2002 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_6 ? частину квартири АДРЕСА_3. ( а.с.67).

Відповідно до довідки Другої криворізької державної нотаріальної контори після померлого 15.01.2016 року ОСОБА_6, заяву про прийняття спадщини подала мати спадкодавця ОСОБА_4, інших заяв в спадковій справі немає. ( а.с.34).

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що помилялась щодо своїх дій під час укладання договору дарування на користь ОСОБА_6, що привело до помилки, стосовно обставин, які мають істотне значення , зокрема правової природи цього правочину. Так, вона хотіла залишити заповіт на користь ОСОБА_6

При цьому позивач вказує, що розуміла значення своїх дій та могла ними керувати.

За договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність (ч. 1 ст. 243 ЦК УРСР 1963 р.).

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо.

З розяснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

На виконання вказаної норми закону під час посвідчення спірного договору дарування нотаріусом чітко зазначено про встановлення дієздатності сторін.

Твердження позивача, що правочин нею вчинено під впливом помилки, тобто вона помилялася щодо природи правочину, вважаючи, що підписує заповіт, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Позивачка передала вищевказану квартиру обдарованому, а сама проживала і в даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, що в судовому засіданні підтвердила сама позивачка.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є інвалідом 2-ої групи з 1995 року, що підтверджується посвідченням (а.с.5), хворіє на хронічні хвороби, неодноразово звертався за медичною допомогою до медичних установ з скаргами на погіршення стану здоровя та загострення наявних хронічних захворювань, що підтверджується довідками з медичних закладів (а.с.8-11).

Судом роз'яснювались права та обов'язки з доведення, в тому числі і забезпечення доказів, шляхом проведення експертизи. Проте, позивачка наполягала, що могла керувати своїми діями, проте не розуміла природу договору, оскільки його не читала.

Більш того, позивачка в судовому засіданні зазначила, що якщо б у племінника були діти або дружина, вона б взагалі цього позову не подавала. Таким чином, суд вважає, що підставою для звернення до суду стало саме відношення між позивачкою та ОСОБА_4

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання. При цьому суд визначає наявність чи відсутність помилки не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та розяснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014року №6-69цс14; від 21 жовтня 2015р. №6-202цс15; від 02 грудня 2015р. №6-2087цс15; від 16 березня 2016р. №6-93цс16, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки, судом встановлено, що у позивачки було наявне житло, фактична передача майні відбулася, обдарована особа утримувала житло, позивачка усвідомлювала значення своїх дій з урахуванням вищевикладених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування частки квартири недійсним.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки відповідачем не надано доказів сплати витрат на правову допомогу в їх компенсації слід відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ч.1 ст. 55 ЦК УРСР 1963 р., п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 8, 10, 11, 14, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування частки квартири недійсним - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі покласти на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 27.12.2016 року.

Суддя: І. Б. Чайкін