Справа № 360/500/14 Головуючий у І інстанції Міланіч А. М.
Провадження № 22-ц/780/3725/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 28.12.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Іванової І.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року за позовом заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства "Антонов" до ОСОБА_2, третя особа - Управління Держземагенства у Бородянському районі Київської області, про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

у березні 2014 року заступник прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з даним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Бородянської районної ради від 20 жовтня 1995 року авіаційному науково-технічному комплексу ім.О.К.Антонова (на даний час ДП "Антонов") було видано державний акт на право постійного користування землею, відповідно до якого підприємству надано в постійне користування земельну ділянку площею 8,6 га в адміністративних межах Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області для розширення аеродрому. На підставі рішення Луб'янської сільської ради від 25 травня 1999 року до вказаного Державного акту було внесено зміни та у зв'язку з допущеною помилкою внесено земельну ділянку під існуючою територією площею 1,7 га під спецсмугу.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 6 червня 2006 року та виданого на їх підставі державного акту на право власності на земельну ділянку відповідач ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки загальною площею 0,4707 га з кадастровим номером НОМЕР_1. Вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку ДП "Антонов" і площа накладення становить 0,0996 га.

Прокурор вважав, що оскільки спірна земельна ділянка була надана в користування Авіаційному науково-технічному комплексу ім. О.К.Антонова раніше, ніж передана у власність ОСОБА_2, то дана земельна ділянка була набута відповідачем неправомірно.

Прокурор просив усунути перешкоди у користуванні ДП "Антонов" земельною ділянкою площею 0,0996 га (злітна смуга), що розташована в адміністративних межах Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області, визнати право користування ДП "Антонов" вказаною земельною ділянкою, скасувати державний акт на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 та скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,4707 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області, виданий на ім'я ОСОБА_2 10 липня 2006 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 39 та скасовано його державну реєстрацію. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід бюджету судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, не прийняв до уваги тієї обставини, що відповідач стала власником земельної ділянки на підставі цивільно-правової угоди, дійсність якої позивачем не оспорюється. Право власності попереднього власника земельної ділянки було належним чином оформлене та зареєстроване. Належна відповідачу на праві власності земельна ділянка відповідає по конфігурації та площі тій земельній ділянці, яка вказана в договорах купівлі-продажу, а виданий на ім'я відповідача державний акт є лише додатком до укладених договорів купівлі-продажу відповідно до вимог ст.ст. 125 та 132 ЗК України. Також відповідач посилається на те, що матеріали справи містять низку доказів, які доводять, що межі земельної ділянки ДП «Антонов», який є правонаступником АНТК «Антонов» змінювались, але до теперішнього часу не визначені і не внесені до Державної електронної бази даних. Оскільки відповідно до вимог ст. 107 ЗК України підставою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, а у позивача ДП «Антонов» належна документація на земельні ділянки відсутня, на думку відповідача висновок судової земельно-технічної експертизи не міг бути взятий судом до уваги як такий, що суперечить іншим доказам у справі.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2015 року зазначене рішення районного суду в частині визнання державного акта на право власності на землю недійсним скасовано й в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Київської області від 04 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

За результатами нового апеляційного розгляду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Державних актів на право постійного користування землею, виданих авіаційному науково-технічному комплексу ім. О.К.Антонова (на даний час ДП "Антонов") 2 липня 1996 року та 25 березня 1998 року відповідно до рішення Бородянської районної ради Київської області від 20 жовтня 1995 року № 71 та рішень Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області сільської ради від 16 грудня 1997 року № 12, від 25 травня 1999 року та від 13 вересня 1999 року, ДП "Антонов" користується на території Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області земельними ділянками площею 8,6 га, 1,7 га та 19,92 га, всього - 30,22 га, наданими для розширення аеродрому та для виробничих потреб /а.с.18-35,143-148,152-186,230-272 т.1, а.с.48-63 т.2/.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 6 червня 2006 року та виданого на їх підставі державного акту на право власності серії НОМЕР_2 відповідачка ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки загальною площею 0,4707 га з кадастровим номером НОМЕР_1, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області /а.с.194-217,230-272 т.1, а.с.8-35,92,106-109 т.2/.

Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи від 18 березня 2015 року, існує порушення землекористування. Зокрема є накладення земельних ділянок, які перебувають в користуванні ДП "Антонов" та у власності ОСОБА_2 відповідно до правоустановлюючих документів на ці ділянки, а саме Державного акту на право постійного користування землею серії І-КВ № 001487 від 2 липня 1996 року із змінами та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 10 липня 2006 року і площа накладення становить 0,0686 га. Частина земельної ділянки, якою фактично користується ДП "Антонов" (територія, на якій розташована світосигнальна система аеродрому, вогні для забезпечення заходу на посадку і зльоту) відповідно до державного акту на право власності серія НОМЕР_2 знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 /а.с.112-122/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачці ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, частиною якої ще з 1999 року користується ДП "Антонов" (раніше - авіаційний науково-технічний комплекс ім.О.К.Антонова), на цій ділянці розташована світосигнальна система аеродрому, вогні для забезпечення заходу на посадку і зльоту і це порушує право даного підприємства як землекористувача та власника нерухомого майна, перешкоджає йому в переоформленні свого права користування та отриманні відповідних державних актів, то необхідно визнати оспорюваний державний акт недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

В задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.

Проте із висновками суду щодо наявності підстав для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку не можна погодитись виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України ) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України , цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав та посвідчуються, зокрема державним актом (ст. ст.125 , 126 ЗК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Отже, якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (ст. ст. 387, 388 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена й у постановах Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14, від 25 червня 2014 року № 6-67цс14 та від 13 травня 2015 року № 6-67цс15.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, прокурор посилався на неправомірність набуття відповідачкою ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,4707 га, частина якої накладається на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні ДП «Антонов». Судом першої інстанції встановлено, що площа такого накладення становить 0,0686 га.

Проте вирішуючи спір, суд першої інстанції, на порушення вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України, дійшов помилкового висновку про відновлення порушених прав позивача шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на землю, виданого на ім'я ОСОБА_2, не визначився з характером спірних правовідносин, не врахував, що належним способом захисту порушеного права позивача є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (ст. ст. 387, 388 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним задовольнити апеляційну скаргу частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року в даній справі скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства "Антонов" до ОСОБА_2, третя особа - Управління Держземагенства у Бородянському районі Київської області про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: