УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовними заявами до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору від 13 липня 2007 року № ZRRWAЕ00000180 та зобов'язання вчинити певні дії. Крім того, посилаючись на вимоги ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просила звільнити її від сплати судового збору.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2016 року цивільні справи об'єднано в одне провадження (а. с. 69, т. 3).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 18 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася із апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику з підстав, встановлених ст.ст. 121, 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свої доводи порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суддя апеляційного суду, визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її ОСОБА_3, виходив із того, що заявниця у наданий їй строк не усунула недоліки апеляційної скарги, а саме: не сплатила судовий збір.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального закону.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Ухвалою судді апеляційного суду Житомирської області від 13 квітня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліку, а саме: сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначала, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вона звільнена від сплати судового збору (а. с. 123, т.3), оскільки згідно із цією нормою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» у цій частині у зв'язку із прийняттям Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08 липня 2011 року) не змінений, з нього не виключена вказівка про звільнення споживачів від сплати судового збору.

За таких обставин, при чинності Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлені права споживача, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, саме по собі незазначення споживачів у переліку осіб, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити про те, що споживачі не мають такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав.

Покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, апеляційний суд згаданих вимог закону не врахував, неправильно витлумачив закон та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у справі за її, як споживача, позовом, пов'язаним із захистом її порушених прав, має сплачувати судовий збір.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а питання про відкриття апеляційного провадження - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 травня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович