Справа № 591/3115/16-ц
Провадження № 2/591/1715/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ПАТ«УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», 3-я особа - ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитного договору від 15.06.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав у тимчасове платне користування на умовах повернення та строковості кредит в розмірі 37000 доларів США з кінцевим строком погашення до 14.06.2033 року та зі сплатою процентів за користування кредитом. У разі прострочення строків сплати чергових платежів відповідач взяв на себе зобовязання сплатити пеню. Однак, позичальник взяті на себе зобовязання у належний спосіб не виконав. Станом на 13.06.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість з повернення тіла кредиту в розмірі 25102,95 доларів США (в тому числі прострочену заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 1167,60 доларів США), а також має заборгованість зі сплати відсотків в розмірі 2270,51 доларів США. У звязку з порушенням строків сплати чергових платежів відповідач має сплатити пеню в розмірі 11704,92 грн. Вказав, що на забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору з відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки. Тому просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь заборгованість в сумі 27373,46 доларів США та 11704,92 грн., а також понесені по справі судові витрати.

Відповідач ОСОБА_3 не погоджуючись з позовом подала зустрічний позов по визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що банк без її годи збільшив розмір плати за користування кредитом, чим збільшив розмір її відповідальності. Окрім того, вважає, що банк заявив до неї, як поручителя, вимогу після спливу строку 6 місяців від настання зміненої дати виконання зобовязання.

В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсиббанк» власний позов підтримав у задоволенні зустрічного позову просить відмовити за його необґрунтованістю.

Інші сторони сповіщені про час та місце розгляду справи, але до суду не зявилися.

Суд, заслухавши пояснення представника ПАТ «Укрсиббанк», дослідивши подані суду докази, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.06.2007 року позивач (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № 0 за умовами якого позичальнику було надано грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 37000 доларів США на строк до 14.06.2028 року зі сплатою 9,50 % річних за користування кредитом. Позичальник зобовязувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у строки. Позичальник мав здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів. Забезпеченням повного та своєчасного виконання зобовязань за кредитним договором, відповідно до п. 2.1 укладеного кредитного договору виступала іпотека квартири АДРЕСА_1 та порука ОСОБА_3

Кредитним договором було визначено обовязок позичальника за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту простроченого платежу станом на дату нарахування такої пені (п. 7.1 договору).

Додатковою угодою № 1 від 22.05.2008 року були внесені зміни до п. 2.1 кредитного договору та визначено, що даний договір забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_2 та порукою ОСОБА_3

Додатковою угодою № 2 від 13.02.2009 року було змінено кінцевий строк повернення кредиту на 14 червня 2033 року та погоджений новий графік чергових платежів.

Також встановлено, що на забезпечення вказаного зобовязання позичальника за кредитним договором, відповідач ОСОБА_3 уклала з банком договір поруки №120790.

13 лютого 2009 року до вказаного договору поруки було внесені змінити додатковою угодою № 1 та змінений кінцевий строк погашення кредиту на 14 червня 2033 року.

Умовами договору поруки строк її дій не було визначено, а п. 3.1 Договору поруки були визначено що договір поруки дії до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Судом встановлено, що у звязку з одруженням ОСОБА_3 змінили прізвище на ОСОБА_2.

Встановлено, що банком виконанні зобовязання щодо надання позичальнику кредиту (а.с. 55) за вказаним договором, але позичальник у належний спосіб припинив виконання взятих на себе зобовязань та припинив внесення щомісячних платежів визначених договором.

У звязку з неналежним виконанням позивальником умов договору, банк скористався своїм правом визначеним п. 5.5 Кредитного договору та в порядку визначеному розділом 11 договору предявив вимоги позичальнику та поручителю про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків у звязку з простроченням внесення чергових щомісячних платежів, направивши 22 січня 2016 року відповідні повідомлення позичальнику та поручителю.

Встановлено, що станом 13.06.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість з повернення тіла кредиту в розмірі 25102,95 доларів США (в тому числі прострочену заборгованість зі сплати кредиту в розмірі 1167,60 доларів США), а також має заборгованість зі сплати відсотків в розмірі 2270,51 доларів США, що підтверджується наданим банком розрахунокм, якій відповідачами спростовано не було.

За прострочення грошового зобовязання по сплаті кредиту та процентів за користування ними на підставі п. 7.1 кредитного договору та ч.2 ст.625 ЦК України позичальник також має сплатити банку пеню в розмірі: 4247,61 грн. за прострочення сплати кредиту та 7457,31 грн.- за прострочення сплати процентів. Вказаний висновок суду підтверджується розрахунок банку, підстав не довіряти якому у суду не має, оскільки відповідачами не надано суду жодних доказів на його спростування.

Посилання відповідачів на те, що банком був змінений строк виконання зобовязання за кредитним договором, шляхом направлення позичальнику та поручителю листа, у звязку з чим позов до поручителя поданий з пропуском 6 місячного строку не заслуговує на увагу, оскільки даний позов був предявлений до суду 22 червня 2016 року, тобто у межах встановленого законом 6 місячного строку від зміненої листом від 22.01.2016 року дати виконання зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що на час укладення кредитного договору банк мав на момент необхідний обсяг повноважень для здійснення кредитування в іноземній валюті, використання якої при здійсненні кредитних операцій (в кредитних зобов'язаннях) було передбачено чинним на час укладення даних договорів законодавством.

Сторонами кредитного договору досягнуто згоди щодо валюти виконання грошового зобовязання та виразили її в доларах США.

Процентна ставка виражена в зрозумілій формі в розмірі 9,5 % річних.

Згідно зі ст. 627 та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору

В ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»).

Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні і банком дана вимога закону була дотримана.

Також з договору поруки та додаткової угоди до нього вбачається, що ним визначений обсяг відповідальності поручителя та зазначено (п. 1.2 Договору поруки), що поручитель відповідає за повернення кредиту в розмірі 37000 доларів США у строк з 14 червня 2033 року, сплату відсотків, штрафних санкції на рівні з позичальником. При цьому п.2.1 договору поруки було визначено що банк не має права без згоди (яка має бути виражена у письмові формі) поручителя змінювати умови договору з позичальником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності.

Як зазначено у судовому засіданні з наданого позивачем розрахунку заборгованості банк в односторонньому порядку підвищив плату за користування кредитними ресурсами та встановив її в певні періоди в розмір 19 % річних. Як зазначив у судовому засіданні представник банку підвищення відсоткової ставки за період прострочення було здійснено банком в односторонньому порядку, додаткова угода з поручителем з цього приводу не укладалася та докази повідомлення поручителя про підвищення відсоткової Банк надати не може.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-172цс12:

«Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.»

Як встановлено судом, Банк у кредитних зобовязаннях у яких бере участь поручитель, без згоди останнього та відповідних умов в договорі поруки, збільшив кредитну проценту ставку в односторонньому порядку, чим змінив зобовязання без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Враховуючи наведені вище обставини та норми закону, а також обовязку для застосування правову позицію Верховного суду України, суд вважає, що позов поручителя ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволенню у повному обсязі.

За наведених вище обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог банк та стягнення усієї заборгованості за кредитним договором лише з позичальника та відмови у задоволенні позову до поручителя за необґрунтованістю вимог.

У звязку з задоволення позову банку з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь банку 11076,92 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат (судовий збір + витрати на розміщення оголошення у засобах масової інформації про виклик відповідача ОСОБА_1М.)

У звязку із задоволення зустрічного позову з банку на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ«УкрСиббанк» задовольнити частково.

Стягнути на користь ПАТ«УкрСиббанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 27373,46 доларів США та 11704,92 грн.

Стягнути на користь ПАТ«УкрСиббанк» з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат 11076,92 грн.

В задоволенні позову ПАТ«УкрСиббанк» в іншій частині відмовити за необґрунтованістю вимог.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №120790 від 15 червня 2007 року укладеного між ПАТ«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (після зміни прізвища ОСОБА_2) ОСОБА_4

Стягнути з ПАТ«УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 551,20 грн. на відшкодування понесених по справі судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги. Суддя