__________________________________________________________________
Справа № 433/1215/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016 рокуТроїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

при секретарі Соломіній В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, що складається: А, а, ґ - житловий будинок; Ж - сарай; Е - убиральня. Між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Позивачкою було передано відповідачу домовлену суму за відчуження належного йому зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 50 000 гривень, про що було вчинено відповідну розписку та договір купівлі-продажу від 20 березня 2016 року. При цьому, на даний час позивачка не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на вказане домоволодіння.

Позивачка до суду не з'явилася, надала заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає, справу просить розглянути без її участі.

Відповідач надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить справу розглянути без його участі.

Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом було встановлено, що відповідач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, що складається: А, а, ґ - житловий будинок; Ж - сарай; Е - убиральня.

Між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу належного відповідачу вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Позивачкою було передано відповідачу домовлену суму за відчуження належного йому зазначеного вище нерухомого майна у розмірі 50 000 гривень, про що було вчинено відповідну розписку та договір купівлі-продажу від 20 березня 2016 року.

При цьому, на даний час позивачка не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

З огляду на вищезазначене, позивачка домовилася з відповідачем щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, згідно з яким позивачці у власність перейшов вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення даного правочину відсутні з незалежних від позивачки зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивачки може бути предметом захисту у судовому порядку.

Вказана правова позиція висловлена у аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно.

У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини, позивачка звернувся до суду за захистом свого порушеного майнового права, так як у неї відсутні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60, 174, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, що складається: А, а, ґ - житловий будинок; Ж - сарай; Е - убиральня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І.Суський