Єдиний унікальний номер 243/8813/16-ц Номер провадження 22-ц/775/2283/2016
Головуючий в 1 інстанції: Сидоренко І.О.
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря: Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про стягнення індексації заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазнаваним позовом та з посиланням на вимоги ст. 619 ЦПК України просив суд стягнути з відповідача на його користь індексацію заробітної плати у розмірі 30 255,94 гривні.

Рішенням Словянського міськрайонного суду від 21 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неправильність та необґрунтованість рішення, порушення його прав, гарантованих статтями 3,6,8,21,24,28,32,43,46,55,59 Конституції України, статтями 5,115,116,117 КЗпП України, статтею 1 Першого протоколу, статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення його прав протягом тривалого часу. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обовязком держави. Станом на 01.01.2013 року за даними реєстру корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод», тому згідно зі ст.619 ЦК України законом передбачена додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою являється Фонд Державного майна України. Згідно ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державне підприємство. З цього випливає, що відповідачем по справі є Фонд державного майна України, який несе субсидіарну відповідальність за законом України.

Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 39-40 ).

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчить телефонограма № 5772 від 21.12.2016 (а.с. 37 ).

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Так, із справи вбачається, що ОСОБА_1 працював у ВАТ «Содовий завод» з 12.07.1971 року по 04.12.2000 року.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати в розмірі 30 255,94 грн.

Постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, підприємство знаходиться у стані ліквідації.

Позивач, посилаючись на те, що ВАТ «Содовий завод» перебуває у стані ліквідації та за повідомленням ліквідатора провести виплати за виконавчими листами, виданими на виконання вказаних судових рішень, неможливо через наявність у цілому заборгованості по заробітній платі станом на 01.10.2016 року складає 4 070 тисяч гривень, просив стягнути суму компенсації заробітної плати у розмірі 30 255,94 гривні з Фонду державного майна України, оскільки ВАТ «Содовий завод» є на 100% державним підприємством, тому згідно ст. 619 ЦК України Фонд державного майна несе додаткову (субсидіарну) відповідальність поряд з боржником.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із того, що ні законом, ні договором не передбачено додаткової відповідальності Фонду державного майна України за борги ВАТ «Содовий завод».

Відповідно до ч.2 ст.23 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше.

Згідно абз. 15 ч.1 статті 25 « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обов'язок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема із заробітної плати, у порядку , передбаченому законом.

Згідно з ч.2,3 ст.111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливу місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи.

Частиною 2 статті 152 ЦК України, частиною 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій.

За приписами частини першої ст. 176 ЦК України держава, ОСОБА_2 Крим, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи (ч. 1 ст. 619 ЦК України).

Враховуючи, що між позивачем та Фондом державного майна України не існувало будь-яких зобов'язань, вони не знаходились у трудових відносинах, не виникає обов'язок відповідача перед позивачкою щодо виплати сум, належних їй від ВАТ «Содовий завод».

Посилання заявника апеляційної скарги на положення статті 619 ЦК України висновків суду не спростовують, оскільки вказана правова норма не розповсюджуються на трудові правовідносини, що виникли між позивачкою та ВАТ «Содовий завод».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на норми Конституції України і міжнародного права, зокрема, статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Протоколу № 1 до Конвенції, не спростовує висновків суду. Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, цим нормам права не суперечить.

Доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З матеріалів апеляційної скарги та змісту оскаржуваного рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності і неправильності, та не призвело або не могло призвести до неправильного вирішення спору.

Відповідно до положень ч.2 ст. 308 ЦПК України та розяснень що містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, а тому апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 307 ч.1 п. 1, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: І.О.Дундар

ОСОБА_3