У Х В А Л А

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Анна-Д» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Анна-Д» до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсник Світлана Анатоліївна, про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а :

Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, відмовив у задоволенні позову ТОВ «Анна-Д».

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ТОВ «Анна-Д» відхилила, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишила без змін.

У червні 2016 року до Верховного Суду України звернулось ТОВ «Анна-Д» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 58 Конституції України та статей 5, 203, 215 та 228 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявник послався на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня, 18 і 25 грудня 2013 року, постанову Вищого господарського суду України від 16 грудня 2013 року, а також постанови Верховного Суду України від 6 лютого 2012 року, 4 грудня 2013 року та 25 травня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Анна-Д», суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив із недоведеності позивачем заявлених вимог, зокрема, що при укладенні спірного договору іпотеки його сторонами - АКБ «Форум» та ОСОБА_4, недодержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. При цьому судом зазначено, що ТОВ «Анна-Д» не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що на час укладення спірного договору іпотеки до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було внесено запис про арешт будівлі магазину.

В ухвалах від 17 липня та 18 грудня 2013 року, наданих заявником на підтвердження підстави перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився рішеннями судів першої інстанції про визнання недійсними договорів купівлі-продажу з підстав передбачених статтями 203, 215, 228 ЦК України, оскільки зазначені договори порушують публічний порядок.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 грудня 2013 року постановлено в справі про захист порушеного права на житло.

Постанову Вищого господарського суду України від 16 грудня 2013 року прийнято в справі про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження підстави перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України,, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду України від 6 лютого 2012 року (справа № 21-266а11) зазначено, що згідно зі статтею 58 Конституції України та статті 55 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У постанові від 4 грудня 2013 року (справа № 6-132цс13) Верховним Судом України викладено правовий висновок, про те, що виходячи з положень статей 5, 525, 526, 629 ЦК України грошове зобов'язання, передбачене договором, не може бути припинене у зв'язку з втратою чинності нормативно-правового акта, згідно з яким було проведено нарахування розміру такого зобов'язання за договором, оскільки такий нормативно-правовий акт був чинним на момент укладення договору й виникнення у сторін прав та обов'язків. Висновок суду касаційної інстанції про те, що грошове зобов'язання відповідачів за договором про приєднання електроустановок до електричної мережі, умови якого повністю були виконані позивачем, припинено після втрати чинності нормативно-правових актів, на підставі яких було укладено цей договір, є помилковим.

Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року (справа № 6-605цс16) виклав правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 203, 215 ЦК України, правил статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу. Таким чином, оспорювати правочин може особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину у первісний стан. Установивши, що спір, який слугував підставою звернення позивачів до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, станом на час перегляду Верховним Судом України справи, вже вирішений по суті, в задоволенні іншого позову позивачів до банку відмовлено й відповідне рішення апеляційного суду набрало законної сили, залишене без змін судом касаційної інстанції, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що станом на час перегляду ним справи відпали підстави вважати порушеними права та інтереси позивачів укладенням оспорюваного ними договору купівлі-продажу квартири, оскільки судом визнано безпідставними їх претензії на предмет зазначеного договору - квартиру.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ТОВ «Анна-Д» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Анна-Д» до публічного акціонерного товариства «Банк Форум», ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колєсник Світлана Анатоліївна, про визнання договору іпотеки недійсним за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Анна-Д» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема