Справа № 2-869/10
Провадження №2/523/3059/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2016 р.м. Одеса.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Погрібного М.О.

При секретарі Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №14, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з даним позовом 28 липня 2009 року, який уточнив 07 червня 2016 року, обґрунтовуючи його тим, що 30 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське міське відділення №7860 АТ «Ощадбанк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України» або Банк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1663, відповідно до умов якого, останній отримав споживчий кредит в сумі 652 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,5% річних, терміном до 30 жовтня 2017 року. Відповідач ОСОБА_1 зобовязався повернути грошові кошти з оплатою відсотків, а також можливу неустойку у розмірі і в випадках, передбачених кредитним договором.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 30 жовтня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 прийняла на себе обовязок відповідати солідарно з ОСОБА_1 за невиконання або неналежне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. Також в цей же день, між Банком і ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку, належні їй на праві власності садовий будинок з господарчими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що розташовані в Одеській області, у Овідіопольському районі, с.м.т. Великодолинське, «Ювілейний», садове обєднання громадян, вул. Лінія, 22, ділянка №10.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобовязань за кредитним договором, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь суму основного боргу у розмірі 649 716 гривень 31 копійку, заборгованість за відсотками у розмірі 889 675 гривень 10 копійок, пеню по основному боргу за період з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року у розмірі 575 224 гривні 93 копійки, пеню по відсоткам за період з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року у розмірі 726 438 гривень 82 копійки, інфляційні витрати по основному боргу у розмірі 498 202 гривні 23 копійки та 3% відсотки річних за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 48 602 гривень 74 копійки, а всього в загальній сумі 3 387 856 гривень 23 копійки боргу, а також судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, встановленому законом, через засоби масової інформації, оскільки згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 25 травня 2016 року, ОСОБА_1 зареєстрованим чи знятим з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться (л.с. №153).

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, в судовому засіданні позовні вимоги щодо його довірительки не визнав, посилаючись на те, що договір поруки, укладений між Банком та ОСОБА_2 був припинений з 04 липня 2008 року відповідно до норм ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки 04 січня 2008 року позивач чітко зафіксував дату прострочення виконання зобовязання кредитного договору з боку боржника ОСОБА_1, про що повідомив його письмовою вимогою №06/0365 від 19 лютого 2008 року, з вимогою погасити виниклий борг за кредитним договором протягом 30 днів. Саме вказана дата являлася настанням строку виконання кредитного зобовязання ОСОБА_1 перед позивачем.

Про виникнення проблем, щодо погашення кредиту та відсотків за його користування, ні ОСОБА_1, а ні Банк, жодного разу належним чином ОСОБА_2 не повідомили (ні письмово, ні телефоном, які їм були відомі), що зобовязанні були зробити відповідно до пунктів 2.3 - 2.5 договору поруки від 30 жовтня 2007 року і будь-які претензії, як до поручителя не предявляли аж до 28 липня 2009 року, коли звернулися з позовом до суду. Про заборгованість за вказаним кредитним договором у ОСОБА_1, ОСОБА_2 дізналася лише у 2015 році, коли їй стало відомо про наявність заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2010 року, яке вона своєю заявою в серпні 2015 року просила переглянути. Тому вважають позовні вимоги до ОСОБА_2 безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Вислухав сторони, які прибули в судове засідання, вивчив матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні та досліджених доказів, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (нинішня назва Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №1663, відповідно до умов якого, Банк передав ОСОБА_1 652 000 гривень Кредиту, а останній зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 652 000 гривень, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 16,5 % річних. Позичальник ОСОБА_1 зобовязався щомісяця до останнього робочого звітного місяця здійснювати погашення Кредиту та сплату процентів за користування ним ануїтентними платежами в сумі 11 125 гривень 88 копійок шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з листопада 2007 року і в подальшому щомісяця до останнього платежу в погашення Кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 30 жовтня 2017 року (л.с. №№6-9).

На виконання забезпечення зобовязань за кредитним договором, того ж дня, 30 жовтня 2007 року, між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель ОСОБА_2 прийняла на себе обовязок відповідати солідарно за невиконання або неналежне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, передавши за договором іпотеки, укладеного між Банком і ОСОБА_2 в той жде день, належне їй на прав власності нерухоме майно в іпотеку Банку (л.с. №№10-11, 12-13).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1054 та ч.2 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Умовами п.1.4.4 кредитного договору від 30 жовтня 2007 року передбачено обовязок позичальника здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісяця ануїтентними платежами в сумі 11 125 гривень 88 копійок до останнього робочого дня звітного місяця.

Однак, позичальник ОСОБА_1 свої зобовязання за вказаним вище кредитним договором порушив і припинив здійснювати щомісячне погашення кредиту з 01 січня 2008 року по теперішній час, що підтверджується наданим позивачем розрахунком нарахованих процентів за користування кредитом за договором №1663 від 30 жовтня 2007 року за період з 30 жовтня 2007 року по 01 травня 2016 року включно і що в судовому засіданні підтвердив представник позивача (л.с. №№167-168).

Згідно п.3.4, п.4.2.2, п.4.3.3 Кредитного договору, передбачено, що Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у випадках будь - яких порушень умов договору з його боку, у тому числі при простроченні погашення заборгованості на один місяць.

Позивач цим правом скористався і 19 лютого 2008 року, направив боржнику ОСОБА_1 вимогу за №06/0365, щодо погашення боргу за кредитним договором №1663 від 30 жовтня 2007 року та попередив що у разі не погашення боргу протягом 30 днів, погашення боргу буде здійснюватися шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30 жовтня 2007 року (л.с. №181).

Також Банком, 04 січня 2008 року на адресу поручителя ОСОБА_2 була направлена претензія за №06/0173 про необхідність погашення протягом 30 днів заборгованості в сумі 11 125 гривень 88 копійок і пені нарахованої на момент погашення, яку ОСОБА_2 не отримала і документи, які б підтверджували нею отримання вказаної претензії, позивачем суду не надані (л.с. №14).

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржника. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Оскільки відповідно до п.3.1 Договору поруки та ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя.

Аналогічне положення закріплено у п.4.2 Договору поруки від 30 жовтня 2007 року (л.с. №12-13).

Вказані правові позиції викладені і у Постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року (справа №6-990цс15), відповідно до яких, якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання його обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовна давність за вимогами позивача, як кредитора до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідач ОСОБА_1, як позичальник за вказаним вище Кредитним договором, припинив погашення Кредиту та процентів за його користування з 01 січня 2008 року, то позивач повинен був предявити вимоги до поручителя про погашення заборгованості протягом шести місяців. Однак, позивач звернувся до суду з вимогами до поручителя ОСОБА_2 тільки після спливу півтора року, а саме 28 липня 2009 року, що дає підстави суду вважати договір поруки, укладений між Банком та ОСОБА_2 від 30 жовтня 2007 року, припиненим.

Тому суд вважає позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовним вимог Банку до відповідача ОСОБА_1, суд їх вважає обґрунтованими, які відповідають вимогам ст. ст. 526, 546, 610, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, які регулюють виниклі правовідносини.

Будь-яких заперечень щодо позовних вимог від відповідача ОСОБА_1 до суду не надходило.

При таких обставинах позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, а саме: суму основного боргу у розмірі 649 716 гривень 31 копійку, заборгованість за відсотками у розмірі 889 675 гривень 10 копійок, пеню по основному боргу за період з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року у розмірі 575 224 гривні 93 копійки, пеню по відсоткам за період з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року у розмірі 726 438 гривень 82 копійки, інфляційні витрати по основному боргу у розмірі 498 202 гривні 23 копійки та 3% відсотки річних за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 48 602 гривень 74 копійки, а всього в загальній сумі 3 387 856 гривень 23 копійки, а також судові витрати в загальній сумі 703 гривні, із яких 81 гривня сплачені позивачем в доход держави, як державне мито та за матеріально-технічне забезпечення розгляду справи, 622 гривні витрати позивача на подання оголошення в засоби масової інформації про виклик в судове засідання відповідача ОСОБА_1, що підтверджується розрахунками проведеними Банком та платіжними дорученнями, проти яких відповідачі ніяким чином не заперечували (л.с. №№167-172,183, 184).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 222 ЦПК України, ст. ст. 259, 261, 526, 546, 559, 610, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 328845, р/р №0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк») заборгованість за договором про іпотечний кредит №1663 від 30 жовтня 2007 року у розмірі 3 387 856 гривень 23 копійки (три мільйони триста вісімдесят сім тисяч вісімсот пятдесят шість гривень 23 копійки), з яких:

-649 716 гривень 31 копійка простроченого основного боргу,

-889 675 гривень 10 копійок прострочені проценти,

-575 224 гривні 93 копійки пені по основному боргу за період з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року,

-726 438 гривень 82 копійки пені по процентам за період з 01 травня 2013 року по 01 травня 2016 року,

-498 202 гривень 23 копійки інфляційних витрат по основному боргу,

-48 602 гривні 74 копійки, 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного

акціонерного товариства «державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 328845, р/р №0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк») судові витрати в сумі 703 гривні, сплачені позивачем в доход держави при подачі позову до суду та за виклик відповідача ОСОБА_1 через засоби масової інформації.

В задоволені позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення

заборгованості за договором про іпотечний кредит відмовити.

Копію рішення направити відповідачу ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів через Суворовський районний суд м. Одеси.

Суддя: