Ухвала іменем україни 14 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, в якому просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері - ОСОБА_6, а тому успадкувала все її майно, а саме домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку загальною площею 74,6 кв.м. (А-1), житловою площею 32,8 кв.м., Б.Г. - сараю, Б1 - ганку, погрібу під Б., вбиральні - В, огорожі № 1-2, мощення - 1, водоколонки - №3.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетрвська від 18 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6, на домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку загальною площею 74,6 кв.м. (А-1), житловою площею 32,8 кв.м., Б.Г. - сараю, Б1 - ганку, погрібу під Б., вбиральні - В, огорожі № 1-2, мощення - 1, водоколонки - №3.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від

05 серпня 2015 року за заявою ОСОБА_4 скасовано заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2014 року, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

19 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора, в якому просила визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_7, так як вступила в управління та володіння спадковим майном. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не зверталася.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на 5/8 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається із наступного: А.1 - житловий будинок загальною площею 74,6 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., Б, Г - сарай, б1 - ганок, погріб під Б, В - вбиральня, №1-2 - огорожа, 1- мощення, № 3 - водоколонка.

У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 право власності на 3/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з наступного: А.1 - житловий будинок загальною площею 74,6 кв.м., житловою площею 32,8 кв.м., Б, Г - сарай, б1 - ганок, погріб під Б, В - вбиральня, №1-2 - огорожа, 1- мощення, № 3 - водоколонка.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 та фактично прийняли спадщину після її смерті. Враховуючи частки, які належали матері ОСОБА_3 - ОСОБА_6

(1/4 частки спірного домоволодіння) та ОСОБА_7 (3/4 частки спірного домоволодіння), частка ОСОБА_3 при визнанні права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та

ОСОБА_6 складає 5/8, а частка ОСОБА_4 при визнанні права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 -

3/8 спірного домоволодіння.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку загальною площею 74,6 кв.м. (А-1), житловою площею 32,8 кв.м., Б.Г. - сараю, Б1 - ганку, погрібу під Б., вбиральні - В, огорожі № 1-2, мощення - 1, водоколонки - №3.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня

1983 року спадкоємцями майна ОСОБА_11 стали його дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_6

Відповідно до довідки комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 15171 від 29 листопада 2011 року право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, станом на 28 листопада

2011 року зареєстровано за ОСОБА_7 (1/2 частки на підставі рішення Народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від

14 березня 1980 року; 1/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 грудня 1983 року) та за ОСОБА_6 (1/4 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 грудня 1983 року).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла та відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру після її смерті спадкова справа не відкривалася.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6, після смерті якої до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась її донька ОСОБА_3

Постановою від 30 жовтня 2013 року державним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи щодо належності ОСОБА_6 спірного житлового будинку та документи, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок смерті.

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_7, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

За цивільним законодавством УРСР коло прав та обов'язків спадкодавця визначалося на час відкриття спадщини, яким згідно зі ст. 525 ЦК УРСР визнавався день смерті спадкодавця.

Суди попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів, вірно встановили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7, зокрема

5/8 частки домоволодіння по АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку загальною площею 74,6 кв.м. (А-1), житловою площею 32,8 кв.м., Б.Г. - сараю, Б1 - ганку, погрібу під Б., вбиральні - В, огорожі № 1-2, мощення - 1, водоколонки - №3 належить ОСОБА_3, а 3/8 частки зазначеного домоволодіння - ОСОБА_6, яка фактично вступила в управління спадковим майном.

Згідно з положеннями ст. ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В ст. 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12.

Воля спадкоємців знайшла своє вираження в поданій до нотаріальної контори заяві про прийняття спадщини за законом та фактичному вступі в управління спадковим майном.

Доводи касаційної скарги зазначеного не спростовують та зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а :

Касаційну представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович