Справа № 191/3378/16-ц
Провадження № 2/191/1053/16
У Х В А Л А

іменем України

04 липня 2016 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Черкова Н.Т., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою), -

В С Т А Н О В И В:

04 липня 2016 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою).

Також до суду разом із позовною заявою надійшла заява від ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2, до розгляду справи по суті. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач відмовляється добровільно віддати борг і в подальшому буде уникати виконувати свої зобовязання за договором позики та будь-яким чином перешкоджати виконанню рішення суду про стягнення з нього суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст. ст. 151, 153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 1 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 - єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має зясувати факти про наявність у відповідача (боржника) спірного майна або знаходження належного відповідачеві спірного майна у інших осіб, а також брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

До матеріалів позовної заяви не додано належних доказів щодо наявності майна у відповідача ОСОБА_2 або знаходження даного майна у інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням зазначених в заяві заходів, а також, що відповідач може вчинити дії щодо розпорядження спірним майном та, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу, оскільки зміст такої вимоги та її підстави не узгоджується із вищевикладеними вимогами процесуального закону, та встановленими судом фактичними обставинами справи.

Керуючись ст. ст. 152, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (розпискою) - відмовити.

Копію ухвали направити ОСОБА_1 для відома.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: Н. Т. Черкова