АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7691/16 Головуючий 1 інст. Глібко О.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» грудня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Розвитку» звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову посилався на те, що 21 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» укладено кредитний договір № MKLVU1.69612.004, відповідно до умов якого банк надав Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в розмірі 1740000,00 грн. до 20 червня 2014 року з процентною ставкою за користування кредитом 23 % річних та зобовязався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, також виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі та у строки передбачені кредитним договором.

Зазначив, що 21 грудня 2012 року в забезпечення належного виконання кредитних зобовязань між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № РХ029031.68947.001, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього, а також відповідає перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання позичальником будь-якого зобовязання позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. До усіх вимог, що випливають з договору встановлюється позовна давність у 5 років, і договір поруки припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну виконання основного зобовязання.

Зазначив, що 04 жовтня 2013 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно яких суму кредитного ліміту зменшено до 1374700,34 грн., змінено графік повернення кредиту, збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 24% річних, змінено черговість погашення заборгованості позичальника та встановлено відсоткову ставку в розмірі 48% на суму простроченої заборгованості. 04 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про внесення відповідних змін до договору поруки.

Вказав, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року у справі № 644/4503/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року, встановлено вищевикладені факти щодо укладення кредитного договору та неналежного виконання умов цього договору позичальником, встановлено факт неповернення кредиту.

Зазначив, що 19 березня 2014 року ОСОБА_2 направлялась вимога № Р03/485, в якій банк вимагав ОСОБА_2 погасити заборгованість за кредитним договором в 5 - денний термін з моменту отримання вимоги, проте вимоги банку виконанні так і не були.

Вказав, що станом на 26 листопада 2015 року заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» та ОСОБА_2 становить 2604023,69 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 1187948,53 грн., прострочена заборгованість по сплаті процентів 1009662,95 грн., пеня 406412,21 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» заборгованість за кредитним договором № MKLVU1.69612.004 від 21 грудня 2012 року у розмірі 2604023,69 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 1187948,53 грн., простроченої заборгованості по сплаті процентів - 1009662,95 грн., пені - 406412,21 грн.

Не визнавши позовні вимоги банку, у січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку». В обґрунтування свого зустрічного позову посилався на те, що у звязку з порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» виконання зобовязання за кредитним договором банк використав своє право щодо дострокового стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши йому 19 березня 2014 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, якою вимагав в 5 - денний термін з моменту її отримання достроково повернути заборгованість в розмірі 237148,26 грн., погасити прострочені відсотки за користування кредитом в розмірі 33176,30 грн. та нараховану пеню за неналежне виконання кредитних зобовязань в розмірі 263,56 грн.

Вказав, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Вважав, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, банк змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до нього як поручителя протягом шести місяців, починаючи з 19 березня 2014 року. Проте, позов банк предявив до нього лише 15 грудня 2015 року, тобто через 21 місяць.

Вважав, що у банка виникло право предявляти вимогу до нього про виконання порушеного зобовязання Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» щодо повернення кредиту, починаючи з 22 лютого 2014 року, з дати останнього платежу згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 26 листопада 2015 року протягом наступних шести місяців.

Просив визнати припиненою поруку за договором поруки № РХ029031.68947.001 від 21 грудня 2012 року укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Розвитку», судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 Розвитку» - відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано припиненою поруку за договором поруки № РХ029031.68947.001 від 21 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Розвитку».

Не погоджуючись з рішенням суду Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Розвитку» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд не звернув уваги на те, що договором поруки встановлено пятирічний строк, після спливу якого припиняється порука за договором, і початок перебігу цього строку повязано з настанням терміну виконання основного зобовязання, тобто договором визначено конкретний строк, який навіть станом на сьогодні не сплив.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи банку в задоволенні позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилася.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобовязання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропонове боржником або поручителем. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» укладено кредитний договір № MKLVU1.69612.004, відповідно до умов якого банк надав Товариству з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти в розмірі 1740000,00 грн. до 20 червня 2014 року з процентною ставкою за користування кредитом 23 % річних та зобовязався здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти та комісії, також виконувати всі свої зобовязання у повному обсязі та у строки передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення належного виконання кредитних зобовязань 21 грудня 2012 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № РХ029031.68947.001, відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручився перед банком за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та будь-якими додатковими угодами до нього, а також відповідає перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання позичальником будь-якого зобовязання позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. До усіх вимог, що випливають з договору встановлюється позовна давність у 5 років, і договір поруки припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну виконання основного зобовязання.

04 жовтня 2013 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» укладено договір про внесення змін до кредитного договору, згідно яких суму кредитного ліміту зменшено до 1374700,34 грн., змінено графік повернення кредиту, збільшено відсоткову ставку за користування кредитними коштами до 24% річних, змінено черговість погашення заборгованості позичальника та встановлено відсоткову ставку в розмірі 48% на суму простроченої заборгованості.

04 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про внесення відповідних змін до договору поруки.

19 березня 2014 року ОСОБА_2 направлялась вимога № Р03/485, в якій банк вимагав ОСОБА_2 погасити заборгованість за кредитним договором в 5- денний термін з моменту отримання вимоги, проте вимоги банку виконанні так і не були.

Станом на 26 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором склала 2604023,69 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом становила 1187948,53 грн., прострочена заборгованість по сплаті процентів - 1009662,95 грн., пеня - 406412,21 грн.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що в договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, тому в задоволенні позову банку необхідно відмовити, є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з пункту 16 договору порука за цим договором припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну виконання основного зобовязання.

Частиною 2 статті 251 ЦК України передбачено, що терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Із матеріалів справи вбачається, що таким моментом є отримання вимоги ОСОБА_2 щодо погашення заборгованості за кредитним договором протягом 5 днів з дня її отримання, яку він отримав, як встановлено судом першої інстанцїї 27 березня 2014 року. Виходячи з змісту цієї вимоги, заборгованість за кредитним договором ОСОБА_2 повинен був сплатити до 01 квітня 2014 року включно.

В суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що заборгованість за кредитним договором не погашено.

Твердження представника ОСОБА_2 щодо того, що оскільки заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2014 року, провадження якого ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2016 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-технічне підприємство «Теплоенергопром» заборгованості за кредитним договором закрито, стягнуто з другого поручителя ОСОБА_3 суму заборгованості станом на 14 травня 2014 року в розмірі 1321345, 12 грн., і таким чином банк скористався своїм правом на звернення з позовною заявою до поручителя, предявивши вимогу про стягнення заборгованості ще 15 травня 2014 року, тому в задоволенні позову банку необхідно відмовити, є також безпідставними, оскільки строк дії договору поруки триває.

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що до теперішнього часу і за цим рішенням заборгованість не стягнуто.

Доводи представника ОСОБА_2 на те, що оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, а боржником здіснено останній платіж 01 лютого 2014 року, наступний платіж необхідно внести боржнику за графіком 22 лютого 2014 року, тому банк повинен був пред'явити вимогу до поручителя до 22 серпня 2014 року є також безпідставними, оскільки банк предявив позов під час дії договору поруки.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 212 214 ЦПК України не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактично обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, і дійшов помилкового висновку щодо відмови банку в задоволенні позову та задоволення зустрічного позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями. У звязку з чим судовий збір в сумі 6090,00 грн. за подачу позову підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку та в сумі 6699, 00 грн. за подачу апеляційної скарги в дохід держави, оскільки ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року банку було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч.1 ст. 309, ст.313, ч. 2. ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» заборгованість за кредитним договором № MKLVU1.69612.004 від 21 грудня 2012 року у розмірі 2604023,69 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 1187948,53 грн., простроченої заборгованості по сплаті процентів - 1009662,95 грн., пені - 406412,21 грн., судовий збір в розмірі 6090,00 грн. та судовий збір в розмірі 6699, 00 грн. в дохід держави.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Розвитку» - залишити без задоволення.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії