Справа № 752/1942/16-ц
Провадження по справі № 2/752/2496/16
РІШЕННЯ

Іменем України

30.11.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хоменко О.Л.,

при секретарі Павлюху П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що з 2005 року зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, що знаходиться у приватній власності відповідача, яка є її бабусею. В будинку також проживав її батько ОСОБА_4

Вона періодично проживала разом з бабусею до 2012 року. Проживаючи, навчалась у школі №15 за адресою: м.Київ, вул.Васильківська, 12-а. Після того, як в школі трапився інцидент з її побиттям, мати забрала її до себе, і вона стала проживати за адресою: АДРЕСА_2.

Проживаючи у матері, вона регулярно спілкувалась з бабусею у телефонному режимі та відвідувала її у вихідні дні.

У 2012 році відповідач умовила її батька, перевезти її до матері проти її волі.

Батько змусив її зібрати речі, примусив сісти в машину та примусово привіз її за місцем проживання матері на АДРЕСА_2.

З того часу її не допускають до спірного житла. Відповідач змінила всі замки, на дзвінок на хвіртці не реагує. Вона не мала можливості користуватися будинком через відсутність ключів.

У 2013 році вона вступила на денну форму навчання до Маслівського аграрного технікуму та проживала в гуртожитку .

Починаючи з 2014 року вона з дитиною-інвалідом не має постійного місця проживання, так як її чоловік зареєстрований в смт.Глеваха в двохкімнатній квартирі площею 25 м2, де, крім нього, проживають його мати і дві сестри, а в трьохкімнатній квартирі матері по АДРЕСА_2 живуть чотири члени сім`ї, один з яких інвалід 1 групи по зору, а другий - інвалід праці по профзахворюванню, тому надати її сім`ї окрему кімнату немає можливості.

Просить вселити її в будинок АДРЕСА_1, зобов'язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням та надати їй ізольовану кімнату для проживання.

В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.08.2016 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не проживає в будинку АДРЕСА_1 з власної волі, починаючи з 01.08.2012 року, стосунків з нею не підтримує.

Жодних перешкод в користуванні спірною житловою площею відповідач позивачу не чинила.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні 11.08.2016 року позовні вимоги вважав такими, що підлягають задовленню, так як в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 року, щоб її мати ОСОБА_1, була вселена в будинок АДРЕСА_1.

Суд, заслухавши позивача, її представників, представника відповідача, представника третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач є власником будинку № АДРЕСА_1 та зареєстрована за вказаною адресою з 26.07.1971 року. Крім неї, в будинку зареєстровані син ОСОБА_4 - з 17.01.1991 року, онука ОСОБА_1 (позивач) - з 28.07.2005 року та праонука ОСОБА_2 - з 19.09.2014 року.

Батьки позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розлучились 15.07.2002 року, що підтверджується випискою з рішення Деснянського районного суду м.Києва від 15.07.2002 року.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що позивач - його сестра, а відповідач-бабуся. Позивач проживала по вул.Козацькій,74 з того часу, як ще ходила в школу, і приблизно до 2011 року. Так як стосунки з бабусею не склалися, сестра переїхала жити до матері на вул. Милославську, а наприкінці 2011 року у бабусі став проживати він і жив так два з половиною роки, поки не звільнився з роботи. Тоді йому зателефонував батько ОСОБА_4 і поставив вимогу звільнити будинок, так як він ніби-то бив бабусю. Але такого не було, і сама бабуся це підтвердила.

Щодо позивача, то бабуся не захотіла, щоб вона проживала з нею. Тому бабуся з батьком психологічно натиснули на сестру і змусили її звільнити будинок. Батько привіз сестру на автомобілі разом з її речами. Сестра плакала через те, що родичі так з нею поступили.

Після цього сестра не намагалася вселитися до бабусі, бо там проживав він.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що позивач - його племінниця, її мати - ОСОБА_5 - його сестра, а з батьком позивача ОСОБА_4 вони дружили.

Приблизно з 2009 року по 2012 рік позивач жила у своєї бабусі по АДРЕСА_1. Так як він живе по сусідству, позивач часто приходила в гості і скаржилась на неприязне ставлення та скандали з боку бабусі.

Потім батько примусово вивіз її до матері. Про це йому говорив сам батько позивача ОСОБА_4

Починаючи з 2012 року його в будинок по АДРЕСА_1 не пускають, а позивач приїздила провідати бабусю, але більше там не жила.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що давно знайома з матір`ю позивача ОСОБА_5, і коли та вийшла заміж, бувала в будинку відповідача. Їй не дуже були там раді, і згодом вона перестала туди ходити.

Їй відомо, що діти ОСОБА_5 - позивач та її брат по черзі жили у своєї бабусі. Позивач жила у відповідача, коли ще ходила в школу. В той період позивач часто заходила до неї, приносила прати білизну, так як бабуся не дозволяла їй користуватись своєю пральною машиною.

Після 8-го класу позивач вступила в училище і приблизно ще рік жила у відповідача, а потім у неї з відповідачем виникли якісь непорозуміння і в один день батько зібрав її і завіз до матері. Коли це сталося, вона не пам'ятає, як виселялась позивач, не бачила.

Відповідно до ст.160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму.

Згідно ст.319 ч.ч.1,2 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.319 ч.7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено та підтверджується поясненнями позивача, даними в судовому засіданні, що до серпня 2012 року позивач проживала в спірному будинку, який належить на праві власності відповідачу. З серпня 2012 року позивач мешкала за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання матері ОСОБА_5 В 2013 році в зв`язку із вступом до Маслівського аграрного технікуму шість місяців проживала в гуртожитку в с.Маслівка Миронівського району Київської області. Після народження ІНФОРМАЦІЯ_6 року дитини ОСОБА_2 позивач перевелась на заочну форму навчання і стала жити з дитиною за місцем проживання чоловіка ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3. Починаючи з 2015 року в зв`язку із хворобливим станом здоров`я дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, необхідністю її обстеження та лікування позивач проживає в м.Києві за адресою: АДРЕСА_4.

Факт примусового виселення позивача із спірного будинку не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Покази свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо чинення відповідачем перешкод позивачу в користуванні житловою площею суд оцінює критично, так як вони є близькими родичами позивача в зацікавлені у вирішенні справи на її користь. Щодо показів свідка ОСОБА_8, то вона не була особисто присутня при виселенні позивача з будинку, як і не була свідком будь-яких конфліктів між сторонами, а про те, що відповідач заперечує проти проживання позивача у спірному будинку, їй відомо лише зі слів позивача.

Починаючи з 2012 року позивач здебільшого проживає за адресою: м. Київ, АДРЕСА_4. Будь-яких доказів того, що дана квартира не придатна для проживання її або її малолітньої дитини, позивачем не надано.

В період з 2012 року ні до правоохоронних органів, ні до суду з приводу вселення та усунення перешкод в будинку по АДРЕСА_1 позивач не зверталась, а звернулась до суду лише в квітні 2016 року після того, як відповідачем було подано позов про визнання її такою, що втратила право користування житловою площею в спірному будинку.

За таких обставин суд в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Враховуючи наведене та керуючись ст.319 ЦК України, ст.160 ЖК України, ст.ст. 10,60, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: