Справа № 164/1047/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Невар О.В.
Провадження № 22-ц/773/1370/16 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

секретар судових засідань Кирилюк О.О.,

з участю представника відповідача ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі-ПАТ КБ) «Приватбанк» про стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року позов в даній справі задоволено.

Ухвалено стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1265 гривень 75 копійок, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1, який відкритий на ім'я ОСОБА_4

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1099 гривень 36 копійок, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2, який відкритий на ім'я ОСОБА_4.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 21633 гривень 85 копійок, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_3, який відкритий на ім'я ОСОБА_4

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати це рішення у зв'язку з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, наявними в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт безпідставного блокування грошових коштів на карткових рахунках, відкритих на його ім'я. Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що свідчать про правомірність та необхідність блокування грошових коштів. Враховуючи, що права позивача тривалий час порушуються відповідачем, суд вважав, що вимоги ОСОБА_4 про стягнення коштів є найбільш дієвим та передбаченим ст. 16 ЦК України способом захисту його права.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2014 року між позивачем ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в письмовій формі укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». ( а.с.60-72).

Позивач має три поточні рахунки, які обслуговуються картками № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк». ( а.с.12,26).

На вказаних карткових рахунках знаходяться грошові кошти на загальну суму 23998 гривень 96 копійок, з них: на рахунку № НОМЕР_1 - кошти на суму 1265 гривень 75 копійок, на рахунку № НОМЕР_2 - кошти на суму 1099 гривень 36 копійок, на рахунку № НОМЕР_3 - кошти на суму 21633 гривень 85 копійок (а.с.26).

На картковий рахунок № НОМЕР_3 зараховувалась пенсія по втраті годувальника, на рахунок № НОМЕР_1 - стипендія.

14.11.2015 року позивач, маючи намір зняти з карткового рахунку № НОМЕР_3 кошти з метою використання їх для особистих потреб, звернувся до банкомату по АДРЕСА_1, однак зняти кошти йому не вдалося. На екрані банкомату було вказано, що транзакцію відмінено за причиною, що знімалася надто велика сума готівки.( а.с.14)

Від оператора ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 стало відомо, що його картки заблоковано через підозру, що ними користуються треті особи.

Про блокування коштів на карткових рахунках позивача до 14.11.2015 року відповідачем повідомлено не було, згоди на це ОСОБА_4 банку не давав.

10.12.2015 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору банківського рахунку.( а.с.16-18)

Повідомленням від 21.12.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було позивача проінформовано, що банк не може виконати його вимоги, оскільки заява була надіслана засобами поштового зв'язку, а тому не має можливості здійснити ідентифікацію особи, що її підписала та направила.( а.с.19-20).

26.12.2015 року ОСОБА_4 повторно звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору карткового рахунку, яка була оформлена та завірена згідно вимог банку, однак будь-якої відповіді не отримав. ( а.с.21-23).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.1,3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.( ст. 1074 ЦК України).

Відповідно до п. 10.1. глави 10 постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Відповідач, посилаючись в апеляційній скарзі на необхідність блокування карткових рахунків не надав належних доказів існування випадків для такого обмеження прав, щодо розпорядження грошовими коштами, а саме доказів незаконного заволодіння позивачем грошовими коштами та доказів їх неправомірного утримання.

Судом встановлено, що з приводу виникнення підозр про незаконні операції по рахунку № НОМЕР_2 ПАТ КБ «ПриватБанк" в правоохоронні органи не зверталося. Службове розслідування ПАТ КБ «ПриватБанк» по даному факту не проводилось.

Посилання на заяви фізичних осіб ОСОБА_6, ОСОБА_1, Овдієнка В, щодо вчинення шахрайських дій не може бути визнано правовою підставою для вчинення перешкод користування належними позивачу коштами, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» до правоохоронних органів не звертався, процесуальних документів щодо арешту зазначених коштів не отримував.

Отже дані обставини не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, в супереч норм чинного законодавства, зокрема приписів ст.ст. 1066, 10 68, 1074 ЦК України, був позбавлений права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними за відсутності обґрунтованих правових підстав на це.

Крім того, відповідно до ст. 16, 17 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) фінансова операція підлягає внутрішньому фінансовому моніторингу, якщо у суб'єкта первинного фінансового моніторингу виникають підозри, які ґрунтуються, зокрема, на: критеріях ризиків, визначених самостійно суб'єктом первинного фінансового моніторингу з урахуванням критеріїв ризиків, встановлених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму; встановленні за результатами проведеного аналізу факту (фактів) невідповідності фінансової (фінансових) операції (операцій) фінансовому стану та/або змісту діяльності клієнта; типологічних дослідженнях у сфері протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, підготовлених та оприлюднених спеціально уповноваженим органом. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 91 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 417 від 26 червня 2016 року (далі - Положення) банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що відповідачем було заблоковано карткові рахунки ОСОБА_4 з вищевказаних підстав, в листопаді 2015 року. Станом на час розгляду справи карткові рахунки не розблоковані, що суперечить нормам ст. 16, 17 зазначеного Закону та п. 91 Положення в частині встановлення умов та строків такого блокування.

Суд апеляційної інстанції, сприяючи повному та всебічному розгляду даної справи та з метою забезпечення прав та інтересів кожної із сторін запропонував ПАТ КБ «Приватбанк» подати відомості про дату, підстави блокування карткових рахунків належних ОСОБА_4; відомості про здійснення первинного фінансового моніторингу щодо блокування належних позивачу карткових рахунків та витяги щодо руху коштів по рахунках.

Однак до суду апеляційної інстанції надано лише виписки по картках ОСОБА_4, наявна інформація в яких сама по собі не свідчить про наявність правових підстав для блокування рахунків, які належать позивачу.

Інша інформація, про необхідність подання якої зазначав суд, відповідачем не надана.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дослідивши фактичні обставини справи та вимоги норм закону, встановивши факт блокування рахунків, вважає, що відповідачем не доведено правомірність обмеження права доступу ОСОБА_4 до власних коштів та вільного розпорядження ними, адже факт шахрайства у визначений законом спосіб не підтверджений. Таким чином блокування ПАТ КБ «ПриватБанк» карткових рахунків вважає безпідставним.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі")

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_4 гарантовані йому Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого ним рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 303, 304, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: