АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/600/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2600/16Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Хіль Л.М., Кузнєцової О.Ю.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_1»

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_1» до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів на вклад,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів на вклад. Просили визнати недійсним договір №20/02-02/27 на вклад Універсальний (без пролонгації) від 26.09.2006 року та договір №20/02-02/31 на вклад Універсальний (без пролонгації) від 11.12.2007 року, що укладені між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_4 В обґрунтування позовних вимог вказує, щодані договори укладені з порушенням вимог цивільного законодавства, оскільки у вересні 2006 року та грудні 2007 року банком не залучалися вклади в іноземній валюті за відсотковою ставкою 25 % річних, а тому такі умови договорів на вклад є нікчемними. Крім того, не додержана письмова форма договорів, а прибуткові валютні ордери, надані відповідачем в якості документів, що підтверджують внесення ним грошових коштів на виконання договорів на вклад не відповідають жодній формі касових документів, які передбачені Інструкцією про касові операції у банках України не тільки формально, але і за своїм змістом, реквізитами та способом заповнення. В прибуткових валютних ордерах зазначено рахунки за касовими операціями, які не відповідають вимогам Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України. Договори на вклад були вчинені представником банку ОСОБА_5 з перевищенням її повноважень. На дату укладення договорів вона працювала на посаді начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1», а за спірними договорами на вклад найменування банку зазначене Акціонерний поштово-пенсійний ОСОБА_3 «Аваль», що не відповідає найменуванню банку згідно із статутом, що діяв на час їх укладення Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_3 ОСОБА_1». Крім того, від імені АППБ «Аваль» діяв Полтавський обласний філіал, в той же час договори скріплений печаткою Миргородського відділення АППБ «Аваль». ОСОБА_5 згідно наданої їй довіреності вправі була підписувати виключно документи, що стосуються діяльності відділення, а не Полтавського обласного філіалу. Договір скріплений печаткою Миргородського відділення АППБ «Аваль», в той час, як станом на час укладення договору вже не існувало Миргородського відділення АППБ «Аваль», адже назва відділення була змінена, а тому печатка вже не використовувалася при вчиненні правочинів. Пролонгація договорів на вклад шляхом написання у правому верхньому куті договорів рукописного тексту «пролонговано до» суперечить положенню ст. 1059 ЦК України та не підтверджує згоди сторін договору на зміну його істотних умов щодо строку дії вкладів.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 серпня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «ОСОБА_3 банк ОСОБА_1» до ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів № 20/02-02/27 на вклад Універсальний (без пролонгації) від 26.09.2006 року та № 20/02-02/31 на вклад Універсальний (без пролонгації) від 11.12.2007 року відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_1» просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 26 вересня 2006 року між ОСОБА_6 та АППБ «Аваль» (надалі перейменованим у ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_6») укладено договір № 20/02 02/27, за умовами якого відповідач передав позивачу банку терміном на 12 місяців готівкою валютні кошти в сумі 25000 євро з виплатою 25 % річних / а.с. 11 /.

Факт передачі відповідачем цих коштів позивачу на виконання умов вищезгаданого договору підтверджується прибутковим валютним ордером № 17 від 26 вересня 2006 року / а.с. 13 /.

Крім того, 11 грудня 2007 року між ОСОБА_6 та АППБ «Аваль» (надалі перейменованим у ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_6») укладено договір № 20/02 02/31, за умовами якого відповідач передав позивачу банку терміном на 12 місяців готівкою валютні кошти в сумі 38000 доларів США з виплатою 25 % річних / а.с. 12 /.

Факт передачі відповідачем валютних коштів позивачу на виконання умов вищезгаданого договору підтверджується прибутковим валютним ордером № 58 від 11 грудня 2007 року / а.с. 14 /.

Відповідно до довідки ПАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_6»» договори на вклад Універсальний (без пролонгації) №20/02-02/31 від 11 грудня 2007 року та №20/02-02/27 від 26 вересня 2006 року в АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_6»» не обліковуються. У Миргородському відділенні Полтавської обласної дирекції АТ «ОСОБА_3 ОСОБА_6»» зазначені у договорах рахунки №17/27, № 26/62, а також зазначені у прибуткових валютних ордерах рахунки №17, № 26 не відкривалися. Грошові кошти від ОСОБА_4 на підставі вищезазначених договорів до каси банку не надходили, на рахунки не зараховувалися (а.с.15).

Станом на день укладення спірного договору начальником Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_3 ОСОБА_6» була ОСОБА_5, яка мала повноваження визначені довіреністю / а.с.25 /.

Розміри відсоткових ставок по вкладах громадян визначалися рішеннями Комітету з управління активами та пасивами банку № КУАП-67/2 від 21.08.2006 року та № 071129/РІ/1 від 29 листопада 2007 року / а.с. 30-31, 32,33 /.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу, а факт внесення коштів відповідачем та отримання їх банком підтверджується прибутковим валютним ордером № 17 від 26 вересня 2006 року / а.с. 13 / та прибутковим валютним ордером № 58 від 11 грудня 2007 року / а.с. 14 /.

Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про те, що керуюча банком ОСОБА_5 мала якісь обмеження або заборони щодо її повноважень як керівника структурного підрозділу у частині визначення та регулювання умов договорів банківського вкладу.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічну норму містить ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до Висновку Європейскього Суду з прав людини у справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив, що на підставі ст.830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави".

Намагаючись визнати спірний договір недійсним та відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності відповідачу, позивач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка, у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Зокрема, у ст.1 Протоколу №1 зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст.41 Конституції України.

У відповідності до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як убачається з Правової позиції Верховного суду України, висловленої по справі № 6-17цс12 від 06.06.2012 року, згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Разом із тим, згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Виходячи зі змісту ст.1059 ЦК України, п.1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі Положення), п.8 гл. 2 розд. III Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року №337 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за №768/8089 (далі Інструкція), яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу 1 листопада 2008 року, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

При цьому відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч.3 ст.1058, ч. 2 ст.1068 ЦК України, п. 2.1 Положення).

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що у справі, яка переглядається, письмова форма спірних договорів дотримана, внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам п.8 гл.2 розд. ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, мають всі необхідні реквізити, від імені ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_6» підписані особою на підставі довіреності банку та в межах наданих повноважень.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку, оскільки необліковування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору, а факт внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом зроблено неправильний висновок про те, що прибутковий касовий ордер підтверджує внесення коштів Відповідачам на вклад та отримання Банком коштів, тобто, ордер відповідає вимогам інструкції про касові операції у банках України і відповідна письмова форма спірного договору банківського вкладу є додержаною, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Пунктом 8 гл.2 розд. ІІІ Інструкції, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу від 12 травня 2008 року, установлено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Твердження у скарзі про те, що судом не взято до уваги факт порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину, що спричинив спірні відносини між позивачем та відповідачем, також не заслуговують на увагу суду, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, яким ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні злочину.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд дійшов неправильного висновку про те, що умови спірного договору банківського вкладу у частині визнання розміру процентів є такими, що не відповідають вимогам закону, є необґрунтованими, оскільки, відповідно норм Цивільного Кодексу України діє принцип свободи договору та законом не передбачено обмежень щодо нарахування процентів за договірними зобовязаннями.

Також на думку представника банку, договір укладався працівником банку ОСОБА_5 з перевищенням повноважень та договір не схвалювався банком.

Проте, з аналізу довіреності на імя ОСОБА_5, (а.с.25) колегія суддів не вбачає перевищення повноважень останньої при вчиненні даного правочину.

Твердження про те, що спірний договір не схвалювався банком, не заслуговують на увагу суду, оскільки відсутність банківських рахунків, і, як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від фізичної особи на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 БанкАваль», - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

СУДДІ: