АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Фадєєвій І.І.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27 липня 2006 року між АКБ «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №МL-009/588/2008.

Справа №758/8351/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/7506/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 33350 доларів США, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 10,5% річних, строком до 27 липня 2021 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначених кредитним договором.

26 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» було передано позивачу право грошової вимоги за договором №МL-009/588/2008 від 27 липня 2006 року.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по кредитному договору в сумі 672570 гривень 93 копійки, в тому числі: 25207,56 доларів США, що еквівалентно 552458 гривень 96 копійок - залишок заборгованості за кредитом; 120111 гривень 97 копійок - пеня за прострочення виконання зобов'язань.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (, МФО 300528) заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 207, 56 дол. США, що еквівалентно 552 458 грн. 96 коп. (п'ятсот п'ятдесят дві тисячі чотириста п'ятдесят вісім гривень дев'яносто шість копійок), пеню у сумі 120 111 грн. 97 коп. (сто двадцять тисяч сто одинадцять гривень дев'яносто сім копійок), а всього 672 570 грн. 93 коп. (шістсот сімдесят дві тисячі п'ятсот сімдесят гривень дев'яносто три копійки) та судовий збір у розмірі З 654 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні).

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального права.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.125,126).

Від представника позивача Середи Т.М., яка діє на підставі довіреності в інтересах ТОВ ОТП Факторинг Україна» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.127)..

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю прибуття в судове засідання з певних причин.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 не надано відомостей, які б свідчили про поважність причини неявки в судове засідання, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив на користь позивача право вимоги заборгованості за договором №МL-009/588/2008 від 27 липня 2006 року (а.с.34-43).

Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2006 року між «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № МL-009/588/2008 (а.с. 6-10).

Відповідно до п. 2, 3 Частини № 1 даного договору Банк надав Позичальнику кредит у сумі 33 350 дол. США, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 10,5% річних, строком до 27 липня 2021 року, а відповідач зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту і сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобов'язання, як це зазначено в цьому договорі.

26 травня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено Додатковий договір № 1 (а.с. 11-12), відповідно до умов якого, на період з 27 травня 2009 року до повного виконання боргових зобов'язань буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого проценту + FIRD.

07 липня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору № МL-009/588/2008.

Відповідно до п. 2.1.1. якої сторони домовилися, що з 07 липня 2014 року та до повного виконання буде використовуватися процентна ставка у розмірі 0, 00.

Матеріали справи свідчать, що 21 жовтня та 22 жовтня 2014 року позивачем на ім'я відповідача було направлено досудову вимогу щодо погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 28-29).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було надано відповідачеві кредитні ресурси в повному обсязі, однак, на відміну від позивача, що виконав взяті на себе зобов'язання належним чином, останній, отримавши та використавши кредитні ресурси, свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом сплати відсотків не виконав. У зв'язку з чим станом на 13.07.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 672 570 гривень 93 копійок.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установ (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, одним з яких є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), тому у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитом ( а.с. 24-25), є вірним та коригуванню не підлягає.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Відповідач не спростував розрахунки заборгованості, надані позивачем. Крім того, не були спростовані розрахунки щодо нарахування пені, відносно нарахування якої ОСОБА_2 заперечує.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Як убачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, що є двостороннім правочином. Це добровільне та належним чином оформлене волевиявлення обох сторін, які дійшли згоди стосовно всіх істотних умов, про що свідчать підписи на договорі, як представника позивача, так і відповідача.

Пунктом 4.1.1. частини №2 Кредитного договору визначено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання зобов'язання, за кожен день прострочки, пеня сплачується додатково до прострочених сум.

Даний пункт договору сторонами не оспорювався.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: