АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору удаваним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року, -

у с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Брокбізнесбанк» про визнання кредитного договору удаваним.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представник позивача, зокрема, посилається на ті обставини, що суд не врахував, що насправді кредитний договір був удаваним та вчиненим з метою приховання іншого правочину, який сторони вчинили в дійсності, а саме надання банком позичальнику кредиту в національній валюті України. Суд не взяв до уваги звукозапис судового засідання по справі № 2-1454/11, що розглянута Дніпровським районним судом м. Києва, де в судовому засіданні від 2 вересня 2011 року представник банку визнав, що кредитні кошти надані позивачу (точніше переказані в фонд фінансування будівництва) саме в гривні. Також зазначає, що судом не враховано, що Закон України «Про захист прав споживачів» гарантує споживачам кредитних послуг ряд гарантій, зокрема, від нечесної підприємницької діяльності.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Брокбізнесбанк» - Ньорба О.М. апеляційну скаргу просила відхилити, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 рокузалишити без змін.

_____________________________________________________

Справа № 760/21247/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13438/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 3 квітня 2008 року між АБ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_2 в письмовій формі було укладено кредитний договір № 212 І-71, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 117279,00 доларів США, на строк з 3 квітня 2008 року по 2 лютого 2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних для придбання нерухомого майна на первинному ринку (а. с. 8-11).

Кредит надається відповідачем шляхом перерахування гривневого еквіваленту кредитних коштів на підставі заяви позивача на поточний рахунок Управителя Фонду фінансування будівництва № НОМЕР_1 в Київській філії АБ «Брокбізнесбанк» (а. с. 1.2 кредитного договору).

З додаткової угоди № 1 від 28 грудня 2011 року також вбачається, що валютою кредитного договору є долари США (а. с. 18).

Як вбачається із заяви позивача про видачу готівки від 3 квітня 2008 року № 900 їй була видана готівка в сумі 117279,00 доларів США, еквівалент 592 263,00 грн.

Згідно заяви на переказ готівки № 902 від 3 квітня 2008 року позивач надала розпорядження банку перерахувати грошові кошти на поточний рахунок банку-управителя з довірчого управління (а. с. 17).

З виписки/особового рахунку вбачається, що відповідач відкрив позивачу згідно кредитного договору рахунки, код валюти - долари США, також згідно даної виписки погашення самим позивачем також здійснювалося в доларах США (а. с. 93-109).

Відповідачем АБ «Брокбізнесбанк» надана ліцензія та дозвіл на право здійснення операцій, визначених Законом України «Про банки та банківську діяльність» (а. с. 112-115).

10 червня 2014 року Правлінням НБУ прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію відповідача (постанова правління НБУ від 10 червня 2014 року № 339).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не надала суду доказів, які б свідчили про те, що саме обидві сторони кредитного договору, укладаючи його в іноземній валюті, діяли свідомо з метою приховати інший правочин (укладення договору в національній валюті).

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

За правилом ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Пунктом 25 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Так, позивач ОСОБА_2 просила у позові визнати кредитний договір № 212 І-71 від 3 квітня 2008 року удаваним.

Разом з тим, норма ст. 235 ЦК України передбачає, що удаваним може бути визнаний тільки той правочин, який був вчинений сторонами з конкретно визначеною метою - приховання іншого правочину між тими ж сторонами.

Матеріали справи свідчить про те, що 25 березня 2008 року між позивачем та АБ «Брокбізнесбанк» укладено договір № 082 про участь у Фонді фінансування будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 12-15), умовами якого передбачено, що позивач дає згоду на участь у Фонді фінансування будівництва, бере на себе зобов'язання передати кошти до фонду в довірче управління, а відповідач приймає кошти до фонду в довірче управління з подальшим використанням коштів фонду.

3 квітня 2008 року між сторонами укладено договір № 082 відступлення майнових прав, за яким після повної оплати позивачем закріпленого за ним об'єкта інвестування відповідач відступає йому майнові права на цей об'єкт інвестування.

Згідно довідки № 082 про 100 % інвестування об'єкта інвестування від 21 травня 2010 року ОСОБА_2 внесено кошти в сумі 826 295,00 грн. та здійснено 100 % інвестування конкретного об'єкта інвестування (а. с. 20).

Згідно акту № 68 від 15 липня 2010 року забудовник передав позивачу об'єкт інвестування, вартість якого складає 826 295,00 грн. (а. с. 21).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, ці договори не підтверджують удаваність саме кредитного договору, укладеного між сторонами, вони є самостійними правочинами. Укладені договори свідчать про те, що позивач мала бажання придбати житло і для цього при умові недостачі грошових коштів до повної вартості квартири (об'єкта інвестування), скористалася послугами банківської установи.

Так, факт надання кредитних коштів банком та отримання їх позивачем підтверджується матеріалами справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відсутні підстави для визнання кредитного договору № 212 І-71 від 3 квітня 2008 року удаваним правочином.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідач як банківська установа мав право на час укладання оспорюваного кредитного договору здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку України банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за кредитним договором відповідає вимогам закону.

Підписання кредитного договору підтверджує, що позивач ОСОБА_2 була обізнана з його умовами, крім того, саме в доларах США відбувалося погашення кредиту.

Згідно умов п. п. 8.3, 8.4, 8.5 кредитного договору позичальник підтвердив підписанням кредитного договору про обізнаність з умовами кредитування, діючими тарифами банку, а також підтвердив, що обізнаний про валютні ризики, які можуть виникати під час виконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Позивачем не надано доказів того, що обидві сторони за кредитним договором діяли свідомо (умисно), з метою приховати інший правочин, і що насправді між ними встановлювалися інші правовідносини.

У даному спорі відсутні ознаки умисності та приховання іншого правочину, оскільки незалежно від того, якою є валюта зобов'язання за кредитним договором, суть правовідносин при цьому не змінюється, зазначені відносини залишаються кредитними правовідносинами.

Украдений кредитний договір № 212 І-71 від 3 квітня 2008 року є двостороннім правочином, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені кредитним договором.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, заявляючи вимогу про визнання кредитного договору удаваним правочином особа, яка подала скаргу, не надала відповідних доказів.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення позову, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Підстав до скасування рішення суду, передбачених статтею 309 ЦПК України, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на викладене та у зв'язку з тим, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова