Справа № 175/1818/16-ц
Провадження № 2/175/718/16
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2016 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що за рішенням суду з відповідача на її користь вже стягуються аліменти на утримання дитини, проте нею за останній період були понесені додаткові витрати на лікування дитини та придбання сину сезонного одягу. Загальна сума таких витрат складає 12745,12 грн., яку вона і просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позов та просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши про те, що за рішенням суду з нього, окрім аліментів, вже стягуються і додаткові витрати, які він регулярно сплачує.

Разом з тим зазначив, що безпосередньо приймає участь у вихованні сина і надає йому допомогу, у тому числі й матеріальну, купуючи речі, продукти харчування та відвідуючи з ним різноманітні розважальні дитячі заклади, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 і стягнуто з ОСОБА_4 (і.н.), ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 800 грн. та 200 грн. додаткових витрат щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 12.06.2015 року до його повноліття. Дане рішення Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області було залишене без змін.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач у повному обсязі виконує рішення суду та регулярно сплачує на користь позивачки аліменти та додаткові витрати на утримання дитини. Крім того судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_6 проживає разом з матірю ОСОБА_3, проте його батько ОСОБА_2 приймає активну участь у його вихованні, надаючи різноманітну допомогу, у тому числі й матеріальну, купуючи речі, продукти харчування та відвідуючи з ним розважальні дитячі заклади. Дані обставини у удовому засіданні визнала позивачка, підтвердивши той факт, що відповідач, окрім аліментів, стягнутих за рішенням суду, надає додаткову допомогу на утримання дитини та приймає активну участь у його вихованні. Вищевказані обставини свідчать про належне виконання відповідачем своїх батьківських обовязків по відношенню до дитини.

Що стосується посилань позиваки, як на обґрунтування своїх вимог, на те, що нею за останній період були понесені додаткові витрати на лікування дитини та придбання сину сезонного одягу на загальну суму у розмірі 12745,12 грн., яку вона і просить стягнути з відповідача на свою користь, суд ставиться до них критично, оскільки згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто ОСОБА_3, як мати дитини, також зобовязана надавати сину матеріальну допомогу, таким чином її вимоги щодо разового стягнення з відповідача повної суми додаткових витрат понесених на дитину є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, позивачка в обґрунтування свого позову зазначає про те, що відповідач протягом життя займав високі посади та мав стабільний високий заробіток, а також мав постійний неофіційний додатковий дохід, надаючи послуги за освітою та професією, тому має можливість надавати додаткові витрати на дитину, однак жодних доказів на підтвердження своїх доводів суду не надає.

У свою чергу ОСОБА_2 надав суду довідки про дохід, згідно яких його середньомісячний заробіток становить 1951,12 грн., з яких проводиться стягнення суми аліментів та додаткових витрат за рішенням суду у розмірі 1054,26 грн. щомісячно, тому суд приходить до висновку про те, що стягнення з нього ще будь-яких додаткових витрат на користь позивачки, є недоцільними.

Відповідно до ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» Протоколу 7 до Конвенції - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Так, частиною 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.10 ЦПК України).

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 1 ЦПК України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обовязковість рішень суду до виконання.

Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину не підлягають задоволенню у зв'язку тим, що у судовому засіданні вимоги позивачки не знайшли свого ґрунтовного підтвердження суперечать нормам чинного законодавства, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 218 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. ст. 180, 187 СК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести за рахунок Держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров