Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/1441/15-ц

Провадження № 2/440/136/2016

07 липня 2016 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Журибіда Б. М.,

при секретарі Гута О.С.

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Буську справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.09.2005 року у віці 57 років помер батько позивачки ОСОБА_5. Після його смерті залишилося спадкове майно, спадкова маса їй не відома, оскільки з 1969 року не проживала разом з батьком та не підтримувала жодних відносин. Про смерть батька довідалася зовсім випадково, від жительки с.Чаниж, очікуючи на автобус на автовокзалі «Південний» в м. Львові. Звернувшись до приватного нотаріуса Сокальського районного нотаріального округу, дізналась що дружина батька, відповідач по справі, прийняла спадщину, отримала п»ять свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Чанизької сільської ради Буського району ОСОБА_6 від 21.08.2004 року, померлий, все своє майно заповів дружині ОСОБА_4. Позивач тільки у серпні 2015 року дізналась про смерть батька, оскільки не спілкувалася з ним, не підтримувала відносин через те що він створив нову сім»ю, отже з поважної причини пропустила строк, для подання заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_3, за викликом суду, в судове засідання не зявилася, судом була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи.

Представник позивача, згідно довіреності від 25.09.2015 року Серії НАР № 289346, ОСОБА_2 подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов підтримує повністю, просить його задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник, згідно договору про надання юридичних послуг від 17.02.2016 року, ОСОБА_1 проти позову заперечили, просять відмовити в задоволення такого.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити із наступних підстав:

На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 помер 08.09.2005 року в с. Чаниж Буського району Львівської області у віці 57 років, що підтверджується свідоцтвом Серії І-СГ № 407804, виданим повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції у Львівській області 18.08.2015 року, про що зроблено актовий запис № 11 від 08.09.2005 року. (а.с. 10)

Згідно заповіту від 21.08.2004 року, посвідченого секретарем виконкому Чанизької сільської ради Буського району ОСОБА_6, реєстровий № 276, ОСОБА_7 все своє майно заповів дружині ОСОБА_4. Заповіт не змінювався і не відмінявся, що стверджується підписом секретаря Домбровської К.І. від 11.01.2006 року та гербовою печаткою Чанизької сільської ради Буського району Львівської області. (а.с. 37)

Відповідно до ч.3 ст.. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідач 12.01.2006 року звернулась в Буську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину (спадкова справа № 2/06 від 12.01.2006 року). Прийняла спадщину та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно. (а.с. 38-40)

Як встановлено в судовому засіданні позивач з 1969 року не проживала з батьком, оскільки з матір»ю переїхали на постійне місце проживання в м. Сокаль, де мати вдруге вийшла заміж та вітчима вона вважала батьком. Про смерть ОСОБА_7, відкриття спадщини дізналася випадково, на автобусній зупинці, від жительки с.Чаниж, оскільки жодних стосунків з батьком не підтримувала.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст. 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Як на підставу пропуску строку для подання зави про прийняття спадщини позивач посилається на те що не знала про смерть батька, ніколи з ним не спілкувалася, стосунків не підтримувала, оскільки батько вдруге одружився та дружина була проти будь якого спілкування та участі його у вихованні дочки від першого шлюбу.

Як показала відповідач, жодних перешкод у спілкуванні чоловіка з донькою не чинила, чоловік сплачував аліменти на утримання дитини, до її повноліття. Позивач з померлим стосунки не підтримувала, не навідувалася до батька, можливості проінформувати позивача про смерть батька у неї не було, оскільки не знала точної її адреси.

Статтею 68 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

У відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з положеннями п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінивши в сукупності всі зібрані докази по справі, суд приходить до висновку, що посилання позивача на пропуск строку для прийняття спадщини з поважної причини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки така не надала суду доказів поважності пропуску такого, що становить більше 10 років, пов'язаного з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_7 у встановлений законом термін.

Крім цього, згідно ст.172 Сімейного кодексу України, діти зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, а тому підстав для визначення позивачці додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 1233, 1270, 1272 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги через Буський районний суд, з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Б. М. Журибіда