Ухвала

іменем україни

30 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «УАСК АСКА», ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стягнення страхового відшкодування,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «УАСК АСКА» (далі - ПАТ «УАСК АСКА»), ОСОБА_5, в якому просив суд стягнути з ПАТ «УАСК АСКА» на його користь майнову шкоду в розмірі 9 074,06 грн та пеню за кожен день прострочення починаючи з 23 грудня 2014 року до дня виплати, яка станом на 24 квітня 2015 року становить 1 316,36 грн., стягнути з ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. одноразово, франшизу у розмірі 1 000 грн., стягнути з ПАТ «УАСК АСКА» та ОСОБА_5 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 4 384,80 грн. в рівних частинах, стягнути з ПАТ «УАСК АСКА» та ОСОБА_5 на його користь витрати на судовий збір у розмірі 243,60 грн. в рівних частинах.

Посилався на те, що 03 червня 2014 року у м. Дніпропетровську на пр. Газети «Правда» сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого зіткнувся автомобіля «GeelyEmgrand» державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5, в результаті автомобіль, що належить ОСОБА_4 отримав механічні пошкодження. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2014 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та стягнуто штраф. 23 вересня 2014 року після отримання частковогострахового відшкодування за добровільним договором страхування та після встановлення недостатньої вказаної суми, ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «УАСК АСКА» із заявою про страхове відшкодування та вимогою щодо відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженому транспортному засобу, з додатками у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строки розгляду якої визначені п. 36. 2 ст. 36 Закону, утім, після спливу більше 90 днів позивачем було отримано листа з ПАТ «УАСК АСКА» про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та ухвалено нове рішення, яким задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 500 грн та судовий збір в розмірі 243,60 грн. В решті позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року залишити без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційноїінстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для виплати позивачу страхового відшкодування за страховим випадком, через неможливість страховика встановити розмір заподіяної шкоди. Оскільки вимоги позову про стягнення пені та про стягнення франшизи є похідними від задоволення вимоги про стягнення суми страхового відшкодування, в задоволенні якої відмовлено, то підстави для стягнення пені та стягнення франшизи відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині залишає рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем обґрунтовано спричинення моральної шкоди завданої внаслідок ДТП в розмірі 1 500 грн, вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 грн суд апеляційної інстанції вважає занадто завищеними.

Судом встановлено, що 03 червня 2014 року у м. Дніпропетровську на проспекті «Імені Газети «Правда» мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого сталось зіткнення автомобіля «Geely Emgrand» державнийномерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4 та під керуванням останнього, та автомобіля «Mercedes-Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, що належить ОСОБА_4 («Geely Emgrand» державний номерний знак НОМЕР_1) отримав механічні пошкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2014 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього було стягнення у виді штрафу. На підставі договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 березня 2014 року забезпеченим за цим договором транспортним засобом є а/м Мерседес Бенц 220 державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_8; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн.

23 вересня 2014 року після отримання часткового страхового відшкодування за добровільним договором страхування та після встановлення недостатності вказаної суми, позивач звернувся до ПрАТ «УАСК АСКА» із заявою про страхове відшкодування та вимогою щодо відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженому транспортному засобу.

Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Статтею 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: ч.1 - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: ч.1 - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 березня 2014 року (поліс № А1/0352694) забезпеченим за цим договором транспортним засобом є а/м Мерседес Бенц 220 державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_8; страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн, розмір франшизи 510 грн. (а. с. 79).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Зазначеним законом передбачені дії, які повинні бути вчинені для виплати страхового відшкодування: відповідно до ст. 33-1 зазначеного вище закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 зазначеного вище закону, згідно з якою підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є (37.1.3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що з боку позивача дії, як надати для огляду належний транспортний засіб та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди вчинені не були. Разом з тим, відповідно до акту виконаних робіт від 18 липня 2014 року на суму 25 033,48 грн. було виконано сервісне обслуговування автомобіля «Geely Emgrand» державнийномерний знак НОМЕР_1; суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо розміру витрат, які пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням передбачених ст. 29 зазначеного вище закону вимог. Тому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми страхового відшкодування, оскільки відсутні підстав для виплати позивачу страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 03 червня 2014 року, через неможливість страховика встановити розмір заподіяної шкоди.

Відповідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 23 ЦК України встановлено яку форму може набувати моральна шкода та в яких випадках вона може бути заподіяна особі, право на відшкодування якої особа має внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач обґрунтував спричинення йому моральної шкоди завданої внаслідок ДТП тим, що він зазнав переживань щодо пошкодженого його майна, у нього змінився звичайний спосіб життя, оскільки йому довелось прикладати більше зусиль для того, щоб заробити кошти для ремонту пошкодженого транспортного засобу, та він не міг користуватися своїм автомобілем.

Апеляційний суд, скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та ухвалюючи в частині нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відшкодуванню підлягає спричинена моральна шкода у розмірі 1 500 грн., що відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, обставинам справи та засадам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року в незміненій його частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року в незміненій його частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г.Іваненко

О.М.Ситнік