06 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Шиманський В.Й., Кравець В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -
У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, які стягувалися за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2011 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 500,00 грн. до 3000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Збільшено з 04.03.2016 розмір аліментів, які стягувалися за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2011 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, з 500,00 грн. до 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття з урахуванням індексації відповідно до закону. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в частині розміру аліментів в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить суд змінити рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року в частині визначення розміру аліментів. Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з суми 2000,00 грн. до суми 700,00 грн., починаючи з 04.03.2016 до досягнення дитиною повноліття.

Справа 755/4270/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8836/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
В обґрунтування своїх вимог відповідач ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. А також, апелянт посилається на те, що внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст. 182 та ч. 1 ст. 191 СК України.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 29.03.2003 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2011 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2011 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 500,00 грн.

Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, які стягувалися за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2011 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, з 500,00 грн. до 2000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці по догляду за другою дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, а в неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, погіршився стан здоров'я, він навчається у школі, відвідує басейн, проходить огляд у лікарів, за рекомендаціями яких є індивідуальне харчування, перебування під наглядом лікарів та лікування у санаторіях, в той час як сімейний стан відповідача не змінився і на його утриманні перебуває лише мати пенсійного віку, інших неповнолітніх дітей чи осіб на його утриманні не має.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові при розгляді справи № 6-143цс13 від 05.02.2014, вбачається, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 вбачається, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Із довідки № 4528/ш/26-53-13-02-10 від 10.05.2016 вбачається, що за період з 01.01.2011 по 31.12.2014 ОСОБА_1 доходу не отримував. За період з 01.01.2015 по 31.12.2015 податкові декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві не надходили.

Із податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік вбачається, що ОСОБА_1 не працює, дохід від провадження підприємницької діяльності та незалежної професійної діяльності відсутній.

Як встановлено в ході судового розгляду справи та вбачається з матеріалів справи, постійне місце роботи та постійний дохід у відповідача відсутні, при цьому, відповідач належним чином та своєчасно виконує зобов'язання щодо сплати аліментів за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.12.2011 та як вбачається із проведеного державним виконавцем перерахунку встановлено переплату сплати аліментів відповідачем.

Суд першої інстанції, збільшуючи суму аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача з 500,00 грн. до 2000,00 грн., не з'ясував зазначені фактичні обставини справи та не врахував відсутність постійного стабільного доходу відповідача, не врахував відсутності належних доказів, які б свідчили б про поліпшення матеріального стану відповідача, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

При цьому, лікування дитини в санаторіях, проходження медичного огляду, витрати на навчання в школі, на що посилався суд першої інстанції при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів до 2000,00 грн., не є підставами для зміни розміру аліментів у розумінні ч. 1 ст. 192 СК України.

Разом з тим, посилання суду першої інстанції на те, що на дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум - 1455,00 грн. на одну особу не є підставою для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2000,00 грн., оскільки згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто зобов'язання щодо утримання дитини покладено однаково на кожного із батьків.

Також, посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_2 має малолітню дитину від іншого шлюбу і перебуває у декретній відпустці по догляду за нею, не є належним доказом, який свідчить про погіршення її матеріального стану, оскільки наявність іншої сім'ї у позивача не має доказового значення для відносин, які склалися між сторонами даної справи.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно вирішено питання про те, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача підлягають збільшенню, проте колегія суддів не погоджується із розміром аліментів в сумі 2000,00 грн., що підлягають щомісячному стягненню з відповідача, оскільки така сума аліментів є неможливою до сплати відповідачем з огляду на відсутність постійного місця роботи та постійний доходу у відповідача та може призвести до невиконання рішення суду.

З огляду на зазначене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини підлягають аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, оскільки саме така сума аліментів на думку колегії суддів є справедливою з огляду на відсутність постійного місця роботи та постійний доходу у відповідача, який не відмовляється від участі в утриманні дитини та має можливість сплачувати меншу суму аліментів ніж вирішено судом першої інстанції, при цьому, колегія суддів враховує майновий стан як відповідача так і позивача.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру суми аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини, в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів змінити в частині розміру стягнення аліментів.

Зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з суми 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) до суми 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок), щомісячно, починаючи з 04.03.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 травня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: