№ провадження 2/521/1048/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» червня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, державного нотаріуса Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про встановлення нікчемним правочину,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з даним позовом до суду до відповідачки про встановлення нікчемним правочину, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину посилаючись на наступні обставини. 28.03.2011 року мати позивача ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилась спадщина та позивачу стало відомо про наявність заповіту від 12.11.1993 року який складений ОСОБА_5І на імя ОСОБА_2 Оскільки відповідний заповіт не відповідає ст.203 ЦК, тому відповідно до ч.1 ст.215 ЦК є підставою недійсності провочину.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги вважає необгрунтованими, також просить застосувати позовну давність по даній справі та відмовити позивачці в задоволенні позову.

Третя особаОСОБА_3 та державний нотаріус Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4М в судове засідання не з'явились.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що 12.11.1993 року ОСОБА_5 було складено заповіт на користь ОСОБА_2 , що був посвідчений державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-9600

28.03.2011 року ОСОБА_5 померла, що підтвержується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 246793, від 30.03.2011 р. зареєстрованого Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.

Відповідно до матеріалів спадково справи 197/2011 року від 23.05.2011 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5, померлої 28.03.2011 р.що складається з житлового будинку № 18 який розташований в м.Одесі по вул.Ген.Доватова.

Відповідно до листа КП "ОМБТІ та РОН" від 02.06.2011року , станом на 01.06.2001 року домоволодіння по вул.Ген.Доватора,18 зареєстровано за ОСОБА_3 1/4 частина на підставі договору дарування від 27.05.2010 року № 2688, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа ОСОБА_6 та 3/4 частини зазначеного домоволодіння належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, № 807, від 08.12.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа ОСОБА_7

Таким чином, ОСОБА_5І подарувала за життя належне їй нерухоме майно

Окрім того, відповідно до витягу зі спадкового реєстру наявний чинний заповіт №3963175, номер в реєстрі нотаріальних дій 1-9608 посвідчений 12.11.1993 року, Пятою Одеською державною нотаріальною конторою.

Як встановлено в судовому засіданні, у оглянутому в судовому засіданні спірного заповіту та витягу, дійсно відсутня дата, місяць, рік народження заповідача.

У відповідності Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої (далі Інструкція), яка діяла на час складання заповіту, дійсно при складанні заповіту у його тексті повинно бути зазначено дату, місяць та рік народження заповідача, не заповнені до кінця рядки та інші вільні місця прокреслюються, Тексти нотаріально посвідчуваних заповіті повинні бути написані ясно і чітко, числа і строки, які стосуються змісту посвідчуваних заповітів і доручень, мають бути позначені хоча б один раз словами, текст посвідчувального напису може бути надрукований на друкарській машинці або написаний чорнилом від руки ясно, чітко, без підчисток, вільні місця повинні бути прокреслені.

Статя 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, недодержання яких у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Згідно із ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК Українизаповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як вбачається з позову, позивач фактично просить встановити нікчемність правочину через порушення вимог щодо його форми та посвідчення.

Проте зазначені не доліки не тягнуть за собою порушення форми та порядку посвідчення заповіту.

Разом з тим, в розглядуваному випадку, заповіт складений письмово, у встановленому порядку був посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі, отже підстави для визнання його нікчемним відповідно до ст. 1257 ЦК України відсутні.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач у своєму позові посилається на те, що про відповідний правочин йому стало відомо у 2011 р. , а також на те що до вимоги про застосування наслідків нікчемного правочину застосовується позовна давність у десять років відповідно до ч.4 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до змін внесених згідно із Законом України від 20.12.2011 року №4176-VI частину третю та четверту ст.258 ЦК України - виключено.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 20.10.2015 року, тобто його посилання на дану норму закону є необґрунтоване.

Виходячі з аналізу всього вищевикладеного, суд приходиться до висновку, що до даного позову застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки відповідно до ст. 257 ЦК України.

Представник відповідача звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності.

Згідно ч. 3ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно дост. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановленихст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що по даній справі застосовується загальна позовна давність, тривалістю три роки, а позивачка звернувся до суду 20.10.2015 року, строк на звернення до суду вже минув.

На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню, окрім того позивачем пропущено строк позовної давності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.203,215, 256- 258, 1257 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: ОСОБА_3, державного нотаріуса Пятої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про встановлення нікчемним правочину залишити без задоволення

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П.ЦЕЛУХ