У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В.,Хилевича С.В., Григоренка М.П.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_1 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 3 листопада 2016 року у справі за позовом Фермерського господарства ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 "Агроорг" про визнання недійсним договору оренди землі,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін і третьої особи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 3 листопада 2016 року в позові Фермерського господарства ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 "Агроорг" про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі Фермерське господарство ОСОБА_1 вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду про те, що правовідносини між ним та відповідачем згідно договору оренди земельної частки (паю) від 30.12.2004 року були припинені в зв'язку з отримання останнім Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №058399 від 30.10.2008 року є невірним, оскільки п.2.3 договору визначено, що він може бути припинений у будь-який час при взаємній згоді сторін.

Відповідач, отримавши державний акт на землю, зобов'язаний був звернутися до нього з письмовою пропозицією про припинення дії договору оренди земельної частки (паю), однак в матеріалах справи відсутні докази такого звернення.

Звертає увагу, що при виготовлені державного акту на землю межі земельної ділянки в натуру (на місцевості) не виносились, межові знаки не встановлювались і не передавались на зберігання власнику земельної ділянки чи орендареві, як це передбачено приписами ст. 49-1 ЗУ "Про землеустрій".

Суд при ухваленні рішення не врахував наявності у нього переважного права на переукладення договору оренди землі на підставі Державного акта на землю на тих самих умовах, що і раніше укладений договір оренди земельної частки (паю).

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору оренди земельної ділянки від 1.10.2014 року №8216767 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 "Агроорг" попередній договір оренди земельної частки (паю) від 30.12.2004 року укладений між відповідачем та Фермерським господарством ОСОБА_1 був припинений в зв'язку з отриманням відповідачем державного акту про право приватної власності на землю, а тому підстави для визнання оспорюваного договору оренди недійсним відсутні.

Такий висновок відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що 30.12.2004 р. між ОСОБА_2 та Фермерським господарством ОСОБА_1 на підставі сертифіката 0165017 РВ укладено договір оренди земельної частки (паю) розміром 3,13 умовних кадастрових гектарів.

30.10.2008 року ОСОБА_2 видано державний акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ № 058399 .

1.10.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 "Агроорг" укладено договір оренди землі №8216767 терміном на 5 років, згідно якого відповідач передав в строкове платне користування ОСОБА_3 "Агроорг" земельну ділянку з кадастровим № :04:004:0012 з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" площею 2,53 га.

Відповідно до п. 17 Розділу X Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За наведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що з моменту отримання відповідачем державного акта на право приватної власності на землю він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус сторін договору оренду, а тому договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим. Такий висновок суду першої інстанції відповідає розясненням, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ"

Доводи позивача про те, що згідно п.2.3 договору оренди земельної частки (паю) від 30.12.2004 року він може бути припинений лише при взаємній згоді сторін, не заслуговують на увагу, оскільки порядок та підстави припинення договору встановлено не лише його умовами, а й законом.

Також, не ґрунтуються на законі доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, отримавши державний акт на землю, зобов'язаний був звернутися до Фермерського господарства ОСОБА_1 з письмовою пропозицією про припинення дії договору оренди земельної частки (паю), так як такий обов'язок власника земельної ділянки законом не передбачено.

Безпідставними є покликання позивача на наявність у нього переважного права на переукладення договору оренди землі, оскільки у відповідності до ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору оренди землі, має переважне право на поновлення договору після закінчення строку, на який його було укладено, а в даному випадку договір оренди припинений в зв'язку з отриманням відповідачем державного акта на право приватної власності на землю, а не через закінчення строку його дії.

Крім того, після отримання відповідачем державного акту на земельну ділянку змінився предмет договору, внаслідок чого договір припинив свою дію і поновлюватись на тих же самих умовах не може, тому переважне право на його поновлення у позивача відсутнє.

Будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про те, що при виготовлені державного акту на землю межі земельної ділянки в натуру (на місцевості) не виносились, межові знаки не встановлювались і не передавались на зберігання власнику чи орендареві земельної ділянки позивачем не надано.

Враховуючи викладене, рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,313,314,315,317,319, 323-325 ЦПК, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 3 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_4

ОСОБА_5