Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2016 рік місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

при секретареві Шак О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника Служби у справах дітей

Василівської райдержадміністрації Запорізької області Третяк Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_6 вказує, що 31 травня 2014 року вона та ОСОБА_5 уклали шлюб.

У шлюбі у них народився - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися з жовтня 2014 року.

Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Відповідач покинув її, коли вона була вагітна, та переїхав до своїх батьків в смт.Степногірськ, а вона переїхала до своєї матері в м.Бердянськ Запорізької області, де проживала й після народження сина. Жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина.

З 22 жовтня 2015 року, за рішенням суду, відповідач повинен сплачувати аліменти щомісячно по 500 грн. Але, навіть цю суму аліментів відповідач не сплачує. Жодного разу від народження сина, відповідач навіть не поцікавився, за які кошти виховується дитина.

Всі питання щодо виховання сина вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості.

Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та створились умови, які шкодять інтересам дитини.

Більш того, навіть реєстрацію місця проживання дитини було проведено лише після отримання дозволу суду, оскільки відповідач ухилявся від надання такого дозволу, що значно ускладнювало її проживання та виховання, а саме: вони не мали змоги відвідувати з дитиною дільничного лікаря, оскільки в дитячій лікарні вимагають відвідувати лікаря, закріпленого саме за відповідною ділянкою по місцю реєстрації дитини; вона не могла оформити та подати заяву на отримання державної допомоги при народжені дитини, адже органи соціального захисту населення вимагають при поданні відповідної заяви пред'явити довідку про склад родини з зазначенням місця реєстрації дитини. Таким чином, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною, вона навіть не отримувала допомоги, яка передбачена чинним законодавством України.

Таким чином, нехтуючи своїми батьківськими обов'язками, відповідач не лише не допомагає дитині, а навіть шкодить їй.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків.

Позивачка просить суд: позбавити ОСОБА_5, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що відповідач покинув її вагітною, знаючи про цей факт. З того часу вони не спілкувалися, він не цікавився народженням дитини, не виявляв бажання побачити сина до тепершінього часу. Заборгованість по аліментам сплатив вже під час розгляду даної справи в суді. Навіть під час судового розгляду даної справи відповідач не виявляв бажання побачитися з сином.

В судовому засіданні представник позивачки в особі ОСОБА_2 також підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник в особі ОСОБА_3 просить суд продовжити розгляд справи у відсутності відповідача, який на даний час перебуває за межами України.

В судовому засіданні 03.10.2016 року відповідач заперечував проти позову та поясняв, що не заперечує того факту, що з позивачкою розійшлися, коли та була вагітна. Він не знав, коли саме вона народила дитину, до теперішнього часу не бачив сина, оскільки проживає в Росії, де й працює. Бажає спілкуватися з сином та надавати матеріальну допомогу на його утримання позивачці.

В судовому засіданні представник відповідача в особі ОСОБА_3 проти позову заперечує, пояснивши, що відповідач бажає спілкуватмся з сином та приймати участь в його вихованні, сплачувати аліменти. Не заперечує того факт, що до теперішнього часу не бачив сина, пояснюючи це його проживанням в Росії, де у нього є інша сім'я, дитина, де він працює не офіційно та графік його роботи: місяць-працює, місяць-не працює. Стверджує, що відповідач у жовтні 2016 року звертався до позивачки з проханням надати йому сина для спілкування, але вона такої можливості йому не надала.

В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області в особі ОСОБА_4 підтримала Висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що є батьком позивачки. Стверджує, що відповідач покинув позивачку, коли та була вагітна. Вагітність доньки протікала дуже тяжко, роди були важкими, а відповідач не цікавився ні її здоров'ям, ні сином, якого народила позивачка. Відповідач до теперішнього часу жодного разу не бачив сина та не виявляв бажання його побачити, не приймав ніякої участі в його вихованні та матеріальному утриманні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що знайомий з позивачкою та відповідачем. Йому відомо про те, що відповідач покинув позивачку, коли та була вагітна та більше не приймав ніякої участі ні в її житті, ні сина, якого не бачив взагалі. Позивачка ніколи не чинила перешкод у спілкуванні відповідача з сином, але той сам не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Вважає відповідача безвідповідальним.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що знайома з позивачкою та відповідачем та дала аналогічні пояснення.

В судовому засіданні свідолк ОСОБА_11 пояснила, що знайома з позивачкою та відповідачем та дала аналогічні пояснення.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, виходячи з принципів законності, об'єктивності, справедливості та розумності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, позивачка та відповідач з 31.05.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04 липня 2016 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду, копії яких є в матеріалах справи.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син - ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є в матеріалах справи.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 25.12.2015 року, копія якого є в справі, надано дозвіл Бердянському міському відділу УДМС України в Запорізькій області на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за зареєстрованим місцем проживання його матері, без письмової згоди батька - ОСОБА_5; стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивачки аліменти на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно та до досягнення дитиною повноліття.

На виконання зазначеного рішення суду було видано 18.02.2016 року виконавчий лист, копія якого є в справі.

Відповідач ухилявся від виконання зазначеного судового рішення, про що свідчить лист та довідка про заборгованість Василівського ВДВС, копії яких є в справі. Розмір заборгованості відповідача перед позивачкою по сплаті аліментів станом на 01.10.2016 року становила - 5661,29 грн. В даному судовому засіданні встановлено, що зазначена заборгованість відповідачем погашена, що підтверджується квитанціями, які є в справі та не заперечується позивачкою.

Відповідно до довідки ОСББ «Івушка» від 20.10.2015 року, акту обстеження житлового приміщення від 20.10.2015 року, Акту обстеження квартири від 01.10.2016 року, позивачка з сином зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2, а проживають за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до Висновку від 21.10.2016 року, який міститься у справі, Василівська райдержадміністрація Запорізької області вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина.

Ст. 150 СК України передбачає перелік обов'язків батьків по вихованню та розвитку своїх дітей, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. При цьому,

передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, відповідач зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття.

Судом встановлено, що з часу народження сина - ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по його вихованню, не цікавиться його життям, не спілкуються з дитиною, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток не займається його виховуванням.

Станом на 07.11.2016 року відповідач жодного разу не бачився з сином. При цьому, судом встановлено, що він сам не виявляв та не виявляє бажання його побачити.

Факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків підтверджується поясненнями позивачки, її представника, свідків, вищевказаними Актами, довідками, Висновком.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; ст. 164 СК України передбачає перелік підстав позбавлення батьківських прав, однією з яких являється ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Таким чином, відповідне рішення про позбавленням батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських

прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Проаналізувавши надані докази, а також вищевказані законодавчі норми, виходячи з принципів об'єктивності, законності та справедливості, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина, тому, вважає необхідним позбавити його батьківських прав відносно ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належні та достатні докази на підтвердження свої заперечень проти позову відповідач суду не надав.

Зокрема, жодного належного та достатнього доказу на підтвердження того факту, що відповідач намагався зустрітися зі своїм сином, що позивачка чинила йому в цьому перешкоди, що він належним чином виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до сина, відповідач суду не надав.

Як вбачається з положення ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сам по собі факт, що відповідач сплатив на користь позивачки заборгованість по аліментам під розгляду вже даного позову в суді, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки, одного цього факту не достатньо для належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та не є виправданням ухиляння його від спілкування з сином з часу народження дитини.

Суд приймає до уваги той факт, що відповідач, не тільки до судового розгляду даної справи, а й навіть на протязі всього часу розгляду даної справи, не спілкувався зі своїм сином та не вживав заходи щодо такого спілкування.

В судовому засіданні не було надано жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідач з поважних причин не виконував свої батьківські обов'язки по відношенню до сина; що він не тільки на словах має бажання в подальшому виконувати ці обов'язки, а й на ділі.

Суд вражений байдужістю відповідача по відношенню до свого сина та вважає, що на даний час, є необхідним, саме в інтересах дитини, позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. .

Також, згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки на користь державного бюджету Василівського району Запорізької області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, 18 Конвенціїїєю «Про права дитини», ратифікованою Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, Законом України «Про судовий збір», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», зі змінами та доповненнями, ст.ст. 141, 150-155, 157, 164, 165, 166, 180- 183, 191 СК України, ст.ст.10, 11, 58, 59, 60,76,81,88,169, 208, 209,212, 213, 214, 215, 226, 228, 232, 233 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області Ю.А. Степаненко