Справа № 761/9329/16-ц
Провадження № 2/761/4294/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Київська міська дитяча клінічна інфекційна лікарня (далі - Позивач), в особі свого представника, 10 березня 2016 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Третя особа), про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у нього на праві оперативного управління знаходиться гуртожиток по АДРЕСА_1, який призначений для проживання працівників лікарні на час їхньої роботи в лікарні. Зауважує, що Відповідач, яка не є працівником лікарні, та її малолітній син ОСОБА_2 зареєстровані у кімнаті № 5 вказаного гуртожитку. Зазначив також, що Відповідач із сином фактично ніколи не проживали у гуртожитку, що підтверджується Актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації понад встановлений законом термін, складений мешканцями даного гуртожитку та письмовими показами свідків. Просив суд ухвалити судове рішення, яким зобов'язати Відповідача вчинити дії, а саме знятися з реєстраційного обліку місця проживання в кімнаті № 5 гуртожитку лікарні разом з малолітнім сином ОСОБА_2 у відповідних державних органах, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

У судовому засіданні представник Позивача позов, з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилася. На адресу суду від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та у якому вона зазначила, що позов вона не визнає, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнав. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі, оскільки вважає, що позов подано неналежним позивачем в силу того, що представником Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні не надано доказів в частині, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться у Позивача на праві власності чи праві оперативного управління. Таким чином, на думку представника Відповідача не доведено порушення прав Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні. Крім того, представник Відповідача зауважив на тому, що Акти про результати проведення рейду по перевірці фактичного проживання осіб в гуртожитку по АДРЕСА_1, складено за відсутності Відповідача, оскільки на них відсутні підписи останньої.

Представник Третьої особи позов не підтримала. У задоволенні позовних вимог просила суд відмовити повністю. Зауважила, що у грудні 2015 року до Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації зверталася мати Відповідача ОСОБА_5 і, що на підставі її звернення представником Служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за зареєстрованим місцем його проживання: АДРЕСА_1. Крім того, у зв'язку із розглядом даної цивільної справи, представником Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 14 липня 2016 року повторно проведено обстеження умов проживання дитини за вказаною адресою про що складено відповідні акти. Представник Третьої особи зауважила, що перевірки здійснювалися без домовленості із заявником. Зазначила, що за результатами перевірок представниками Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що у кімнаті АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають 5 осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_1, малолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 та малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Зауважила, що зі слів матері ОСОБА_2 ОСОБА_1, у родини відсутнє інше житлове помешкання на території м. Києва та у разі виселення - родина залишиться проживати на вулиці, у зв'язку з чим представник Третьої особи вважає позов безпідставним.

Заслухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача та представника Третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 127 Житлового кодексу Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до Положення про гуртожиток КМДКІЛ, затвердженого Головним лікарем КМДКІЛ Наказом № 9/1 від 04 січня 2012 року, гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1, призначений для проживання працівників лікарні, без права на прописку у період їх роботи у лікарні (а.с. 5-6).

Зазначене положення затверджене у 2012 році після того, як Відповідач разом із малолітнім сином була в ньому зареєстрована.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Судом встановлено, що мати Відповідача ОСОБА_5 перебуває у тривалих трудових відносинах з Позивачем і, таким чином, як співробітник лікарні зареєстрована та проживає у кімнаті АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані в кімнаті АДРЕСА_1, в місті Києві, про що, у тому числі, свідчить 11 сторінка копії паспорта ОСОБА_1 з відміткою про реєстрацію місця проживання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована за вищевказаною адресою, як дитина ОСОБА_5, а ОСОБА_2 - як син ОСОБА_1.

Позивач не погоджується із тією обставиною, що Відповідач разом із малолітнім сином зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_1, посилаючись на ті факти, що Відповідач не є співробітником Київської міської дитяча клінічної інфекційної лікарні, до того ж, за вказаною адресою фактично не проживає. На підставі статей 72 Житлового кодексу Української РСР та статті 405 Цивільного кодексу України вважає Відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

В обґрунтування вищезазначених фактів, представником Позивача надано суду Акт про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 23 січня 2014 року, Акти про результати проведення рейду по перевірці фактичного проживання осіб в гуртожитку КМДКІЛ по АДРЕСА_1 від 23 січня 2014 року та 25 грудня 2015 року (а.с. 7-9).

Зі змісту вищезазначених актів вбачається, що при їх складанні та підписанні Відповідач присутньою не була, про що свідчить відсутність її підпису на цих актах. Зокрема, в актах зазначено, що ОСОБА_1 разом із малолітнім сином ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_1, в гуртожитку не проживають (а.с. 7-9).

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Судом встановлено, що у грудні 2015 року представником Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою реєстрації його місця проживання: АДРЕСА_1. До того ж, у зв'язку із розглядом даної цивільної справи, представником Третьої особи 14 липня 2016 року, повторно, проведено обстеження умов проживання дитини за вказаною адресою. Про результати обстеження складено акти від 11 грудня 2015 року та від 14 липня 2016 року, відповідно. За результатами вказаних перевірок встановлено, що у кімнаті АДРЕСА_1, зареєстровані та фактично проживають 5 осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_1, малолітня дитина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 та малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. В актах зазначено, що у дітей наявна кімната, ліжко для відпочинку, робочий стіл для навчання, книжки шкільного та дошкільного навчання, іграшки. Зі слів матері ОСОБА_2 ОСОБА_1, у родини відсутнє інше житлове помешкання на території м. Києва та у разі виселення, родина залишиться проживати на вулиці.

Крім того, із копій квитанцій за останні три роки, а саме за період з січня 2013 року до травня 2016 року, вбачається, що оплата за проживання в гуртожитку здійснювалася за 5 осіб.

З огляду на викладене, керуючись в першу чергу принципом якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено судом, у родини ОСОБА_1 немає іншої житлової площі в місті Києві, окрім як кімнати АДРЕСА_1, де вона із сином проживає та зареєстрована. Таким чином, зняття Відповідача разом із сином із реєстраційного обліку місця проживання за вищевказаною адресою, обмежить права дитини та позбавить її права проживати у вказаному помешканні.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, представник Позивача посилався на той факт, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться у Позивача на праві оперативного управління.

Відповідно до статті 137 Господарського кодексу України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

За змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 10 Цивільного кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не надано суду докази, які б підтверджували той факт, що гуртожиток по АДРЕСА_1 знаходиться у Позивача на праві оперативного управління чи на праві власності.

За змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний номер 63487193 від 14 липня 2016 року, щодо об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні.

За таких обставин, звернення Позивача із вказаним позовом до суду, є безпідставним, оскільки не доведеним є факт, що Позивач має право здійснювати будь-які дії, що стосуються володіння, користування чи розпорядження гуртожитком.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов у цілому є безпідставним та необґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову не вбачається.

З урахуванням викладеного, на підставі Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, статей 72, 127 Житлового кодексу України, статті 137 Господарського кодексу України, статей 5, 13, 29, 317 Цивільного кодексу України, статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, керуючись статями 10, 11, 13, 57, 60, 88, 209, 212- 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Київської міської дитячої клінічної інфекційної лікарні до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про зобов'язання вчинити дії - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :