Провадження №2-3778/16
у справі №760/7296/16-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі:головуючого судді- Лазаренко В.В.
за участю секретаря - Кучерини Ю.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про надання дозволу матері на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька,
18.04.2016 позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить ухвалити рішення про надання дозволу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за межі України, з 28 травня 2016 року по 31 серпня 2016 року, у супроводі його матері, ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька ОСОБА_4.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 03.08.2002 р. Шлюб розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею, вона матеріально утримує та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач у вихованні сина участі не приймає, аліменти не сплачує.
На даний час вона в літку 2016 року має намір вивести сина до Російської Федерації, для оздоровлення, відпочинку та розширення кругозору. Однак, для перетинання кордону дитини необхідний дозвіл батька, який відповідач відмовляється надати у формі нотаріально завіреної заяви на дозвіл виїзду сина за кордон.
Вона неодноразово просила відповідача надати таку згоду, але він відмовляв їй без жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову. На її письмове звернення він не відповідає. Вважає, що така позиція відповідача як батька неповнолітнього ОСОБА_5, шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку.
В судове засідання позивачка не з'явилася, згідно заяви просить розглядати справу у її відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про розгляд справи за його відсутності не просив, у зв'язку з чим суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку.
Третя особа - служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації просить розглядати справу у відсутності свого представника, при винесенні рішення виходити з пріоритету інтересів дитини.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 року.
Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано .

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 виданим 19 серпня 2009 року.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Частина 2 ст. 3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. Згідно п.п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Як зазначено позивачем на даний час вона в літку 2016 року має намір вивести сина до Російської Федерації, для оздоровлення, відпочинку та розширення кругозору.

01.04.2016 позивачем на адресу відповідача направлено заяву про надання ним згоди на виїзд дитини за кордон без його супроводу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем згоди на виїзд дитини за кордон не надано.

Разом з тим, відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №СК- за підписом головного лікаря ОСОБА_7, неповнолітньому ОСОБА_5 рекомендовано оздоровлення у весняно-літню пору року.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що виїзд дитини за кордон відповідає інтересам неповнолітньої дитини та сприяє забезпеченню умов, необхідних для їх розвитку.

У відповідності до положень ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що обмеження неповнолітньої дитини у праві виїзду за кордон суперечить її інтересам, а відповідач згоди на виїзд дитини не надає, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені позивачем з оплати судового збору в сумі 551, 20 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 141, 150, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 3 5, 6, 8, 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації, з 28 травня 2016 року по 31 серпня 2016 року, у супроводі його матері ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації: 03141, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), без згоди та супроводу батька ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, місце реєстрації: 03141, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 грн..

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя