Справа №303/2631/16-ц
Номер стат. звіту - 40
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Куцкір Ю.Ю.

при секретарі Славич М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що право на недоторканість гідності та честі полягає у забороні здійснювати будь-які дії, якими можуть бути порушені ці особисті немайнові права. Здебільшого честь та гідність можуть порушуватися шляхом поширення недостовірної інформації. При цьому неважливо, яким способом здійснюється поширення інформації (усним, письмовим, за допомогою творів мистецтва, міміки, жестів та інших усталених дій, за допомогою ЗМІ, електронних комунікацій тощо). Основним є те, щоб ця інформація стосувалася певної особи, була викладена недостовірно та порушувала її особисті немайнові права. Ділова репутація - суспільна категорія, дуже близька до честі і гідності. Право на недоторканість ділової репутації означає повноваження вимагати недоторканості ділової репутації, яке полягає у забороні здійснювати будь-які дії, якими може бути порушене це особисте немайнове благо. Здебільшого право на недоторканість ділової репутації фізичної особи може порушуватися шляхом поширення недостовірної інформації, наприклад шляхом недобросовісної реклами, порушенням вимог законодавства про захист економічної конкуренції. Як і у випадку недоторканості гідності та честі, основною вимогою до цієї інформації є те, щоб вона стосувалася певної особи, була викладена недостовірно та порушувала право на ділову репутацію фізичної особи. Відповідач ОСОБА_3 на протязі декількох років безпідставно пише в різні інстанції відносно нього заяви про те, що він нібито без дозволу мешканців будинків ставить електрорадіаційні вишки, чим впливає на погіршення її стану здоровя та здоровя мешканців будинку. За вищевказаними зверненнями йому постійно доводиться оправдуватися перед перевіряючими організаціями. Останньою краплею його терпіння було звернення ОСОБА_3 із заявою про порушення відносно нього кримінальної справи провадження по якій в подальшому було закрито у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Не зупиняючись на цьому ОСОБА_3 подала в суд на нього позов про зобовязання вчинити дії. В задоволенні позову було відмовлено повністю. ОСОБА_3 постійно чіпляється до нього, погрожує йому, розповсюджує між мешканцями села чутки про те, що він незаконно встановлює антени для користування інтернетом від яких люди хворіють. Ще в кінці 2014 року він намагався припинити такі дії ОСОБА_5 і звернувся в правоохоронні органи із заявою. Результатом перевірки на його звернення стала відповідь начальника міліції від 22.08.2014 року, в якій зазначалося, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки кримінального правопорушення, однак за результатами перевірки їй винесено офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки та розяснено, що у разі вчинення нею таких самих дій повторно, її може бути притягнуто до кримінальної, адміністративної чи цивільно-правової відповідальності згідно з чинним законодавством. Дані обставини змушують його звернутися до суду за захистом своїх прав. Неправомірними діями ОСОБА_3 йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 50 000 гривень. Вона полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з приниженням нею його честі та гідності.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив суд задоволити його з підстав зазначених в позові та пояснив суду, що з відповідачкою він раніше спілкувався постійно і до нього ніяких претензій не було. Він займався встановленням інтернету, але через деякий час почув розмови від відповідача в свій адрес. Вона зверталася в різні інстанції, а також поширювала про нього чутки, що він обманює людей, незаконно працює.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов також підтримав та просив суд його задоволити пояснивши суду, що відповідач ОСОБА_3 неодноразово зверталася в різні інстанції із заявами на позивача щодо встановлення ним радіаційних приладів, зверталася також до суду з різними позовами. Звертаючись в різні інстанції і поширювала неправдиву інформацію.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов також не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні пояснивши суду, що відсутні докази про те, що відповідач ОСОБА_3 здійснювала наклепи, вона тільки зверталася із запитами про надання інформації.

Суд перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що 29.10.2015 року Мукачівським міськрайонним судом справа №303/6191/15-ц 2/303/3364/15 ухвалено рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії, яким в задоволенні позову було відмовлено.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28.02.2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 08 серпня 2014 року було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях співвласника ТзОВ НетСофт ОСОБА_1 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України.

Згідно листа №Б-76/02-13 від 24.04.2015 року т.в.о. голови державної адміністрації ОСОБА_6 адресованого відповідачу ОСОБА_3 зазначено, що на будинку за адресою вул.Перемоги 1 а, встановлено безпроводниковий інтернет НЕТСОФТ.

У відповідності до листа №1195 від 27.11.2013 року начальника Мукачівського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідслужби у Закарпатській області ОСОБА_7 адресованого відповідачу ОСОБА_3 зазначено, що було проведено заміри напруженості електромагнітних полів в смт.Чинадієво, вул.Перемоги, 1 а, протокол дослідження електромагнітного поля №89/96 від 26.11.2013 року у висновку відмічає відсутність перевищення гранично допустимого рівню згідно ДСанПін.

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин

справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як розяснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5), в якій сказано, що суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

У відповідності до ч.1 ст.277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №8-рп/2003 від 10 квітня 2003 року у справі за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положення частини 1 ст.7 ЦК УРСР, положення частини першої ст.7 ЦК Української РСР поширив такі відомості в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обовязків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Пленум Верховного Суду України своєю Постановою №1 від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи розяснив, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Таким чином, звернення відповідача ОСОБА_3 до правоохоронних та інших органів України є реалізацією її конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції України, та не може бути визнано поширенням недостовірної інформації.

Також позивачем ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами фактів, що відповідач ОСОБА_3 поширює між мешканцями села чутки про те, що позивач незаконно встановлює антени для користування інтернетом від яких люди хворіють.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 280, 297, 299 ЦК України, суд,-

р і ш и в :

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в сумі 50 000 (пятдесят тисяч) гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір