Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/3118/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/778/1524/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

При секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3Ю посилаючись, на те що 05.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та ОСОБА_3Ю, укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 14785,80 доларів США, строком до 04.08.2015 року та зобовязався повернути суму кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

15 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач не виконує належним чином.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 50 392,62 доларів США, зо за курсом станом на 28.09.2015 року становить 1088984,44 грн. та судові витрати

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18480,26 доларів США, що за курсом НБУ від 28.09.2015 року становить 399358,42 грн. та судовий збір в розмірі 5994,85 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Акцеент-Банк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що 05.08.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір №ZPUKA57660399, за яким ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 14785,80 доларів США на термін до 04.08.2015 року та зобов'язався повернути його та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

Згідно п. 17.1.3 метою кредиту є: а) частина кредиту в розмірі 13620,69 дол. США надається з метою придбання позичальником автомобіля; б)частина кредиту в розмірі 695,65 дол. США надається з метою оплати перших страхових платежів за договором страхування на перший рік дії кредиту; в) частина кредиту в розмірі 408,62 дол. США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту; д) частина кредиту в розмірі 53,52 дол. США надається з метою оплати вартості поліса обов'язкового страхування, що сплачується в момент видачі кредиту.

Згідно п. 17.1.4 дата погашення кредиту встановлена 04.08.2015 року.

Пунктом 17.1.6 встановлена процентна ставка - 15% річних.

Пунктом 17.1.7 встановлено, що з метою виконання зобов'язань за п.3.4 позичальнику відкривається кредитна лінія в розмірі 4869,53 долари США для сплати чергових страхових платежів.

В п. 17.4 «а» договору передбачено, що позичальник доручає банку без додаткового узгодження перерахувати кредит в сумі 63200 грн. на поточний рахунок автосалону АвтоПланетаЗапорожье.

Предметом застава згідно п. 17.9 є автомобіль DAEWOO Nexia, 2008 року випуску, державний номер АР 4946ВН.

Відповідно до платіжного доручення від 05.08.2008 року сплачено за автомобіль ОСОБА_3 63200 грн. (а.с. 18 зворот).

15.09.2008 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1, за яким ПАТ «КБ «ПриватБанк» відступив ЗАТ «АкцентБанк» право вимоги до боржників, в тому:числі і до ОСОБА_3

Починаючи з 26 серпня 2009 року відповідач в неповному обсязі сплачує кредит, внаслідок чого станом на 28.09.2015 р. виникла заборгованість.

22.06.2011 року ОСОБА_3 надав довіреність ПАТ КБ «Приват Банк» на відчудження автомобіля DAEWOO Nexia.

31.01.2011 року згідно акту прийняття автомобіля ОСОБА_4 передав автомобіль DAEWOO Nexia представнику ПриватБанка (а.с. 112)

Згідно листу представника позивача №20.1.0.0.0/7-20151127/2504 від 30.11.2015 р. за договором №ZPUKA57660399 сума 4201,84 дол. США від реалізації заставного авто була розподілена наступним чином: 10.11.2011 p.: 2100,92 дол. США- погашення заборгованості по договору; 1211 дол. США погашення пені по договору; 645,70 дол. США погашення штрафа по договору; 244,22 погашення заборгованості по договору (а.с.215).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ПК України за кредитним договором банк або інша фінансову установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Процентами за кредитним договором є плата позичальника за кредитним договором (ст. 903 ЦК України) або ціна кредитного договору (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Склад, розмір, база нарахування, порядок внесення плати за кредитом (процентів), її окремих частин та інші можливі умови про ціну кредитного договору встановлюються за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632, ч. 2 ст. 6 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до додатку №2 до кредитно-заставного договору №ZPUKA57660399 реальна процентна ставка складає 19,66% (а.с.18 зворот).

Судом першої інстанції фактично встановлена заборгованість станом на 28.09.2015 р. у зв'язку з не виконанням своїх зобов'язань відповідачем в розмірі 18480,26 доларів США, що за курсом Національного Банку України від 28.09.2015 р. - 21,61 грн. складає 399358,42 грн., яка складається з наступного: 11974,41 доларів США - заборгованість за кредитом; 6505,85 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 1597,21 долар США задоволенню не підлягають, оскільки вони не передбачені договором.

Ч. 4 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Ч. 5 цієї ж статті передбачає, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Так, в п 17.1.8 кредитного договору передбачена сплата інших платежів на користь Банку. Але ці платежі не зазначені в грошовому виразі, не вказані строки їх внесення, вони визначені за формулою зі змінними величинами, що суперечить вимогам ст.. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому суд вважає, що розрахунок комісії позивачем проведений необгрунтовано та відповідач не повинний її сплачувати.

Позовні вимоги про стягнення штрафу в розмірі: 11,57 доларів США - штраф фіксована частина; 2399,10 доларів США - штраф процентна складова задоволенню не підлягають, оскільки договором не передбачене стягнення такої неустойки. Так, в договорі містяться п. 14.5-14.6, в яких вказане зобов'язання позичальника сплатити штраф. Але в цих пунктах зазначене: «у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених у статтях... договору він сплачує на користь банку штраф...», при цьому номера статей, які визначають певні зобов'язання позичальника не вказані, що унеможливлює встановити чи порушував позичальник ці умови, чи є підстави для нарахування штрафу. В п. 14.7 кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує штраф в розмірі 2% від вартості предмета застави у випадку порушення строків виконання позичальником зобов'язань щодо передачі предмета застави у володіння банку. Суду не надано доказів щодо того, що відповідачем порушувались зобов'язання щодо передачі предмета застави. Взагалі, позивачем не надано обґрунтованого та детального розрахунку щодо нарахованих ним штрафів, тому підстав для його стягнення суд не вбачає.

Позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 27904,48 доларів США задоволенню не підлягають, оскільки пеня нарахована в доларах США, а не в гривні, що є порушенням чинного законодавства.

Так, відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Таким чином, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Вищенаведене узгоджується із позицією Верховного суду України викладеного в Постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 по справі №3-29гс.

З огляду наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявності заборгованості ОСОБА_3 перед позивачем за кредитно-заставним договором №ZPUKA57660399 в розмірі 18480,26 доларів США, що за курсом Національного Банку України від 28.09.2015 р. - 21,61 грн. складає 399358,42 грн., які підлягають стягненню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: