Справа № 573/2519/16-ц
Номер провадження 2/573/965/16
РІШЕННЯ

іменем України

28 грудня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В.

при секретарі: Сітало Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Павлівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивувала тим, що 18 грудня 2002 року померли її дядько ОСОБА_2 та її тітка ОСОБА_3. Останні постійно до дня смерті проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті останніх відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка (пай) розміром 4,72 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в КСП «Обрій». Право на земельну частку (пай) належало померлому ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії СМ № 0051423, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року № 152, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 181. Крім того, померлій ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) розміром 4,72 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в КСП «Обрій» на підставі сертифікату серії СМ № 0051424, виданого на підставі розпорядження Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року № 152, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 180. Мати позивачки таран ОСОБА_4 померла 13 січня 1988 року. Дітей у померлих не було, вона є єдиною спадкоємницею, здійснила їх поховання, тобто фактично вступила в управління спадковим майном. Однак юридично свої права не оформила у звязку з тим, що сертифікати на право на земельну частку (пай) втрачені. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_1 просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після дядька ОСОБА_2, який помер 18 грудня 2002 року та після тітки ОСОБА_3, яка померла 18 грудня 2002 року право власності на земельні частки (паї), кожна з яких розміром 4,72 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землях, що перебували у колективній власності КСП «Обрій», посвідчені сертифікатами серії СМ № 0051423, виданим на імя померлого ОСОБА_2 та сертифікат серії СМ № 0051424, виданим на імя померлої ОСОБА_3

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_5 не зявились, представник надала суду заяву про зменшення позовних вимог і просила иизнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після дядька ОСОБА_2, який помер 18 грудня 2002 року, право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,72 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Обрій», посвідчену сертифікатом серії СМ № 0051423, виданого на ім'я померлого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року № 152, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 181. Уточнений позов підтримує та просить суд розглянути справу у їх відсутність, а зайво сплачений судовий збір повернути.

Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, повідомивши, що з позовом згодні, просили розглянути справу без участі представника сільської ради.

Представники третіх осіб Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області та відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області у судове засідання також не зявились, надавши письмові заяви про розгляд справи без участі представників.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які померли 18 грудня 2002 року, слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року та продовжують існувати на даний час.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 18 грудня 2002 року встановлено факт смерті від отруєння чадним газом ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 19 травня 2003 року (а. с. 16).

Згідно свідоцтв про смерть серії І-БП № 170698 та серії І-БП № 170699 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли 18 грудня 2002 року в с. Катеринівка Білопільського району Сумської області на підставі рішення Білопільського районного суду Сумської області від 19 травня 2003 року (а. с. 7-8).

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24 листопада 2016 року встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_2, який помер 18 грудня 2002 року, є рідним дядьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 9).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведене вище свідчить про те, що ОСОБА_2 є рідним дядьком ОСОБА_1, а отже ця обставина доказуванню не підлягає.

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб 09 липня 1969 року (а. с. 10).

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3, яка померла 18 грудня 2002 року, є дружиною померлого ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-БП № 109451 після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_1 (а. с. 5, 12).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП № 275462 ОСОБА_6, тобто мати позивачки, померла 13 січня 1988 року (а. с. 6).

З довідки, виданої виконкомом Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області вбачається, що ОСОБА_1 дійсно здійснила поховання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які померли 18 грудня 2002 року в с. Катеринівка Білопільського району Сумської області, записи актів про смерть №№ 31, 32 від 26 липня 2003 року (а. с. 11).

На підставі довідки, виданої виконкомом Павлівської сільської ради від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_2, який помер 18 грудня 2002 року на день смерті був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_5. Разом з ним була зареєстрована та проживала дружина ОСОБА_3, яка померла 18 грудня 2002 року. Спадкоємцями майна є їх племінниця ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину, так як здійснила їх поховання, розпоряджалась речами та зберігала документи на спадкове майно. Інших спадкоємців не має, дітей у померлих не було, заповіт від імені померлих на території ради не посвідчувався (а. с. 11).

З листа відділу Держгеокадастру у Білопільському районі від 17 жовтня 2016 року вбачається, що згідно розпорядження голови Білопільської РДА від 17 травня 1996 року № 152 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються членам КСП «Обрій» на території Павлівської сільської ради ОСОБА_2 виписаний сертифікат серії СМ № 0051423 від 14 червня 1996 року за реєстраційним номером 181, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 4,72 та виданий на руки (а. с. 13).

У відповідності до інформаційної довідки про вартість земельної частки (паю) станом на 2016 рік оціночна вартість земельної ділянки загальною площею 4,72 умовних кадастрових гектар, що розташована на території Павлівської сільської ради, становить 86 136 грн. (а. с. 14).

У відповідності до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру Білопільської районної державної нотаріальної контори спадкові справа після ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які померли 18 грудня 2002 року, держнотконторою не заводились (а. с. 24,25).

Таким чином, у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після померлого 18 грудня 2002 року ОСОБА_2, але юридично її не оформила. Однак, вказана обставина не позбавляє позивачку права на спадщину та підлягає захисту в суді.

Статтею 1216 ЦК України 2003 року визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, при чому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачка прийняла спадщину після померлого дядька.

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України).

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Однак, позивачка позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном, оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку втрачені.

На підставі вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 527, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст.ст. 316, 328, 373, 392, 1216, 1218, 1265, 1268, 1296, п. 4 Перехідних положень ЦК України 2003 року, ст. 81 Земельного Кодексу України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Уточнений позов ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, треті особи: Білопільська районна державна нотаріальна контора, відділ Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області, про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після дядька ОСОБА_2, який помер 18 грудня 2002 року, право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,72 умовно кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Обрій», посвідчену сертифікатом серії СМ № 0051423, виданого на ім'я померлого на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 17 травня 1996 року № 152, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 181.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :