АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7114/16 Головуючий 1 інст. - Іванова І.В.
Справа 639/7740/16-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Котелевець А.В.,

Пилипчук Н.П.

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2016 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про припинення і визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2016 року позовну заяву залишено без руху.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою щодо сплати судового збору представник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування скарги посилається на те, що вказана ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

До суду першої інстанції було додано саме оригінал квитанції, а не ксерокопію, як вказано в оскаржуваній ухвалі.

Позовна заява містить вимоги лише майнового характеру, тому сплачений позивачем судовий збір відповідає визначеній ціні позову і законодавчо встановленому мінімальному розміру судового збору.

Суд першої інстанції, всупереч ч. 2. ст. 9 Закону України «Про судовий збір» не перевірив зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України перед відкриттям провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції виходив з того, що до позовної заяви не додано оригіналу квитанції про сплату судового збору, а вимоги заявлені представником позивача є немайновими.

З таким висновком колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 1 Цивільно-процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Судовий збір сплачується до територіальних органів Державної казначейської служби України; платники судового збору у платіжних документах на перерахування судового збору повинні в рядку "одержувач" зазначити найменування територіального органу Державної казначейської служби України за місцем знаходження суду, який розглядає справу.

Пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Пунктом 16 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

У позовній заяві представник ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_3 просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 68/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 з виплатою йому ОСОБА_3 грошової компенсації у розмірі 31633,00 гривень та визнати за ОСОБА_3 право власності на 68/300 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Отже, враховуючи вищенаведене, представником позивача заявлено вимоги майнового характеру.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється з розміру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2016 року ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. на розрахунковий рахунок Жовтневого районного суду міста Харкова, отримувач - ГУДКСУ у Жовтневому районі м. Харкова. Вартість спірного майна визначена позивачем у розмірі 31633,00 грн. Отже, 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати відповідає сумі сплаченого позивачем судового збору.

Законодавство не містить заборони подавати оригінали квитанцій про сплату судового збору за подачу позовної заяви, яка була раніше повернута ухвалою суду.

На підставі наведеного судова колегія доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції від 20.10.2016 року постановлена з порушеннями норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 20 жовтня 2016 року скасувати. Передати питання про відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, в силу ст.324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук