Справа № 202/9358/15-ц
Пров. № 2/0202/637/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 липня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Вітько Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» у якому просить суд:

-поновити строк на предявлення позовної заяви;

-визнати незаконним його звільнення за наказом № 1632/к від 28 жовтня 2015 року по ПАТ «Інтерпайп НТЗ»;

-поновити його на роботі на посаді майстра кранового господарства ПАТ «Інтерпайп НТЗ»;

-стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.10.2015 року по день поновлення на роботі;

-стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн.;

-допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення однієї місячної заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 06 лютого 2014 року його було прийнято на роботу до відповідача на підставі наказу № 19.

26 січня 2015 року за наказом № 3 він був призначений майстром кранового господарства трубопрокатного цеху № 3 ПАТ «Інтерпайп НТЗ».

28 жовтня 2015 року за наказом № 1632/к його було звільнено з займаної посади у ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

Він вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідач розірвав із ним трудові відносини нібито за прогул, який він вчинив 08 жовтня 2015 року.

Таке рішення відповідача є незаконним, оскільки у цей день він знаходився у відпустці, яку мав право взяти як донор і яку він взяв в час, коли захворів на спазм м'язів шиї, в наслідок чого він не мав змоги не те, щоб піти на роботу, а й навіть сходити до лікарні.

Про свій стан здоров'я і бажання взяти донорську відпустку він повідомив роботодавця зателефонувавши до свого безпосереднього керівника помічника начальника цеху ОСОБА_2, який його зрозумів та погодився оформити відпустку після хвороби, але через деякий час, ОСОБА_2 під тиском начальника цеху написав доповідну про начебто вчинений ним прогул.

Його заяву про відпустку, яку він написав після виходу на роботу та подав до секретаря начальника цеху, чомусь «загубили» на підприємстві.

Вважає, що він у ситуації що з ним сталася все зробив правильно та законно, оскільки ніякого прогулу в дійсності не було. Дії відповідача він вважає помстою з боку начальника цеху та бажанням останнього від нього позбутися, хоч навіть і незаконним шляхом.

Саме відповідач є винним у тому, що адміністрація підприємства неналежним чином віднеслася до своїх обовязків і не оформила його донорську відпустку належним чином.

Звинувачення відповідача про вчинення ним прогулу 08 жовтня 2015 року не мають під собою законних підстав.

Крім того, підставою для звернення до суду стало порушення відповідачем порядку розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з робітником членом профспілки підприємства.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України роботодавець мав розібратися чи дійсно він винуватий і вчинив прогул, чи наніс він яку-небудь шкоду підприємству, та згідно ст. 43 КЗпП України звернутися до профспілки членом якої він є за згодою про його звільнення. Але, відповідач цього не зробив, хоч і знав про його членство в профспілці НПГУ ПАТ «Інтерпайп НТЗ».

Відповідач звернувся до профспілки ПМГУ з проханням дати згоду на його звільнення, але до НПГУ не звернувся, що є порушенням ст. 36 Конституції України та ст. 10 Закону України «Про профспілки, їх права та гарантії діяльності» про рівність профспілок.

Таким чином, відповідач звільняючи його і не звертаючись при цьому до його профспілки порушив його конституційне право на працю та захист від незаконного звільнення. Також відповідач порушив його право на колективний захист профспілкою.

В результаті незаконних дій та незаконного рішення відповідача щодо його звільнення, він переніс душевні страждання, втратив колишні життєві звязки, був змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя і віднаходити нові джерела прибутку для забезпечення існування своєї сім'ї. Також він був змушений виправдовуватися перед товаришами, членами профспілки, втратив повагу серед колег, що спричинило йому моральної шкоди.

Завдану йому моральну шкоду він оцінює у 25000,00 грн.

Строки предявлення позову він пропустив з поважних причин.

Зокрема, у 2015 році в нього стався перший нервовий зрив та гіпертонічний криз. Це трапилося після повідомлення про те, що замість того, що оформити йому відпустку за донорство, його безпосередній керівник помічник начальнику цеху під тиском начальника цеху написав на нього доповідну за прогул.

Другий нервовий шок він отримав після виходу з лікарняного, коли його повідомили про прогул, який начебто він вчинив 08 жовтня 2015 року.

Він багато років чесно і сумлінно працював не маючи жодних дисциплінарних стягнень. Повідомлення про звільнення ввело його у стан глибокої депресії, він не знав що робити. У нього на утриманні є маленька дитина пятирічного віку та батьки похилого віку: матері 76 років, а батькові 80 років і той переніс другий інсульт.

До 01 грудня 2015 року він знаходився вдома та за станом здоров'я не міг вийти на вулицю, а тим паче ще й зробити якісь захисні дії.

До того ж, йому телефонували з роботи і повідомляли, що його заява про відпустку, яку він подавав до секретаря начальника цеху, знайшлася і все улагодилося.

Тільки через місяць виявилося, що ніхто нічого виправляти і не збирався, його тільки вводили в оману, мабуть для того, щоб він пропустив строки звернення до суду із позовною заявою.

Прийшовши до тями він через місяць звернувся по юридичну допомогу до профспілки.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пред'явлену заяву просив задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позиції посилався на викладені у позові обставини.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову ОСОБА_1 просила відмовити посилаючись на безпідставність доводів позивача. Обґрунтовуючи позиці зауважувала на обставинах, які викладені у її письмових запереченнях.

Представники Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали, а предявлений ним позов просили задовольнити у повному обсязі. Зауважували на незаконності дій відповідача щодо звільнення позивача, що трапилося через дискримінаційне ставлення до нього з боку адміністрації підприємства з-за вступ ОСОБА_1 до складу членів незалежної профспілки.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно з записами у трудовій книжці позивача він з 26 січня 2015 року наказом № 71/к від 26 січня 2015 року був призначений на посаду майстра кранового господарства Трубопрокатного цеху № 3 у Публічному акціонерному товаристві «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод».

28 жовтня 2015 року наказом № 1632/к позивача було звільнено з вищевказаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, що виразилося у вчиненні прогулу без поважних причин 08 жовтня 2015 року.

В цей же день, тобто 28 жовтня 2015 року, о 15:00 годині, позивача було ознайомлено із зазначеним наказом про звільнення.

Згідно із довідкою № 1014 від 24.12.2015 року Комунального закладу «Дніпропетровська обласна станція переливання крові» ОСОБА_1 здав кров на базі Комунального закладу «Дніпропетровська обласна станція переливання крові» 01 квітня 2015 року та отримав довідку щодо надання пільг донорам серії Д № 184075.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

На наступний робочий день після дня, коли позивач був відсутній на роботі, відповідач зажадав від позивача пояснень щодо причин відсутності на роботі 08 жовтня 2015 року.

09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 надав відповідачу власноручно написану доповідну у якій зазначив, що він дійсно не вийшов на роботу 08 жовтня 2015 року з причини гострого болю в шиї та у вусі, через що він не міг піднятися з ліжка щоб звернутися у поліклініку.

Але разом із тим, позивач не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що дійсно 08 жовтня 2015 року він фактично перебував у стані тимчасової непрацездатності, через що не мав обєктивної можливості з'явитися на роботу.

Посилання позивача про те, що 08 жовтня 2015 року він скористався своїми пільгами, передбаченими ч. 2 ст. 9 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» як донор, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у судове засідання не було надано доказів того, що позивач повідомляв відповідача про свої наміри щодо використання саме 08 жовтня 2015 року додаткового дня відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку, і узгоджував із роботодавцем це питання.

Згідно із протоколом засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» ОСОБА_1 25 жовтня 2015 року був прийнятий до членів ППО НПГУ ВАТ «Інтерпайп НТЗ».

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Доказів про те, що на момент прийняття рішення про звільнення позивача відповідач був обізнаний про членство позивача у Первинній профспілковій організації Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» надано не було, тому заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що підприємство не мало змоги завчасно звернутися до цієї профспілки із відповідним поданням власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником, оскільки не було проінформовано щодо членства у ній позивача ОСОБА_1.

Рішення про включення позивача до членів зазначеної профспілки було прийнято 25 жовтня 2015 року, тобто за три дні до прийняття оспорюваного рішення про звільнення позивача, що підтверджується наданим до суду протоколом засідання профспілкового комітету.

Під час розгляду справи судом зазначена Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Відкритого акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» надала оформлене рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 з підстав, визначених п. 4 ст. 40 КЗпП України.

До моменту прийняття рішення про звільнення позивача роботодавець був проінформований письмовою довідкою від 20 жовтня 2015 року № 188 про те, що ОСОБА_1 не є членом Первинної організації профспілки ВАТ «Нижньодніпровський трубопрокатний завод», що діє на підприємстві і про існування якої було відомо відповідачу, а тому рішення відповідача про звільнення позивача з роботи відповідало вимогам ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України, якою передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

Копія довідки була долучена до матеріалів справи та досліджена у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Надане Первинною профспілковою організацією Незалежної профспілки гірників України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» у судовому засіданні рішення про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору із ОСОБА_1 з підстав, визначених п. 4 ст. 40 КЗпП України, не можна вважати обґрунтованим, оскільки вищенаведені доводи воно не спростовує, та не містить посилань на докази щодо доведення поважності причин відсутності позивача на роботі 08 жовтня 2015 року.

Отже, за встановлених у судовому засіданні обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук