АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06.05.2016 у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» - в особі ліквідатора арбітражного керуючого Агафонова Олега Юрійовича, третя особа: Дарницький районний центр зайнятості про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.05.2016 у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» - в особі ліквідатора арбітражного керуючого Агафонова Олега Юрійовича, третя особа: Дарницький районний центр зайнятості про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, позивачами подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосуванням норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просять ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки вважають що такі вимоги повинні розглядатися саме в порядку цивільного судочинства. Виходячи з вищевказаного апелянти вважають, що даний спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Справа № 753/7399/16
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/8736/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В судовому засіданні позивачі підтримали апеляційну скаргу, просила про її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення, причини неявки суду не повідомили, тому враховуючи положення ст. 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Державного підприємства «Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» - в особі ліквідатора арбітражного керуючого Агафонова Олега Юрійовича, третя особа: Дарницький районний центр зайнятості про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та відноситься до компетенції господарського суду на підставі положень. п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Що виникають із цивільних житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття17, далі - КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 2; далі - ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні порушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним слід виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовом, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно ст. 16 ЦПК України не допускається в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільною юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст.1, п.7 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Згідно ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Так, позивачами в позовній заяві зазначалось про те, що Державне підприємство «Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» відповідно до рішення Господарського суду м. Києва про банкрутство № 15/81 від 24.03.2010 знаходиться на стадії ліквідації (припинення) по теперішній час; після скорочення штату на початковій стадії процедури банкрутства була залишена в штаті частина працівників (позивачів) для забезпечення процедури банкрутства, посадові оклади та переведення боргів в поточні кредити працівників (позивачів) затверджувалися протоколами рішень комітетів кредиторів; з підприємством трудові угоди з позивачами не розривались.

У листопаді 2015 року позивачі дізнались про існування наказів №1Л від 30.07.2013 та №2Л від 04.09.2013 ліквідатора Кучака Ю.Ф. про їх звільнення, але позивачі продовжують виконувати свої функції в процесі ліквідації підприємства, у зв'язку з чим існує невизначена заборгованість відповідача перед позивачами, тому позивачі вимушені були звернутися до суду з даним позовом та просили суд ухвалити рішення, яким:

1) визнати накази ліквідатора Кучака Ю.Ф. за №1Л від 30.07.2013 та №2Л від 04.09.2013 недійсними та скасувати їх;

2) поновити працівників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на посадах згідно штатного розкладу від 04.09.2013;

3) стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 02.09.2009 по 30.04.2010 на користь: ОСОБА_1 - 51875,01 грн., ОСОБА_3 - 8125,28 грн., ОСОБА_4 - 19246,45 грн., ОСОБА_5 - 59525,77 грн.;

4) стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2012 року по дату ухвалення рішення, яка станом на 01.04.2016 становить на користь: ОСОБА_1 - 192858,84 грн., ОСОБА_2 - 83200,25 грн., ОСОБА_3 - 57779,86 грн., ОСОБА_4 - 141078,17 грн., ОСОБА_5 - 223489,13 грн.; а також моральну шкоду: ОСОБА_1 - 90000. грн.,ОСОБА_2. - 50000,00 грн., ОСОБА_3 - 50000,00 грн., ОСОБА_4 - 50000.0 грн., ОСОБА_5 - 90000,00 грн. та направити окрему ухвалу до правоохоронних органів.

Таким чином, проаналізувавши позовні вимоги, можна дійти висновку, що позивачами фактично оскаржуються дії ліквідатора вчинені в процесі банкрутства, у зв'язку з чим між ними виник спір з майновими вимогами до боржника, у тому числі відносно скасування наказів про звільнення; стягнення заборгованості по заробітній платі та поновлення на роботі, які відповідно до положень п.7 ч.1 ст.12 ГПК України регулюються нормами Господарського кодексу України, а тому мають вирішуватися в порядку господарського судочинства (ст. ст. 1, 12, 21 ГПК України), про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

Разом з тим, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, заявлені позивачами регулюються нормами цивільного судочинства, а тому в силу ст. 16 ЦПК України, суд першої інстанції повинен був відкрити провадження у справі в цій частині позовних вимог, оскільки вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції вищевказаного не врахував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження було порушено порядок встановлений для вирішення цього питання.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06.05.2016 - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: