УхвалА

іменем україни

29 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» про визнання договору фінансового лізингу недійсним за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 7 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 травня 2015 року між ним та публічним акціонерним товариством «Акцент Банк» (далі - ПАТ «Акцент Банк») укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач зобов'язався передати йому транспортний засіб «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1, а він - сплатити авансовий внесок у розмірі 93 330 грн та сплачувати банку щомісячні платежі. Вказаний договір укладено шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному веб-сайті банку.

Вважав, що укладення спірного договору фінансового лізингу шляхом приєднання є неможливим, оскільки це суперечить вимогам цивільного законодавства до такого виду договорів, так як умови купівлі-продажу предмету лізингу визначає лише споживач послуги фінансового лізингу. Вказував про те, що у договорі не зазначено, де саме та на яких умовах він повинен отримати автомобіль, а у пп. 2.8, 2.9 умов та правил надання фінансового лізингу передбачена лише його відповідальність як лізингоотримувача, а банк не несе відповідальності за невиконання умов спірного договору, чи його розірвання, а, отже, такі умови є несправедливими та порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, зазначав, що договір нотаріально не посвідчений, що є порушенням цивільного законодавства.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4просив суд визнати договір фінансового лізингу від 26 травня 2015 року недійсним.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 7 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 26 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент Банк», у зв'язку з його нікчемністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ст. 799 ЦК України на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму), а договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що сторонами при укладенні спірного договору фінансового лізингу недодержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення, унаслідок чого такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах Верховного суду України: від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15, від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І. Журавель

С.П.Штелик