У х в а л а

іменем україни

21 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання угоди та договору застави недійсними, стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про визнання угоди та договору застави недійсними, стягнення коштів.

На обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що з метою придбання автомобіля вартістю 92 130 грн 03 жовтня 2009 року між нею та ТОВ «Авто Просто» укладено угоду № 305614 та два додатки до неї, що є невід'ємними її частинами. Відповідно до умов угоди відповідач гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених угодою.

Згідно з договором № 112066-У00956 від 17 січня 2012 року, укладеним між ДП «Валентина-сервіс Плюс» ТОВ «Магазин «БудинокРадіо», ТОВ «Авто Просто» та позивачем , останньою було придбано автомобіль марки Сhevrolet Aveo II SE 1.5 4 dr M/T НОМЕР_2, вартістю 105 960 грн.

На підставі договору застави від 15 лютого 2012 року вказаний автомобіль було передано в заставу ТОВ «Авто Просто».

Посилаючись на те, що зазначена діяльність здійснювалась товариством без відповідної ліцензії, має ознаки нечесної підприємницької діяльності в розумінні статті 19 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» та вводить її в оману стосовно істотних умов договору, просила визнати вказану угоду № 305614 від 03 жовтня 2009 року з додатками до неї та договір застави автомобіля від 15 лютого 2012 року недійсними, стягнути з відповідача на свою користь 141 150 грн 52 коп., сплачених за угодою від 03 жовтня 2009 року № 305614 внесків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень із направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 жовтня 2009 року між ТОВ «Авто Просто» і ОСОБА_2 укладено угоду № 305614, предметом якого є надання останній послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля.

Згідно з додатком № 1 вказаної угоди позивач має право придбати автомобіль вартістю 92 130 грн та зобов'язується щомісячно сплачувати внески у розмірі 0,8333 % вартості автомобіля, внески в оплату послуг, страхового платежу.

Згідно з договором № 112066-У00956 від 17 січня 2012 року, укладеним між ДП «Валентина-сервіс Плюс» ТОВ «Магазин «БудинокРадіо», ТОВ «Авто Просто» та позивачем , останньою було придбано автомобіль марки Сhevrolet Aveo II SE 1.5 4 dr M/T НОМЕР_2, номер кузова/шасі VIN-НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 105 960 грн.

Для забезпечення вимог ТОВ «Авто Просто» про виконання позивачем зобов'язань за угодою від 03 жовтня 2009 року № 305614 та відповідними додатками до неї, 15 лютого 2012 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 укладено договір застави, відповідно до умов якого остання передала в заставу товариству автомобіль Сhevrolet Aveo II SE 1.5 4 dr M/T НОМЕР_2, номер кузова/шасі VIN-НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 9 Закону України від 01 червня 2000 року № 1775-III «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (п. 11 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (Закон від 2 червня 2011 року № 3462-VII).

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Висновок про саме таке застосування ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14.

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом угоди, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобіля в системі «Авто Так» є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару - автомобіля.

Відповідно до ст. 3 угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику отримання товару за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених угодою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що у діях ТОВ «Авто Просто» під час укладання оспорюваної угоди відсутній обман та ознаки «пірамідальної схеми».

Крім того, ухвалюючи рішення, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Так, відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям "фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до п. п. 3, 4 Прикінцевих положень до цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 09 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 09 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови).

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Оскільки оспорювана угода укладена сторонами 03 жовтня 2009 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось, а з 15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, строк дії якої до 15 січня 2018 року, то суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання укладеної сторонами угоди недійсною.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку судами наданих доказів безпідставні, оскільки обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження у судах і висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Отже доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їхзміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов