РІШЕННЯ

Іменем України

11.07.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді: Мартьянової С.М.

при секретарі: Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, укладено договір іпотечного кредиту №625/08/1-042, згідно умов якого, відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 98075,04 дол. США зі сплатою процентної ставки за кредитом 13% річних з кінцевим терміном повернення до 04.03.2022 року. Кредит надавався на фінансування будівництва (інвестування) житла. У звязку із підвищенням облікової ставки НБУ, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України позичальнику згідно п.2.6 Договору з 20.10.2008 року підвищено відсоткову ставку до 14% річних. Крім того, в якості забезпечення виконання зобовязання за даним договором, 05 березня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки №625/08/1-044, відповідно до умов якого поручитель поручився забезпечити зобовязання кредитора в повному обсязі. Проте, станом на 26 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання перед позивачем не виконав, а тому позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у сумі 146 341,94 дол. США та 536 809,86 грн., з яких: 81 725,69 дол. США - основна сума кредиту, 64 616,25 дол. США - відсотки за користування кредитом, 211 086,93 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по кредиту, 325 722,93 грн. - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості по відсотках.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, пояснення надав аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов повністю заперечив, просив застосувати строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, відтак, на підставі ст.169 ЦПК України оскільки в матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін та є достатніми для розгляду справи без його участі, заслуховувати його особисті пояснення потреби немає, суд приходить до переконання про можливість заслухати справу у відсутності відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотечного кредиту №625/08/1-042, згідно умов якого, відповідачу ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 98075,04 дол. США зі сплатою процентної ставки за кредитом 13% річних з кінцевим терміном повернення до 04.03.2022 року. Даний кредит надавався відповідачу для фінансування будівництва (інвестування) житла.

Згідно п.2.6 кредитного договору позичальнику з 20.10.2008 року підвищено відсоткову ставку до 14% річних у звязку із підвищенням облікової ставки НБУ, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України.

Крім того, 05 березня 2007 року в якості забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №625/08/1-044, відповідно до умов якого поручитель поручився забезпечити зобовязання кредитора в повному обсязі.

Відповідно до п.4.5 кредитного договору у разі невиконання, (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених в п.п. 3.3.9., 3.3.10. цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

На підставі ст.ст.11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК).

Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (стст.530, 631 ЦК).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відтак, згідно постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-20ц с14 вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом норм матеріального права виходить з такого, що позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Крім того, суд враховує, що до даних правовідносин також слід застосувати норму частини четвертої статті 559 ЦК України та врахувати, що на момент звернення банку із зазначеним позовом порука припинилася.

Відтак, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Судом встановлено, що строк виконання зобов'язання позичальником настав 14 вересня 2009 року. Отже, перебіг позовної давності почався з цієї дати (дня, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання). Кредитор звернувся до суду 03 липня 2015 року з вимогами про стягнення заборгованості. Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Відтак, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст.253 ЦК).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, доходимо висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки укладеного між ОСОБА_3 акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 2.2.1 цього договору установлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п.2.6 кредитного договору, згідно якого позичальнику з 20.10.2008 року підвищено відсоткову ставку до 14% річних у звязку із підвищенням облікової ставки НБУ, зростання вартості грошових ресурсів на міжбанківському кредитному ринку України, не пред'явив вимоги до поручителя, а відтак поруку припинено на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 24 постанови від 30 березня 2012 року №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року». Зокрема зазначено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Шестимісячний строк припинення поруки від дня настання нового строку виконання основного зобовязання банком пропущений, оскільки банк не заявив вимог до поручителя, то такий строк вважається пересічним, і продовженню не підлягає. Відповідно до нього не може застосовуватись і строк давності. Відтак, кредитор не має права на задоволення позову в частині стягнення боргу з Поручителя заявленого поза межами вказаного строку (шість місяців), оскільки із закінченням строку поруки припинилося.

Окрім того, відповідно до ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень та всіх судів України. Представником позивача надана постанова Верховного суду України від 23 травня 2012 року по справі № № 6-33цс12, якою прийняте рішення про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Згідно правового висновку Верховного Суду України у спорі про визнання договору поруки припиненим внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобовязання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Норма даної статті встановлює, що доказування є обов'язком сторони. Позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову. Таким чином, розподіл обов'язків щодо доказування у цивільній справі здійснюється на підставі одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 626, 634, 638, 639, 1054 ЦК України, ст. ст. 60, 88, 212-215, 218, 223, 233, 294, 360-7 ЦПК України, суд, -

В ИР ІШ И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартьянова С.М.