АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5034/16 Справа № 204/2088/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ ПриватБанк про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 05.02.2008 року між нею та відповідачем був укладений Договір № SAMDNS785, відповідно до якого відповідач надав, а позивач отримала кредит в сумі 2100 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну платіжну карту 201905, строк дії котрої до 31.05.2009 року зі сплатою процентів в розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний договір є договором приєднання та складається з Анкети-Заяви про приєднання до банківських послуг та довідки про умови кредитування «Універсальна 55 днів пільгового періоду». Сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору, а саме: сума кредиту, розмір плати за користування кредитом, строк виконання зобовязання, розмір штрафних санкцій за порушення термінів повернення кредиту, що відображено в Анкеті-Заяві Позичальника та довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, котрі підписані позивачем, а отже, як наслідок укладено кредитний договір в письмовій формі. Умови та Правила надання банківських послуг позивач не отримувала, не ознайомлювалась та не підписувала, а тому вказані умови не є складовою Кредитного договору. Сторони погодили, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти № 201905 до 31.05.2009 року. Після спливу строку дії Кредитної карти 31.05.2009 року перевипуск карти не здійснювався та банк не видавав позивачу грошових коштів і нової платіжної картки. Після 31.05.2009 року позивач не здійснювала платіжні операції по карті. Останній платіж по карті було здійснено 08.10.2009 року на суму 100 грн. Отже, строк позовної давності по стягненню заборгованості по вказаному кредитному договору тривав до 08.10.2012 року. Станом на 21.03.2016 року заборгованість по кредитному договору становить 13537,32 грн. 20.01.2016 року між позивачем та відповідачем укладений договір банківського рахунку, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, отримала платіжну картку для виплат № 038930. 23.02.2016 року з карти 038930 було здійснено списання коштів в сумі 435,17 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № SAMDNS785 від 05.02.2008 року, а 05.03.2016 року з карти 038930 ще було здійснено списання коштів в сумі 479,17 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № SAMDNS785 від 05.02.2008 року. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

За таких обставин, позивач просила суд визнати дії ПАТ КБ ПриватБанк по списанню коштів з карткового рахунку № 038930, що належить ОСОБА_3 неправомірними; стягнути з ПАТ КБ ПриватБанк на її користь грошові кошти в сумі 914,34 грн., що були неправомірно списані ПАТ КБ ПриватБанк в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № SAMDNS785 від 05.02.2008 року (а.с.1-4).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.35-37).

З таким рішенням ОСОБА_2 не погодилась і звернулась з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.45-49).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення змінити в частині підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, у звязку з чим постановити нове рішення на підставі ст. 309 ЦПК України, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені суду належними та допустимими доказами факти, які викладені в позовній заяві, а самебули надані ксерокопії документів та Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не завірені належним чином.

Проте з такими висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог колегія судів погодитись не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.02.2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та ОСОБА_2 був укладений Договір № SAMDNS785, відповідно до якого відповідач надав, а позивач отримала кредит в сумі 2100 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну платіжну карту 201905, строк дії котрої до 31.05.2009 року зі сплатою процентів в розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Умови вказаного договору позивач не виконала та має заборгованість, яка станом на 21.03.2016 року складає 13537,32 грн.

У січні 2016 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений договір банківського рахунку.

ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої отримала платіжну картку для виплат № 038930.

23.02.2016 року з даної картки було здійснено списання коштів в сумі 435,17 грн. та 05.03.2016 року в сумі 479,17 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № SAMDNS785 від 05.02.2008 року.

Відповідно до п.26.1 ст. 26 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч.1 ст. 638 та ч.1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, банк посилався на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі, який складається із заяви позичальника, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані позивачу у письмовій формі і ці обставини не заперечувались позивачем.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно до п.п.5.2, 5.6 Правил користування платіжною карткою та п.п.2.1.12.8, 4.6 умов та Правил надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позивач надала згоду банку на списання коштів з її карток для погашення простроченої заборгованості.

Доказів зворотнього сторонами не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_2 не заперечувала, що між нею та банком існують кредитні правовідносини.

Оскільки видача кредитних коштів здійснювалася відкриттям ОСОБА_2 карткового рахунку, то укладений між банком і позивачем договір містить ознаки як кредитного договору, так і договору банківського рахунку. Тому, з урахуванням положень ст.ст. 628,1071 ЦК України, банк мав право на списання грошових коштів без розпорядження клієнта.

Зважаючи на визнання судового рішення безпідставним в частині підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції, відповідно до розяснень наданих у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку №12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2016 року змінити в частині підстав та мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: