У х в а л а

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом відновлення становища, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови «А-2», паркану № 10, самочинно збудованої прибудови літера «а-2», навісу «С».

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що сторони є співвласниками домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. У 1995-1996 роках ОСОБА_3 побудував без відповідних дозволів та погоджень із державними органами та без погодження з іншими співвласниками прибудову А-2, площею 75 кв. м, яка впливає на цілісність будинку та встановив навколо прибудови А-2 паркан № 2 висотою понад 2 м, чим закрив доступ до зовнішньої стіни кімнати 1-4 житлового будинку А-1 та, як наслідок, закрив металевим листом вказане вікно кімнати 1-4 з зовнішньої сторони. У 2012 році ОСОБА_4 самовільно перебудував навіс літ. «С» у капітальну споруду - санвузол, який збудував впритул без відступу від літньої кухні літ. «Б», внаслідок чого відбувається затоплення суміжної стіни та порушується цілісність усієї літньої кухні. Разом з тим у 2009 році ОСОБА_4 самовільно побудував прибудову літ. «а-2» у притул до вікна кімнати 1-2, чим порушив нормальну інсоляцію житлового приміщення. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні власністю за адресою: буд. АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови «А-2», площею 75 кв. м, паркану № 10 та зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови літ. «а-2» та навісу «С».

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 в якому просив суд усунути йому перешкоди у користуванні 29/50 частини будинку АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 відновити товщину стін у кімнатах 1-4, 1-2, 1-3 та зміцнити стелю, шляхом відновлення балок у кімнатах 1-4, 1-2, 1-3.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_2, шляхом знесення самочинно збудованої прибудови «а-2» та навісу «С» за адресою: АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожному на праві спільної часткової власності належить по 21/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: буд. АДРЕСА_1, що встановлено зі змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 травня 2005 року. У зазначеному свідоцтві вказано, що на земельній ділянці за спірною адресою розташовано: житловий будинок літ. «А», житлова прибудова літ. «А-1», господарчі будівлі і споруди: В, Е - сараї, Б - літня кухня, З - душ, № 2 - водогін, № 3-10 - паркани, К - вольєр, І - замощення.

Згідно із довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03 лютого 2015 року рішенням виконкому Запорізької міської ради від 12 листопада 1953 року № 827 за житловим будинком 45/28 по вул. Літакова/Оранжерейна у м. Запоріжжі закріплена площа землекористування розміром 599 кв. м, самочинно зайнято землі 255 кв. м. Із проекту Комунального підприємства «Градопроект» вбачається, що червона лінія забудови по парній стороні вул. Реконструктивна на ділянці від вул. Аеродромна до вул. Оранжерейна та по парній стороні вул. Оранжерейна на ділянці від вул. Реконструктивна до вул. Літакова перенесена, тому сарай літ. «О» знаходиться поза червоною лінією. Відповідно до архівного примірника із кадастрового кварталу розробленого Комунальним підприємством «Градопроект», затвердженого Запорізькою міською радою, червона лінія по вул. Літакова/Оранжерейна, 45/28 перенесена, тому житлова прибудова літ. «А-2» знаходиться поза червоною лінією.

На підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 1978 року ОСОБА_4 є власником 29/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжі від 09 липня 1978 року покупцю у постійне користування перейшли приміщення, визначені в плані під номерами у будинку під літерою А-1 жила кімната 2-4 - 8 кв. м, кухня 2-5 - 6,8 кв. м, жила прибудова А-1-1, а-1-сіни, Е, В - сараї, Д - уборна, паркани залишились у спільному користуванні.

Згідно із висновком експертизи від 17 грудня 2013 року зазначені будівлі за своїм місцезнаходженням не відповідають вимогам п. п. 3.19, 3.25 Державним будівельним нормам 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень» та п. 3.6.4 «Правил забудови м. Запоріжжя».

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції, встановивши, що доведеність факту наявності порушень будівельних норм, які створюють перешкоди позивачу для користування власним приміщенням та порушують її права, з урахуванням висновку експерта, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні власністю.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не встановлено.

В іншій частині правильність рішення суду апеляційної інстанції колегією суддів не перевіряється, оскільки сторонами не оскаржувалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова