АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Заришняк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Клінчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/7912/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П. Ж.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у березні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх: доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що з 29 липня 2001 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року, мають двох неповнолітніх дітей, які після припинення шлюбних стосунків проживають разом з нею.

Позивач стверджувала, що відповідач життям дітей не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з ними та приймати участь у їх вихованні, крім того, має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 52 009 грн. 21 коп., що свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

31 серпня 2015 року позивач уточнила позовні вимоги та просила ухвалити рішення, яким анулювати у записі акту серії НОМЕР_1 від 11 жовтня 2003 року про народження ОСОБА_5, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ м. Києва, відомості про ОСОБА_2, як батька ОСОБА_5, та анулювати у записі акту серії НОМЕР_2 від 27 листопада 2007 року про народження ОСОБА_6, вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ м. Києва, відомості про ОСОБА_2, як батька ОСОБА_6.

Рішенням суду від 18 квітня 2016 року в позові відмовлено, попереджено ОСОБА_2 пр. необхідність змінити ставлення до виховання дітей, контроль за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_2 покладено на службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач посилається на безпідставне не взяття судом до уваги надані докази про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, не врахування висновку

- 2 -

органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, висновок психологічного дослідження дітей, відповідно до якого діти бояться батька, та довідки відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про розмір заборгованості по сплаті аліментів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення відповідача та його представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб сторін розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2014 року, діти проживають з позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та безпідставності.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007р. роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Позивачкою не було надано суду першої інстанції переконливих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків і вирішення даного спору можливе тільки у спосіб позбавлення його батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися конфліктні стосунки, які є

- 3 -

перешкодою для спілкування батька з дітьми та відношення дітей до батька.

25 липня 2014р. відповідач звертався до служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, посилаючись на те, що колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Проте, у порушення норм діючого законодавства службою у справах дітей не було розглянуто вказану заяву, а також не було прийнято необхідних мір та заходів для вирішення конфліктної ситуації між батьками з приводу виховання та спілкування з дітьми в інтересах дітей, що стало підставою для звернення відповідача до суду з відповідним позовом, який було задоволено.

При цьому, позивачем суду не було надано доказів у підтвердження ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, а надані суду матеріали підтверджують, що поява відповідача за місцем проживання дітей призводить до конфліктів між сторонами із залученням правоохоронних органів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції неправомірно не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації без номеру та дати про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, вбачається, що він наданий тільки на підставі висновку Міського центру дитини Служби у справах дітей від 29 січня 2015р., згідно якого рекомендовано припинити зустрічі та спілкування дітей з батьком, враховуючи бажання, потреби та інтереси дітей, та небажання дітей спілкуватися з батьком.

При цьому, висновок органу опіки та піклування не містить даних чи враховувалася думка відповідача з даного питання, не зазначено, які саме документи вивчалися при наданні висновку, а також не враховано, що відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що органом опіки та піклуванні при наданні висновку щодо розв'язання даного спору, не були належним чином вивчені обставини справи, не проведено належного дослідження наданих документів, не з'ясовані причини небажання дітей спілкуватися з батьком, а також не надана оцінка твердженням батька про те, що йому чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми та про наявність конфліктних стосунків з позивачем.

Також колегія суддів вважає, що висновок психологічного обстеження Міського центру дитини служби у справах дітей, не є достатнім та належним доказом у підтвердження позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав ухилення від їх виконання. Висновок не містить аналізу ситуації, яка склалася між сторонами та між відповідачем та його дітьми, причин, які призвели до такої ситуації та негативного відношення дітей до бтьака, та можливості вирішення даного питання, виходячи з інтересів дітей, які мають право виховуватися у повноцінній сім'ї та мати право на спілкування зі своїм батьком.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був врахувати розпорядження Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 63 від 11 лютого 2016р. про відмову відповідачу у визначенні графіку участі у вихованні дітей, колегія суддів вважає

- 4 -

необґрунтованим, оскільки підставою для такої відмови стало рішення комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, яке при розгляді даної справи визнається судом необґрунтованим та безпідставним.

Твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки з наданих суду документів вбачається, що відповідач частково надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Несплата аліментів у повному обсязі та наявність заборгованості призводить до матеріальної відповідальності, яка передбачена нормами сімейного законодавства, але не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Судом повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: