АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Кабанченко О.А., Семенюк Т.А.

при секретарі: Пятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом про визнання недійсним кредитний договір №002-2008-460 від 28.02.2008, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_10

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2016 в задоволенні позву відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що необхідна згода чоловіка на укладення кредитного договору, яка не була надана та не надано згоди на укладення договору іпотеки.

Справа № 756/3662/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9413/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який наполягав на задоволенні позовних вимог, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_10 був укладений кредитний договір № 002-2008-460, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику суму грошових коштів у розмірі 74 100,00 доларів США з процентною ставкою 13,45% річних за користування грошовимикоштами, а позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування кредитом на умовах та в порядку встановленому договором (а. с. 7-11). З метою забезпечення виконання кредитного договору, 28.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 та між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_9 були укладені договори поруки, за якими поручителі зобов'язалися перед Кредитором відповідати за погашення боргу за Кредитним договором. Також 28.02.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_10 було укладено договір іпотеки для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником зобов'язань, визначених основним договором, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором дарування квартири, посвідченого 10.12.2004 Зубченко Л.С., державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, за реєстровим №8-7694 (а. с. 75-78, 168). 06.10.2009 старшим слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві, майором міліції Бусілковим О.В. відносно ОСОБА_15 було порушено кримінальну справу за ст. 190 ч. 4 КК України та в даній кримінальній справі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнано потерпілими (а. с.103-104). Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.12.2011 договір поруки № 002-2008-460-Р укладений між ПАТ « Універсал Банк» та ОСОБА_3 визнано недійсним (а. с. 12). Позивач зазначає, що укласти вказаний кредитний договір ОСОБА_10 спонукала ОСОБА_15 та гроші отримані були передані останній. Зазначив, що кредитний договір було укладено без згоди іншого подружжя - ОСОБА_3, а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що кредитний договір може бути визнаний судом недійсним за умов доведеності позивачем факту істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови у задоволенні позову правильними.

Щодо відсутності згоди позивача на укладення кредитного договору, як підставу визнання останнього недійсним, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу було відомо про укладення кредитного договору, оскільки він надав свою письмову згоду на передачу в іпотеку Банку квартири, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову із застосуванням положень ч. 2 ст. 65 СК України.

Доказів того, що укласти кредитний договір ОСОБА_15 спонукала ОСОБА_10, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, позивач також не надав, в зв'язку з чим і дана обставина не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов'язки за ним, погодились з усіма його умовами.

Враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: О.А. Кабанченко

Т.А.Семенюк