Провадження № 22-ц/773/1755/16 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Лівандовської-Кочури Т.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Галицької І.П.,

державного виконавця Новосада О.Ю.,

представника стягувача ОСОБА_1,

представника боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 про примусове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

22 вересня 2016 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 звернувся в суд з поданням, погодженим з начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 Своє подання обґрунтовує тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/15576/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в розмірі 266113,50 дол. США, що станом на 22 травня 2015 року становило 5501025,55 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн.

Боржник ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого провадження та отримав копію виконавчого листа, однак рішення суду не виконав. На виклики державного виконавця не реагує, поштову кореспонденцію не отримує, на телефонні дзвінки не відповідає, що свідчить про умисне ухилення від виконання судового рішення.

Протягом 2013-2016 років ОСОБА_4 періодично перетинав державний кордон України. Як вважає державний виконавець, боржник отримує доходи за межами України.

Просив суд постановити ухвалу, відповідно до якої Державній прикордонній службі України тимчасово обмежити виїзд за межі України громадянину України ОСОБА_4 до повного виконання ним зобовязань згідно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/15576/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в розмірі 266113,50 дол. США, що станом на 22 травня 2015 року становило 5501025,55 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року подання державного виконавця задоволено.

Постановлено тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України до повного виконання своїх зобовязань згідно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду у справі № 161/15576/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в розмірі 266113,50 дол. США, що станом на 22 травня 2015 року становило 5501025,55 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду боржник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній зазначених.

Державний виконавець Новосад О.Ю. та представник стягувача ОСОБА_1, кожен окремо, апеляційну скаргу не визнали.

Стягувач ОСОБА_5 та боржник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення державного виконавця Новосада О.Ю., представника стягувача ОСОБА_1 та представника боржника ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що у боржника ОСОБА_4 наявні невиконані зобовязання по сплаті боргу, розмір заборгованості є значним, боржник протягом тривалого часу не вчинив будь-яких дій по погашенню заборгованості, на неодноразові виклики державного виконавця не зявлявся, майна, на яке б можна було звернути стягнення не виявлено, однак при цьому неодноразово здійснював поїздки за кордон.

Проте, вказані висновки суд першої інстанції зробив з порушенням норм процесуального права, оскільки вони не ґрунтуються на обставинах справи та нормах чинного законодавства.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/15576/15-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики в розмірі 266113,50 дол. США, що станом на 22 травня 2015 року становило 5501025,55 грн. та судового збору в розмірі 3654 грн. (а.с. 132).

23 березня 2016 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_3 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 50595074 з виконання вищевказаного виконавчого листа та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 134, 138).

В результаті вжитих державним виконавцем заходів майно, належне боржнику, на яке може бути звернено стягнення не виявлено (а.с. 141, 142, 144-147).

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 1, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

На державному виконавцеві, як ініціатору подання лежить обовязок довести перед судом факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_4 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження в добровільному порядку.

Лише сам факт невиконання боржником судового рішення не свідчить про ухилення від виконання зобовязань.

В апеляційній скарзі боржник мотивує необхідність виїзду за межі України потребою у проведенні лікування за кордоном малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вказані доводи колегія суддів вважає обгрунтованими, враховуючи наявність наступних доказів.

Зокрема, із довідки про склад сімї від 9 грудня 2016 року № 254 вбачається, що ОСОБА_4 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із дружиною ОСОБА_7 та двома синами: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно медичних документів малолітній ОСОБА_6 є інвалідом дитинства та потребує лікування у Варшавському інституті матері та дитини.

Як вбачається із паспорта громадянина України для виїзду за кордон FA966069, малолітньому ОСОБА_6І. Генеральним Консульством Республіки ОСОБА_2 у Луцьку видано Шенгенську мультивізу строком з 18 грудня 2015 року по 30 квітня 2017 року.

За таких обставин, обмеження боржника у праві виїзду за кордон може завдати істотної шкоди інтересам його малолітньої дитини, яка проживає разом з ним.

Таким чином, неповністю зясувавши обставини справи, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку, що постановлену в даній справі ухвалу слід скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2016 року в даній справі скасувати і постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_3 про примусове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді