Номер провадження: 22-ц/785/7004/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Ярахмедову Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 24 березня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14 січня 2013 року ОСОБА_3 отримала в кредит 1200,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на невиконання зобовязань за договором, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_3 станом на 29 лютого 2016 року заборгованість за кредитом в сумі 1209,00 грн., за процентами в сумі 10914,85 грн., комісію в сумі 3150,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 763,69грн., а всього стягнути 16537,54 грн. та судові витрати в сумі 2378,00 грн. (а.с.2-3, пояснення а.с.54-70).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала (а.с.47-49).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 липня 2016 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н від 14 січня 2013 року заборгованість станом на 29 лютого 2016 року за кредитом в сумі 1209,00 грн., за процентами в сумі 10914,85 грн., неустойку в сумі 1209,00грн., а всього заборгованість в загальній сумі 13332,85 грн.; стягнуто судові витрати в сумі 1110,70 грн. (а.с.156-160).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду в частині стягнення процентів в сумі 10914,85 грн. та неустойки в сумі 1209,00 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в стягненні процентів та неустойки, змінити розподіл судових витрат.

Неправильність рішення мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в частині, що оскаржена, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах та інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України).

За кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір №б/н від 14 січня 2013 року, за яким отримано в кредит 1200,00 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір №б/н від 14 січня 2013 року укладено в порядку частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання ОСОБА_3 до умов, встановлених ПАТ КБ «ПриватБанк» в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 6 березня 2010 року, ОСОБА_5, викладених на банківському сайті. Вказані Умови, Правила, Тарифи разом із підписаною ОСОБА_3 заявою склали договір між банком та ОСОБА_3 (а.с.5-36).

Станом на 29 лютого 2016 року кредитна заборгованість ОСОБА_3 становила: 1209,00 грн. заборгованість за кредитом; 10914,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитним коштами; 3150,00 грн. заборгованість з комісії, пені; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 763,69 грн. штраф (процентна складова), а всього заборгованість в загальній сумі 16537,54 грн. (а.с.4).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами кредитних правовідносин, невиконання відповідачем умов договору, права позивача на стягнення кредиту, що не повернуто, процентів за користування кредитними коштами, що не сплачені, неустойки (штрафу, пені).

Доводи апеляційної скарги висновки суду в частині стягнення процентів за користування коштами та неустойки не спростовують.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України (ст.526 ЦК України).

За змістом положень статті 536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, на підставі договору №б/н від 14 січня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 виникли кредитні правовідносини, що є зобовязальними, які мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Сплату процентів за користування кредитними коштами, тобто чужими коштами, передбачено як законом (статтями 536, 1054 ЦК України, законодавством, що регулює банківську діяльність), так і умовами укладеного між сторонами договору №б/н від 14 січня 2013 року.

При зміні кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пунктів 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, викладеними на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві.

ОСОБА_5 нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується пунктом 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в пункті 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до пункту 1.1.2.3 Правил до обовязків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткового рахунку та про здійснені операції по картрахунку.

ОСОБА_3 не надає доказів повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування коштами, не спростовує правильність нарахування, зокрема, процентів, тому, слід виходити з того, що розмір процентів, нарахованих з лютого 2013 року по лютий 2016 року становить 10914,85 грн. Діючим законодавством не передбачено звільнення від сплати процентів чи зменшення нарахованих за користування коштами процентів, відтак, доводи апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення процентів безпідставні.

Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч.1 ст.459 ЦК України). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 ЦК України).

За змістом позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено вимоги про стягнення пені та комісії в сумі 3150,00 грн., штрафу в сумі 500,00 грн. (фіксована частина), штрафу в сумі 763,69 грн. (процентна складова). Судом першої інстанції вказані сумі прийнято як неустойку (пеню, штраф), що в загальній сумі становить 4413,69 грн. та є сумою, що не перевищує розмір збитків (тіло кредиту 1209,00 грн. + проценти за користування кредитними коштами 10914,85 грн. = 12123,85 грн.), до стягнення присуджено лише неустойку в сумі 1209,00 грн., що значно менше розміру збитків.

ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) не оскаржує, відтак, підстави для перегляду вказаної суми неустойки в сторону збільшення відсутні. Поряд з цим, безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення неустойки, так як зобовязання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування коштами ОСОБА_3 порушено, відтак, право ПАТ КБ «ПриватБанк» на стягнення неустойки наявне, а присуджена судом першої інстанції до стягнення неустойка в сумі 1209,00 грн. не перевищує розмір збитків (неповернутих кредитних коштів та несплачених процентів за користування кредитними коштами).

В порядку розподілу судових витрат судом першої інстанції присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1110,70 грн., підстави для зменшення даної суми витрат відсутні (позовні вимоги підлягали оплаті судовим збором в сумі 1378,00 грн.; сплату судового збору в сумі 1378,00 грн. документально підтверджено; задоволені судом першої інстанції вимоги також підлягають оплаті судовим збором в сумі 1378,00 грн. незалежно від того, що такі задоволено частково, оскільки 1378,00 грн. є мінімальним розміром ставки судового збору).

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат не оскаржує, відтак, в силу положень статті 303 ЦПК України процесуальні підстави для перегляду стягнутих судових витрат в сторону збільшення до 1378,00 грн. відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 28 липня 2016 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення процентів в сумі 10914 грн. 85 коп., неустойки в сумі 1209 грн. 00 коп. та в частині стягнення судових витрат залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

ОСОБА_2