АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1038/16-ц Номер провадження 22-ц/786/3126/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представників відповідача - адв. ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, стягнення грошових коштів, наданих на придбання квартири.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим у ході розгляду справи, до ОСОБА_4, посилаючись на те, що вони з відповідачем, сином її покійного чоловіка (ОСОБА_6С.), проживали в одній квартирі. Проте, у звязку з психічним захворюванням ОСОБА_4, спільне проживання стало неможливим, а тому вона вирішила за власні кошти придбати відповідачу квартиру та з цією метою взяла у борг у свого племінника 17000,00 дол. США, що підтверджується борговою розпискою. Зазначає, що під час оформлення договору купівлі-продажу квартири вона (ОСОБА_5Л.) через похилий вік помилкового оформила квартиру не на себе, а на ОСОБА_4 та вважає, що через психічне захворювання останній може втратити дану квартиру, придбану за її власні кошти.

У зв»язку з цим остаточно прохала визнати правочин договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 20.06.2015 року, оформлений на ОСОБА_4, який страждає психічним захворюванням, недійсним, як вчинений під впливом помилки; стягнути з ОСОБА_4 на її користь 150000,00 грн., сплачених згідно договору купівлі-продажу від 20.06.2015 року на придбання квартири АДРЕСА_2 (а.с.2-4, 88-89).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, стягнення грошових коштів, наданих на придбання квартири, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 кошти в сумі 150000,00 грн., які були витрачені на придбання квартири.

У задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено за безпідставністю.

З цим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_4, представник якого, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 коштів у сумі 150000,00 грн., які були витрачені на придбання квартири, скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цієї позовної вимоги.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом, при стягненні з відповідача грошових коштів, безпідставно було зроблено посилання на ст.1212 ЦК України, оскільки ОСОБА_4 взагалі не отримував від позивачки жодних сум коштів, а договір купівлі-продажу квартири, укладений між відповідачем та ОСОБА_7, є законним, оскільки оформлений у відповідності до норм закону.

Вказує, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_4 отримав від свого батька грошові кошти у сумі 200000,00 грн., за які і придбав квартиру, даний факт підтвердила свідок ОСОБА_8

Окрім того, зазначає, що в судовому засіданні позивачка на запитання представника позивача пояснювала, що була присутня при укладенні спірного договору та повністю усвідомлювала значення своїх дій.

У судовому засіданні представники відповідача доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримали та прохали її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ОСОБА_9 з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Як убачається з матеріалів справи, 20.06.2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу (серія НАН 337762) квартири №22, що знаходиться у м. Полтаві по вулиці Чайковського, будинок №5, загальною площею 29,0 кв.м., житловою площею 16,0 кв.м. Нотаріусом встановлено, що правочин вчинявся сторонами при попередньому ознайомленні з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладення договору.

Пунктом 2 Договору встановлено, що продаж зазначеної квартири провадиться за домовленістю сторін за 150000,00 грн.

Договір підписано сторонами (а.с.8-9).

ОСОБА_9 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2015 року, індексний номер 39425075, ОСОБА_6І на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3, згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: НАН 62, р. №833, виданий 20.06.2015 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (а.с.10).

Окрім того, в матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_5 від 10.06.2015 року, наступного змісту: «Я, ОСОБА_5, взяла в борг кошти в сумі 17000,00 (сімнадцять тисяч доларів США 00 центів) дол. США, для купівлі квартири у ОСОБА_11. Зобовязана повернути борг до 31 грудня 2015 року» (а.с.50).

Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки серії МСЕ №0273040, ОСОБА_4 є інвалідом другої групи безстроково, причина інвалідності загальне захворювання (а.с.11).

ОСОБА_9 довідки №01-40/748/03 від 15.03.2016 року, виданої Полтавським обласним психоневрологічним диспансером, ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні: в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні ім. О.Ф. Мальцева з 14.05.2015 року по 30.05.2015 року; Полтавському обласному психоневрологічному диспансері з 20.07.2015 року по 11.08.2015 року; звертався на прийом до лікаря Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру: 20.07.2015 року, 11.08.2015 року, 23.09.2015 року (а.с.49).

Відповідно до довідки №01.2-10/5959 від 18.11.2016 року, виданої Полтавським обласним психоневрологічним диспансером, ОСОБА_4 перебуває на обліку, з діагнозом: розлади особистості і поведінки, внаслідок органічного ураження ЦНС (а.с.69).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що у ОСОБА_4 не було коштів на придбання квартири, а тому її було придбано за кошти позивачки. Таким чином, відповідач безпідставно набув грошові кошти на придбання квартири та зобовязаний їх повернути у відповідності до норм ст.1212 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним (вчиненим під впливом помилки) суд виходив з того, що ОСОБА_5 є неналежним позивачем в частині вимог, оскільки не є стороною даного договору.

Рішення суду першої інстанції в цій частині відповідає встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, оскаржене не було та в апеляційному порядку не переглядається.

Разом із тим висновок суду про те, що у ОСОБА_4 не було коштів на придбання квартири та на її придбання були витрачені кошти ОСОБА_5, а відтак ОСОБА_4 безпідставно набув грошові кошти на придбання квартири та зобов»язаний їх повернути не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

ОСОБА_9 статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Частиною 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

ОСОБА_9 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін.

За змістом ст.209 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 229 ЦК України передбачені правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки.

Частиною 1 даної статті встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

ОСОБА_9 частини 2 статті 229 ЦК України, у разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

З наведеного вбачається, що сторонами в позові про визнання правочину вчиненим під впливом помилки, можуть бути лише сторони правочину, до яких, відповідно до матеріалів справи, зокрема, договору купівлі-продажу, серія та номер: НАН 62 від 20.06.2015 року,ОСОБА_5 не належить. Відповідно до вищевикладеного суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні даної позовної вимоги.

З аналізу ч.2 ст.229 ЦК України, на яку посилалася ОСОБА_5 у позовній заяві, вбачається, що основним наслідком визнання недійсним правочину, вчиненого внаслідок помилки, є двостороння реституція - повернення сторін до первісного стану.

Відповідно до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_5 просила визнати правочин договір купівлі-продажу квартири, недійсним, як вчинений під впливом помилки та у звязку з цим стягнути з ОСОБА_4 на її користь 150000,00 грн., сплачених згідно даного договору (а.с.2-4, 88-89).

Таким чином, вимога про стягнення грошових коштів є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним, як вчиненого під впливом помилки, а тому не може бути застосована окремо. .

З урахуванням вищевикладеного, з огляду на відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 коштів у сумі 150000,00 грн., які були витрачені на придбання квартири.

Твердження позивачки про те, що у ОСОБА_4 наявне психічне захворювання, яке заважає останньому повністю усвідомлювати значення своїх дій, не можуть прийматися до уваги, оскільки будь-яке рішення суду про визнання відповідача обмежено дієздатним чи недієздатним відсутнє, а долучені до матеріалів справи довідки не можуть слугувати підтвердженням факту недієздатності чи обмеженої дієздатності особи (а.с.11).

Посилання в рішенні суду на положення ст.1212 ЦК України не є правомірним, оскільки даною статтею врегульовані відносини щодо зобовязань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, що не є предметом даного судового розгляду.

За змістом ч.1 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_11, які були надані у судовому засіданні 13.04.2016 року в суді першої інстанції, він є племінником позивачки та позичив їй 17000,00 дол. США для покупки квартири. На виконання умов даного правочину була укладена боргова розписка. Також, свідком зазначалось, що позивачка хотіла оформити квартиру на себе та в подальшому переписати на ОСОБА_4

З показань свідка ОСОБА_12, які були надані у судовому засіданні 13.04.2016 року в суді першої інстанції, вбачається, що він був приятелем покійного чоловіка позивачки, батька відповідача, та під час розмови, яка відбулась півтора-два роки тому з померлим ОСОБА_6, свідку стало відомо про наявні кошти та бажання останнього придбати квартиру своєму сину ОСОБА_4, однак, через протиріччя з дружиною, ОСОБА_5, зробити він цього був не в змозі.

У судовому засіданні 28.09.2016 року в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що вона є донькою продавця квартири та була присутня при укладенні договору. Зі слів свідка, позивачка мала намір оформити договір купівлі - продажу квартири на себе, проте не змогла знайти свідоцтва про смерть чоловіка, яке було необхідне нотаріусу, у звязку з чим було вирішено, що покупцем за договором буде ОСОБА_4 Вказує, що гроші на виконання умов договору сплачувались ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні 28.09.2016 року в суді першої інстанції, пояснила, що її мати є сусідкою ОСОБА_5 та її покійного чоловіка. Після смерті останнього позивачка принесла до її матері переносний сейф, де знаходились кошти померлого ОСОБА_6, з метою їх перерахунку, оскільки позивачка є людиною похилого віку та не в змозі була зробити це самостійно. Зі слів свідка, в сейфі були грошові кошти в розмір близько 100000,00грн., 20000,00 євро, 20000,00 дол. США, а також рублі.

З наведеного вбачається, що покійний ОСОБА_6 мав намір придбати квартиру своєму синові, відповідачу по справі ОСОБА_4, та у нього були наявні грошові кошти, якими після його смерті розпоряджалась позивачка, та які могли бути використані для покупки квартири.

ОСОБА_9 з ч.2 ст.1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У тексті боргової розписки повинна бути обовязково вказана детальна інформація про сторони договору, яка дозволяє точно ідентифікувати боржника і позикодавця. Для цього на папері закріплюються такі відомості: прізвища, імена, по батькові ; номери та серії паспортів ; адреса прописки. Також, в розписці повинна бути вказана грошова сума, яка була передана боржнику, цифрове значення необхідно продублювати прописом.

З урахуванням вищевикладеного, та з аналізу долученої до матеріалів справи боргової розписки ОСОБА_5 вбачається, що позивачкою не дотримана її форма та зміст, а тому у відповідності до вимог ст.59 ЦПК України, вона не може бути належним на допустимим доказом по справі. Окрім того, до показань свідка ОСОБА_11 колегія суддів також ставиться критично, оскільки він є близьким родичем позивачки.

Показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 фактично було підтверджено наявність грошових коштів та бажання покійного ОСОБА_6 придбати квартиру відповідачу.

Твердження свідка ОСОБА_13 про те, що гроші на виконання умов договору сплачувались ОСОБА_5, не дають можливості визначити, чи були це позичені кошти чи кошти, які належали її покійному чоловіку.

З урахуванням вищевикладеного доводи апеляційної скарги є слушними та такими, що заслуговують на увагу.

ОСОБА_9 з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_2, - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 коштів у сумі 150000,00 (сто пятдесят тисяч гривень 00 копа.) грн., які були витрачені на придбання квартири, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, наданих на придбання квартири, - відмовити.

В іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_14

/підпис/ ОСОБА_15

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1