Ухвала іменем україни 06 липня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Остапчука Д.О. суддів: Колодійчука В.М., Попович О.В., Мостової Г.І., Савченко В.О., за участю представника публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» - Тузова В.О., представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Данильченко Олени Олександрівни на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом та просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договорами банківського вкладу № SAMDN4718 та № SAMDN4648 від 20 серпня 2013 року, що складається із суми вкладів у розмірі 63 114 грн 18 коп., нарахованих відсотків у розмірі 17 990 грн 14 коп., трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1 027 грн 12 коп., інфляційних нарахувань у розмірі 1 149 грн 31 коп., а також витрати, пов'язані з явкою до суду

Зазначала, що 20 серпня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено два договори банківського вкладу № SAMDN4718 та №SAMDN4648, відповідно до яких банк прийняв два грошових вклади на загальну суму 63114 грн 18 коп., строком до 20 серпня 2014 року та зі сплатою 18 % річних.

Звернувшись до відповідача із заявою про повернення вкладу та нарахованих відсотків, повторно з претензією, отримала незаконну відмову із зазначенням про неможливість задоволення її вимог у зв'язку із окупацією території Автономної Республіки Крим.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено з підстав недоведеності факту внесення грошових коштів на депозитний рахунок.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договорами банківського вкладу №SAMDN4718 та №SAMDN4648 від 20 серпня 2013 року у розмірі 92 040 грн 37 коп., з яких: заборгованість за тілом вкладу - 63 114 грн 18 коп.; проценти - 17 990 грн 14 коп.; 3% річних - 1 027 грн 12 коп.; інфляційні нарахування - 9 908 грн 93 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - ДанильченкоО.О. просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «КБ «ПриватБанк» Тузова В.О., представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, обговоривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено факту внесення грошових коштів на депозитний рахунок, оскільки наданий останньою оригінал квитанції про внесення грошових коштів на депозитний рахунок не містить відбиток печатки. Крім того, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які підтверджували у встановленому законом порядку розмір депозитного вкладу, або його залишок в разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих процентів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив із того, що надана позивачкою квитанція містить електронний підпис банку ЄЦП, а тому проставлення печатки не є обов'язковим. При цьому судом зазначено, що позивачка позбавлена з об'єктивних підстав можливості надати суду інформацію про залишок коштів на депозитних рахунках, банк в свою чергу не надав доказів про повернення депозитних коштів позивачці, а тому підлягає стягненню на користь позивачки заборгованість за договорами банківського вкладу в розмірі: кошти за вкладом - 63 114 грн 18 коп., відсотки за користування грошовими коштами - 17 990 грн 14 коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання - 1 027 грн 12 коп., інфляційні нарахування - 9 908 грн 93 коп.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами встановлено, що згідно копії договору № SAMDN4718 (Вклад «Стандарт на 12 міс.»), що міститься в матеріалах справи (а.с.7) 20 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване у м. Сімферополь, було укладено зазначений договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язалася передати до банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі в розмірі 26 865 грн 67 коп. зі сплатою 18 % річних строком до 20 серпня 2014 року.

Згідно копії договору № SAMDN4648 (Вклад «Стандарт на 12 міс.») від 20 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» у відділенні, що розташоване у м. Сімферополь, було укладено зазначений договір, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов'язалася передати до банку грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі в розмірі 36 248 грн 51 коп. зі сплатою 18 % річних строком до 20 серпня 2014 року.

03 вересня 2014 року та 24 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ «КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення суми вкладів, проте така вимога відповідачем була залишена без задоволення у зв'язку з неможливістю виконання банками вимог законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України на окупованій території Автономної Республіки Крим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Беручи до уваги те, що судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачкою виконано вимоги щодо внесення коштів за вказаними договорами банківського вкладу, відмова у поверненні вкладу за заявою позивачки у зв'язку із окупацією Автономної Республіки Крим є безпідставною, а тому правильним є висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості за договорами банківського вкладу.

Доводи скаржника, що ОСОБА_4 не зверталась до відповідача із заявами про розірвання зазначених договорів до закінчення строку дії договорів, при цьому звернення позивачки 03 вересня 2014 року була за пролонгації договорів, є безпідставними, оскільки позивачкою при зверненні до суду із даним позовом не заявлялись вимоги про розірвання договорів банківського вкладу.

Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Помилковими є також посилання скаржника на те, що судом не було з'ясовано чи зверталась позивачка до Фонду захисту вкладників, оскільки судом апеляційної інстанції було зазначено про безпідставність даних вимог з огляду на положення ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанцій при розгляді справи в апеляційному порядку були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - ДанильченкоОлени Олександрівни відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.О. Остапчук

Судді: В.М. Колодійчук

Г.І.Мостова

О.В. Попович

В.О. Савченко