справа № 760/1165/16-ц
провадження № 2/760/159/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представника позивача Пеньківської К. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
02.09.2015 позивач звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Відповідно до ухвали Попільнянського районного суду Житомирської області від 15.10.2015 цивільна справа за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості була передана на розгляд Солом'янському районному суду м. Києва.
04.06.2007 сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінили розмір процентної ставки за користування кредитом на 10,5% річних.
В свою чергу, 21.04.2008 сторони уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінили розмір процентної ставки за користування кредитом на 13 % річних.
Відповідач порушив свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості по кредиту у розмірі 38 653,98 дол. США, заборгованості по процентам у розмірі 4 423,37 дол. США та заборгованості по пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів у розмірі 86 117,21 грн.
Зважаючи на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у розмірі 38 653,98 дол. США, заборгованість по процентам у розмірі 4 423,37 дол. США та пеню за несвоєчасну сплату кредиту та процентів у розмірі 86 117,21 грн.
Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином відповідно (а.с. 212).
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представника позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
04.06.2007 сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінили розмір процентної ставки за користування кредитом на 10,5% річних (а.с. 35).
21.04.2008 сторони уклали додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої змінили розмір процентної ставки за користування кредитом на 13 % річних (а.с. 36).
20.02.2009 сторони уклали додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до умов якої тимчасово у період з 20.02.2009 до 20.02.2010 встановили проценту ставку за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних (а.с. 103).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 04.08.2015 у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором від 31.05.2007, яка складається з:
38 653,98 дол. США - заборгованість за кредитом;
4 423,37 дол. США - заборгованість за процентами;
86 117,21 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів.
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.
Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».
Суд встановив факт укладення договору між сторонами.
Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».
Одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК).
Згідно з частиною першою статті 549 ЦК «неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання».
Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».
Суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним та завіреним позивачем (а.с. 7-13) та випискою по рахунку від 16.03.2016 (а.с. 120-195).
Суд зауважує, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у доларах США ґрунтуються на вимогах закону. Так, згідно з статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську ліцензію № 10 від 11.10.2006 на здійснення валютних операцій та письмовий дозвіл № 10-4 від 11.10.2006 на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).
Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз'яснив, що «у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК» (пункт 12).
Суд зазначає, що положення частини другої статті 192 ЦК, частини третьої статті 533 ЦК, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення процентів за користування валютним кредитом.
Тому нарахування позивачем процентів у іноземній валюті - доларах США, а пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів - гривнях також є правомірним.
З урахуванням викладеного суд робить висновок про необхідність захистити порушені права позивача в обраний ним спосіб судового захисту, що відповідає статті 16 ЦК.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 грн.
Керуючись статтями 16, 526, 527, 546, 549, 610, 612, 1054 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-Позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко