Справа № 219/2278/16-ц
Провадження № 2/219/1710/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Троян Л.К.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_5 про стягнення в солідарному порядку з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 709345, 22 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 грудня 2015 року приблизно о 12 годині 20 хвилин на перехресті вул. Незалежності (Радянська) вул. Ціолковського в м. Бахмуті (Артемівську), Донецької області сталось зіткнення автомобіля «TOYOTA Prado», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача, який рухався по головній дорозі з автомобілем «Урал-4320», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням військовослужбовця водія ОСОБА_5 , який рухався по другорядній дорозі. В результаті зіткнення автомобіль «TOYOTA Prado» перекинувся та отримав механічні ушкодження, а автомобіль «Урал -4320» отримав ушкодження переднього бамперу. Для проведення авто технічного дослідження інспектором Артемівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Донецькій області Дорошко А.С. 17 грудня 2015 року експерту авто техніку ОСОБА_6 направлено матеріали справи ЕО № по факту вказаної вище ДТП. Згідно до висновків експертного дослідження №3279 від 21 грудня 2015 року, складеного експертом авто техніком ОСОБА_6 , вбачається наступне. В розглянутій дорожній ситуації водій автомобіля «Урал-4320», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти події ДТП, шляхом належного виконання ним нормативних вимог дорожнього знака 2.1 «Уступи дорогу» додаток №1 та п.16.11 правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «Урал-4320», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам дорожнього знаку 2.1 «Уступи дорогу» додатку №1 та п.16.11 Правил дорожнього руху України, які сформували необхідні та достатні умови для виникнення пригоди та знаходились у взаємозв`язку з пригодою, що виникла. В розглянутій дорожній обстановці належні дії водія автомобіля «TOYOTA Prado», реєстраційний номер НОМЕР_2 регламентувались нормативними вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах розгляданій дорожній ситуації водій автомобіля «TOYOTA Prado», реєстраційний номер НОМЕР_2 він не мав технічної можливості попередити пригоду, шляхом виконання нормативних вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України і в його діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходились би у причинному зв`язку із подією ДТП, не вбачається. Згідно наказу командира військової частини полковника ОСОБА_7 від 15 січня 2016 року №68 «Про скоєння дорожньо-транспортної пригоди старшим солдатом ОСОБА_5 » вбачається таке. На підставі матеріалів службового розслідування за вхідним №599 від 14 січня 2016 року по факту скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, водієм заправником протитанкового артилерійського дивізіону старшим солдатом ОСОБА_5 встановлено, що даний випадок стався внаслідок недостатнього досвіду водія у керуванні транспортного засобу, недостатнього проведення профілактичної та роз`яснювальної роботи водіями та старшими машинами щодо експлуатації транспортних засобів. З метою недопущення подібного у майбутньому та притягнення винних до дисциплінарної відповідальності згідно до вказаного наказу за особисту недисциплінованість, порушення вимог використання транспортного засобу, що призвело до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, старшому солдату ОСОБА_5 оголошено догану. Позивач звернувся до судового експерта авто товарознавця Кириченка В.Г., одночасно про проведення експертизи ним було повідомлено також військову частину НОМЕР_1 . Дослідження було проведено у його присутності та присутності двох представників військової частини, заперечень відносно того, що експертом по даному дослідженню буде ОСОБА_8 та порядку проведення авто товарознавчої експертизи зі сторони представників військової частини не надходило. Згідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №72-12-15 від 03 січня 2016 року ринкова вартість автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150» на момент проведення даного дослідження, без врахування пошкоджень спричинених в результати ДТП, може складати 883396 грн. Вартість відновлювального ремонту даного автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП може складати 651776, 26 грн. Вартість матеріального збитку (з технічної точки зору) може складати 709345,22 грн. Враховуючи той факт, що добровільно спричинена позичаву матеріальна шкода не відшкодована він звернувся з позовом до суду. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 , який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні тим, що викладені в позові та наполягали на його повному задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 , який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що розмір збитків (майнової шкоди) в сумі 709345,22 грн., про стягнення яких просить позивач, повинен визначатися відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вважає, що висновок судового експерта Кириченка В.І. не є належним і допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди, оскільки виконаний не з дотриманням чітких вимог виконання саме таких експертиз законодавством України, а отже, позовні вимоги ОСОБА_9 не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами і не підлягають задоволенню. Окрім цього, зазначив, що в матеріалах справи відсутня копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля Урал-4320 ОСОБА_5 , якою встановлено було б його винуватість у даній ДТП. Тому при відсутності доказів будь-якої вини водія автомобіля Урал-4320 ОСОБА_5 у скоєнні даної ДТП та у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, підстав для задоволення позову не має. Беручи до уваги, що вина військовослужбовця ОСОБА_5 у скоєнні даної ДТП не доведена, і Міністерство оборони України не зобов`язане страхувати свою цивільно-правову відповідальність, а відтак за умови наявності у позивача договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на свій автомобіль у вигляді відповідного полісу, чинного на момент скоєння ДТП, тобто 17 грудня 2015 року, відповідно заподіяна шкода повинна відшкодовуватися МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, для чого позивачу необхідно у встановленому порядку звернутися до МТСБУ з відповідною заявою про страхове відшкодування та визначеними законодавством додатками до неї, у зв`язку з чим відповідачі по справі в частині відшкодування матеріальної шкоди не можуть бути належними відповідачами, також що стосується Міноборони, то воно є центральним органом виконавчої влади і тому міністерство не може бути відповідачем по цій справі узагалі, і тому він просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 , який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та зазначив, що позивачем не пред`являються позовні вимоги до страхової компанії, а тому військова частина вважає, що позовні вимоги про стягнення з військової частини НОМЕР_1 у відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП у сумі 709345,22 грн. задоволенню не підлягають. Також військова частина не є розпорядником коштів, а забезпечується з фонду міністерства оборони України, які виділяються для цільового використання, тому позовні вимоги до військової частини є безпідставними і просить у їх задоволені відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 належить автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150» , чорного кольору (а.с.11).

Відповідно до копії полісу №АІ/3396835 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.42) відповідальність власника автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150», чорного кольору, ОСОБА_1 застрахована.

Згідно з копією висновку експертного дослідження №3279 (а.с.17-20) від 21 грудня 2015 року в умовах розглянутої дорожньої ситуації дії водія автомобіля марки «Урал-4320» ОСОБА_10 повинні регламентуватись вимогами дорожнього знаку 2.1 «Уступити дорогу» і п.16.11 Правил дорожнього руху України. У розглянутій дорожній ситуації водій автомобіля «Урал-4320» ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти події ДТП шляхом належного виконання ним нормативних вимог дорожнього знаку 2.1 «Уступи дорогу» додаток №1 і п.16.11 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля «Урал -4320» ОСОБА_10 вбачається невиконання вимог дорожнього знаку 2.1 «Уступи дорогу» додаток №1 і п.16.11 Правил дорожнього руху України, які сформували необхідні достатні умови для настання події і знаходились у причинному зв`язку з подією, що настала. У розглянутій дорожній обстановці дії водія автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150» ОСОБА_1 повинні регламентуватись нормативними вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. В умовах розглянутої дорожньої ситуації водій автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150» ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти події шляхом виконання нормативних вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України і в його діях невідповідності вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, які знаходились би у причинному зв`язку з подією ДТП, не вбачається.

Відповідно до копії висновку експертного авто товарознавчого дослідження №72-12-15 за фактом шкоди завданої власнику колісного транспортного засобу №72-12-15 від 03 січня 2016 року (а.с.22-41) ринкова вартість автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час проведення цього висновку, без урахування пошкоджень завданих ДТП може складати 883396 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150», реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП може складати 651776,26 грн. Вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору) завданої власнику автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , на час проведення цього висновку може складати 709345,22 грн.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 (а.с.77-79) від 18 березня 2014 року за №379 «Про перехід військової частини на умовне найменування воєнного часу» вбачається, що з 03 квітня 2014 року введено в дію нове найменування «Військова частина польова пошта НОМЕР_4 », а також печатки та штампи, виготовлені з цим найменуванням та заборонено всім посадовим особам і всьому особовому складу частини користуватися умовним найменуванням «Військова частина НОМЕР_1 », ставити на службових та особистих документах печатки і штампи з цим найменуванням (за виключенням гербової мастикової печатки «Військова частина НОМЕР_1 », яку на підставі розпорядження начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 20 березня 2014 року №322/1/538 дозволено використовувати тільки з метою забезпечення фінансової діяльності та здійснення фінансових розрахунків).

Відповідно до копії акту службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, водія-заправника взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону старшого солдата ОСОБА_5 (а.с.170-172) встановлено, що 17 грудня 2015 року близько о 12 годині 20 хвилин водій автомобіля «УРАЛ-4320» військовий номер НОМЕР_5 військовослужбовець військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період старший солдат ОСОБА_5 , здійснюючи перевезення майна за маршрутом Федорівка - Артемівськ Олексійово - Дружківка, рухаючись по місту Артемівську вул. Ціолковського вул. Советська потрапив в дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем TOYOTA.

З копії наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 (а.с.173) вбачається, що за фактом здійснення дорожньо-транспортної пригоди за участю військовослужбовця артилерійського дивізіону призначено службове розслідування.

Відповідно до копії розпорядження командира батареї від 17 грудня 2015 року о 09 годині 00 хвилин (а.с.197) наказано здійснити водію ОСОБА_5 перевезення раніше визначеного вантажу вантажним автомобілем УРАЛ-4320, військовий номер НОМЕР_5 за маршрутом Федорівка - Артемівськ - Олексійово Дружківка. Початок руху 10 година 00 хвилин 17 грудня 2015 року, термін прибуття до 15 години 00 хвилин 17 грудня 2015 року. Під час руху дотримуватися правил дорожнього руху. При собі мати особисту зброю та засоби індивідуального захисту (бронежилет, каску).

Згідно з копією технічного талону транспортного засобу (а.с.200-202) серії ПН №035744 від 27 лютого 2014 року транспортний засіб марки Урал, моделі 4320, рік випуску 1991, зеленого кольору, тип засобу вантажний, група експлуатації стройова належить А3091 м. Бердичів, Житомирської області.

З копії наказу ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 ОСОБА_7 від 15 січня 2016 року (а.с.21) №68 вбачається, що за особисту недисциплінованість, порушення вимог використання транспортного засобу, що призвело до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, старшому солдату водію ОСОБА_5 оголошено догану.

Відповідно до частини 4 статті 15 КУпАП, при порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту військовослужбовцям строкової служби штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується. У випадках, зазначених у цій статті, органи (посадові особи), яким надано право накладати адміністративні стягнення, передають матеріали про правопорушення відповідним органам для вирішення питання про притягнення винних до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, сам факт ДТП, наявність пошкоджень автомобілів внаслідок ДТП та вина в ньому ОСОБА_5 підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення від 17 грудня 2015 року з додатками до нього, який складений у відношенні ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП та матеріалами службового розслідування, у яких є наказ ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 ОСОБА_7 від 15 січня 2016 року (а.с.21, 121-139) №68, у відповідності та з дотриманням вимог частини 4 статті 15 КУпАП. Слід зауважити, що даний наказ ніким не оскаржений та не спростований, а тому він є чинний і підтверджує провину ОСОБА_5 у ДТП, яка сталася 17 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та позивачем.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №72-12-15 за фактом шкоди завданої власнику колісного транспортного засобу №72-12-15 від 03 січня 2016 року вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору) завданої власнику автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , на час проведення цього висновку може складати 709345,22 грн.

Судом були роз`яснені сторонам положення ст. 143 ЦПК України щодо порядку призначення експертизи, але сторони, як позивач так і представники відповідачів відмовились від призначення по справі судової авто товарознавчої експертизи для обґрунтування доводів, в тому числі викладених представниками відповідачів в своїх запереченнях проти позову. Можливість для проведення експертизи або інших процесуальний дій під час судового розгляду у сторін була, враховуючи що на час розгляду справи ремонт автомобіля проведений не був. Сторони у справі не скористалися наданим їм процесуальним правом заявляти клопотання про призначення експертизи, і тому суд приймає за основу при встановлені завданої матеріальної шкоди позивачу висновок експертного авто товарознавчого дослідження №72-12-15 за фактом шкоди завданої власнику колісного транспортного засобу №72-12-15 від 03 січня 2016 року (а.с.22-41), відповідно до якого вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору) завданої власнику автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER Prado-150», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 , на час проведення цього висновку може складати 709345,22 грн. Щодо позиції представника відповідача ОСОБА_4 , то вона ґрунтується лише на усних запереченнях, ніяких доказів в обґрунтування своїх заперечень суду не було надано, ініціативи на проведення процесуальних дій від нього не надходило, тому суд розцінює його дії як спосіб ухилитись від цивільно-правової відповідальності за завдану позивачу шкоду. У зв`язку з чим, суд визначаючи розмір завданої шкоди виходить з письмових доказів, що є в матеріалах справи.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК України) України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу (надалі ЦК України) України, загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст.22 ЦК України особа має право на відшкодування збитків, що йому заподіяні в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є витрати, що особа понесла в зв`язку з знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, що вона повинна, понести для відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам.
Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або іншою особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах встановлених законом.
Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновими правами фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ч.1 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно роз`яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювана шкоди.

Згідно вимог ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України як головний орган військового управління; види Збройних Сил України Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації, що не належать до видів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) є юридичною особою та автомобіль, яким керував ОСОБА_5 , належить Військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ), і зазначена обставина у суді сторонами не спростовується та не заперечується, а тому саме військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) має відповідати за шкоду, завдану ОСОБА_1 внаслідок пошкодження автомобіля в результаті ДТП, а в частині позовних вимог позивача солідарного стягнення вищевказаної матеріальної шкоди, а саме щодо стягнення саме з Міністерства оборони України слід відмовити на підставі вищевикладеного у даному рішенні.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі про відшкодування шкоди від 21 січня 2016 року, Верховний Суд України при розгляді справи №6-2808 цс15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди, права потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з частиною1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Слід ще раз наголосити на тому, що під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналом судового засідання.

З аналізу законодавства, що регулює дані правовідносини вбачається, що для визначення розміру завданої пошкодженням майна шкоди законом не встановлено певних засобів доказування і належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вирішуючи спір в частині розміру матеріальної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до копії технічного талону транспортного засобу (а.с.200-202) серії ПН №035744 від 27 лютого 2014 року транспортний засіб марки Урал, моделі 4320, рік випуску 1991, зеленого кольору, тип засобу вантажний, група експлуатації стройова належить військовій частині НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) м. Бердичів, Житомирської області, і тому позовні вимоги позивача слід задовольнити в частині стягнення матеріальної шкоди саме з військової частині в розмірі 709345,22 грн., яка підтверджується висновком експертного авто товарознавчого дослідження №72-12-15 за фактом шкоди завданої власнику колісного транспортного засобу №72-12-15 від 03 січня 2016 року, після чого у подальшому після відшкодування шкоди позивачу військова частина з дотриманням вимог частини 1 статті 1191 ЦК України має право звернутися зі зворотною вимогою (регресу) до Моторного (транспортного) страхового бюро України з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_4 щодо того, що висновок судового експерта ОСОБА_11 не є належним і допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди, оскільки виконаний не з дотриманням чітких вимог виконання саме таких експертиз законодавством України, також що в матеріалах справи відсутня копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля Урал-4320 ОСОБА_5 , якою встановлено було б його винуватість у даній ДТП, а також доводи щодо відсутності доказів будь-якої вини водія автомобіля Урал-4320 ОСОБА_5 у скоєнні даної ДТП та у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, оскільки вони не відповідають дійсності у зв`язку з тим, що представником відповідача не було доведено інше, ніж встановлено письмовими доказами викладеними вище у рішенні, які між собою логічні, послідовні та узгоджені між собою, і які підтверджують позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 709345,22 грн.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_4 ) на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 6890 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10, 11, 59, 60, 61, 88, 143, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 3, 22, 396, 397, 398, 1187, 1188, 1191, 1192 ЦК України, ст. 3акону України «Про Збройні сили України», суд,

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, третя особа ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_4 ) КОД 24981238, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дебальцеве, Донецької області, ІПН НОМЕР_6 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 709345 (сімсот дев`ять тисяч триста сорок п`ять) гривень 22 копійки, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 6890 (шість тисяч вісімсот дев`яносто) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 12 липня 2016 року.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С.Конопленко