Справа № 510/1435/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2016 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача Ренійської міської ради позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася із відповідними вимогами та просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, зазначивши, що за життя її батькові ОСОБА_2 належало:

-житловий будинок з надвірними спорудами № 49, розташований по вул. Садова в м. Рені Одеської області, що підтверджується технічним паспортом на будинок, складений 02.02.2016 р. Ренійським БТІ та договором на право настройки житла та безстрокового використання земельної ділянки від 28.04.1995 р.

На випадок смерті ОСОБА_2 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, 20.06.1989 р. - помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 були його дружина ОСОБА_4 та донька, ОСОБА_1, які на момент смерті ОСОБА_2 мешкали разом із ним, Інших спадкоємців на момент розгляду справи не встановлено. У відповідний 6-місячний строк, після смерті спадкодавця, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка та ОСОБА_2 прийняли спадщину з наступних підстав. Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини, позивачка та ОСОБА_4 постійно проживали разом із спадкодавцем, протягом строку встановленного для прийняття спадщини ніхто із них про відмову від спадщини не заявляв, отже фактично прийняли спадщину, що залишилася після померлого ОСОБА_2 в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., вступом в управління та володіння спадковим майном.

14.09.1995 року померла матір позивачки ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина на :

-? частини житлового будинку з надвірними спорудами № 49, розташований по вул. Садова в м. Рені Одеської області, успадковані після смерті чоловіка ОСОБА_2

На випадок смерті ОСОБА_4 не розпорядилася належним їй майном, заповіту не залишила, 14.09.1995 р. - померла. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 була її донька, ОСОБА_1, яка на момент смерті ОСОБА_4 мешкала разом із нею. Інших спадкоємців на момент розгляду справи не встановлено. У відповідний 6-місячний строк, після смерті спадкодавця, ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак позивачка прийняла спадщину з наступних підстав. Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На час відкриття спадщини, позивачка постійно проживали разом із спадкодавцем, протягом строку встановленного для прийняття спадщини вона про відмову від спадщини не заявляла, отже фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлої ОСОБА_4 в порядку ст. 549 ЦК УРСР 1963 р., вступом в управління та володіння спадковим майном.

Враховуючі ці обставини, позивачка пізніше звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 08.09.2016р. Після смерті ОСОБА_4, це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на житловий будинок, як на обєкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину, що залишилася після померлих ОСОБА_2, ОСОБА_4 в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці відсутні, представник Ренійської міської ради не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно, після смерті ОСОБА_2, ОСОБА_4

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_4 померли до 2003 р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003р.), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р.

Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місто, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963р. при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, інший з подружжя та батьки померлого.

Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, причому ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємцем за законом. Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак на момент смерті ОСОБА_2, ОСОБА_4, мешкала разом із ними, залишилася проживати у спадковому будинку, доглядала за його технічним станом та ін., отже відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном. На даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок, про що нотаріусом винесено вмотивовану постанову від 08.09.2016 р.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки за життя ОСОБА_2, ОСОБА_4 не було належним чином оформлено право власності на вищевказаний житловий будинок, що і стало підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у звязку із чим в даний час позивачка вимушена звернутися до суду із позовом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на вищевказаний житловий будинок, з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963р., однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на спадщину, у звязку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК Української РСР 1963р., ст.ст. 15, 328, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на:

-житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 49, розташований по вул. Садова в м. Рені Одеської області,

після смерті ОСОБА_2, померлого 20.06.1989 року, ОСОБА_4, померлої 14.09.1995 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник