Дата документу 30.11.2016
Справа № 320/5337/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Чудаковій А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка в позовній заяві просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування майном шляхом виселення відповідача з житлового будинку по АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачка не з'явилася, від її представника - адвоката Ільєнко І.Г. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, на позові наполягають. Позивачка та її представник були допитані в попередньому судовому засіданні, де пояснили, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину позивачці належить вищезазначений будинок. В цьому будинку не зареєстрований, але проживає її зять - відповідач у справі. Вони вважають, оскільки відповідач в будинку не зареєстрований, ніякого договору найму з позивачкою не укладав, він підлягає виселенню з будинку.

Відповідач та його представник - адвокат Сєров М.І. позов не визнали та пояснили, що в будинку відповідач проживає з 2000 року, після того як уклав шлюб з дочкою позивачки. Позивачка сама їм дозволила жити в її будинку, виділивши дві кімнати. Вони за власні кошти робили там ремонт, у них народилася спільна дочка, яка також там проживає з дня народження. Оскільки відповідач вселився в будинок на законних підставах з дозволу власниці будинку та є членом сім'ї її доньки, вони просять в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити.

Позивачка відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 26 листопада 2003 року є власницею житлового будинку по АДРЕСА_1, а також земельної ділянки, яка обслуговує цей будинок, що підтверджується копіями Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та державним актом на право власності на земельну ділянку /а.с.5,6,7,9/.

Відповідач ОСОБА_2 з 2000 року проживає у вищезазначеному будинку, тоді як місце реєстрації його АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою сільського голови Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області /а.с.15,20/.

Судом встановлено, що в даному будинку позивачки також проживає її дочка та онука, які доводяться відповідачу дружиною та дочкою.

Як пояснила в судовому засідання свідок ОСОБА_5 вона є рідною дочкою позивачки. Після укладання шлюбу з відповідачем її мати запропонували мешкати в її будинку та виділила їм з чоловіком дві кімнати. Під час проживання в будинку вони разом із чоловіком проводили ремонт у кімнатах, замінювали вікна, двері, клали кахель. Прописані в будинку вона та їхня спільна дочка. Відповідач прописаний за іншою адресою, але проживає у даному будинку з 2000 року. Чому позивачка так вчинила вона не знає.

Відповідно до діючого законодавства виселення із займаних жилих приміщень допускається лише з підстав, установлених законом.

Згідно ч. 2, 4 ст. 158 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Ніяких угод про порядок користування житловим будинком, про оплату комунальних послуг, договорів найму жилого приміщення між сторонами не укладалось.

Позивачка не зверталась до суду з цих питань.

Отже, відповідач вселився в будинок зі згоди позивачки, власниці домоволодіння, він у ньому проживає з 2000 року, в цьому будинку він проживає разом з дружиною та дочкою, а тому, він вселився з власної волі позивачки.

Усунення перешкод в користуванні своєю власністю позивачкою не доведено, оскільки нею не оскаржувався існуючий установлений порядок користування будинком між нею та сім'єю доньки, а вимога про виселення відповідача обґрунтована в позові не порушенням можливості здійснити право власності, а виключно суб'єктивними причинами.

Діюче законодавство не пов'язує місце реєстрації особи з її правом на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.156 Житлового кодексу УРСР членів сім'ї власника будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу.

Позивачка не посилається на підстави виселення, передбачені цією статтею, та не надала доказів того, що відповідач порушував правила співмешкання в будинку, псував її майно тощо, а також, що до нього застосовувались заходи запобігання та громадського впливу у зв'язку з цим.

Таким чином, вирішення питання про виселення є категорією житлового законодавства і залежить від вирішення питання про право користування членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) займаним жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

А посилання позивачки на ст.391 ЦК України, як на одну з правових підстав свого позову, не є самостійною підставою для виселення особи з належного власнику будинку (квартири), враховуючи, що правовідносини щодо користування жилим приміщенням та виселення з нього регулюються нормами Житлового кодексу України.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що її права власника спірного житлового будинку порушуються відповідачем, суд вважає, що підстав для виселення відповідача з будинку у даному випадку немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11 60, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.156, 157, 158 ЖК УРСР, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУ ДДЯ: