УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Чобіток А.О, Немировської О.В.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору № K2S4R103651221 від 16.06.2012 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 007,45 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 26.08.2015 у останнього утворилась заборгованість в розмірі 4793,39 грн., яка складається з: 1 656,24 грн.- заборгованість за кредитом, 1,05 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 120,45 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 311,20 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи в сумі 500,00 грн. - фіксована частина, 204,45 грн. - процентна складова.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 755/18246/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10504/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначав, що всупереч твердженням суду про відсутність підпису позичальника в Умовах та Правилах надання банківських послуг, їх підписання кредитним договором не передбачено. Натомість підписуючи заяву позичальника, відповідач вказав, що він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Цей факт був встановлений в судовому засіданні та не спростований відповідачем.

Вказував, що позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, в той час як відповідач не спростував докази надані банком.

Враховуючи викладене, просив заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Учасники процесув судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16.06.2012 ОСОБА_2 підписав заяву позичальника № K2S4R103651221, відповідно до умов якої останній просив надати йому строковий кредит в розмірі 2007,45 грн., зі ставкою 0,12% річних та строком з 16.06.2012 по 15.12.2013 включно (а.с. 5).

За змістом вказаної заяви ОСОБА_2 погодився із тим, що ця заява разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставного договіру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, а також не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Також судом зазначено, що позивачне надав суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та правил і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі між сторонами кредитно-заставний договір.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Надана позивачем копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам не містить підпису відповідача. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме ці Умови розумів ОСОБА_2, підписуючи заяву позичальника № K2S4R103651221 від 16.02.2012.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність доказів, що підтвердили б факт укладення кредитно-заставного договору.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів відкриття рахунку на ім'я ОСОБА_2, а також виписки по рахунку, з якої можливо було б простежити рух коштів на рахунку та перевірити наявність або ж відсутність заборгованості.

Крім того, відповідно до заяви позичальника, грошові кошти (кредит) надано позичальнику на оплату/часткову оплату товару згідно переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок ООО «ДИЕСА».

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів здійснення банком такого перерахування, а відтак розрахунок заборгованості, що був долучений банком до позовної заяви не є належним доказом наявності у відповідача заборгованості перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

За таких обставин, колегією суддів відхиляються посилання представника банку на вказаний розрахунок заборгованості як на допустимий доказ у справі.

Враховуючи викладене, висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відповідаєобставинам справи.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: