Провадження № 2/641/2603/2016 Справа № 641/7361/16-ц
17 листопада 2016 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого- судді- ОСОБА_1
при секретарі - Вакуленко Л.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Комінтернівський РВ ГУ ДМС України в Харківській області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири № 18, в будинку 24 по Садовому проїзду в м. Харкові.
В обґрунтування позову позивачі зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності на житло їм належить квартира № 18 по Садовому проїзду 24 в м. Харкові. Разом з ними в квартирі зареєстрована ОСОБА_4 Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.07.2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 виїхала з квартири і фактично проживає в м. Києві. Своїми діями відповідачка перешкоджає їм користуватись власністю. Відповідачка участі в оплаті комунальних послуг жодним чином не бере, суми які нараховуються до сплати не відшкодовує. Просять суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позивачі в судове засідання не зявились, надали письмову заяву с проханням розглядати справу за їх відсутності, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити.
Відповідачка в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний номер № 3-98-124841 від 22.09.1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного фонду, посвідчено, що квартира № 18 за адресою: м. Харків Садовий проїзд 24 належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.07.2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки «Ганзюк» змінено на дошлюбне «Комарова». Також рішенням суду з ОСОБА_3 стягнені аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку. Рішення набрало законної сили 30.07.2012 року.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_4 протягом тривалого часу в квартирі № 18, в будинку № 24 по Садовому проїзді в м. Харкові не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, майна, що належить відповідачці в квартирі немає. Окрім того відповідачка не приймає жодних засобів щодо збереження за нею права користування житловою площею в спірній квартирі. Також судом встановлено, що відповідачка фактично мешкає у м. Києві, оскільки нею на адресу суду надсилались заяви та вона особисто зазначала адресу фактично місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.

Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних і причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідачка не є членом сім*ї позивачів, в спірному жилому приміщенні відсутня понад рік, оплату за житло не здійснює суд вважає, що є підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірною жилою площею.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 11 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 321, 386, 391 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою № 18 в будинку № 24 по Садовому проїзду в м. Харкові.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_1