У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Хопта С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживачів та визнання договору припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 28 березня 2008 року ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 102 262 грн 50 коп. зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком погашення 28 березня 2028 року. За заявою ОСОБА_6 від 25 липня 2008 року кредитний договір переведено з гривні у долар США. Розмір кредиту після конвертації з урахуванням винагороди банку складав 21 969,91 доларів США зі сплатою 14,04 % річних.

На забезпечення зобов'язань за договором кредиту 28 березня 2008 року із ОСОБА_5 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов договору утворилась заборгованість станом на 10 червня 2015 року у розмірі 30 644,04 доларів США, яка складається із заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 8 423,03 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором у розмірі 20 750,52 доларів США, штрафів відповідно до договору 11,81 доларів США (фіксована частина), 1 458,68 доларів США штраф (процентна складова).

На підставі викладеного банк просив стягнути з відповідачів солідарно зазначену заборгованість у розмірі 30 644,04 доларів США, що еквівалентно 648 427 грн 93 коп. та судові витрати.

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що нею повністю сплачено заборгованість по кредиту, про що свідчить відсутність заборгованості по тілу та відсотках. Зазначені обставини також підтверджуються рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 9 листопада 2011 року. Зазначала, що сплатила всі платежі по графіку та не має невиконаних зобов'язань перед банком, який відмовляється видати відповідну довідку про відсутність такої заборгованості. На цій підставі просила визнати договір кредиту та іпотеки припиненими та зобов'язати банк видати довідку про повне погашення кредиту.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 січня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано зобов'язання ОСОБА_4 за договором про іпотечний кредит від 28 березня 2008 року № HEN0GI та додатковою угодою від 29 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № HEN0GI від 28 березня 2008 року припиненими з 18 серпня 2010 року у зв'язку з виконанням їх у повному обсязі.

Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо ненадання ОСОБА_4 довідки про повне погашення кредиту за договором про іпотечний кредит від 28 березня 2008 року № HEN0GI та додатковою угодою від 29 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № HEN0GI від 28 березня 2008 року.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» видати ОСОБА_4 довідку про повне погашення кредиту за договором про іпотечний кредит від 28 березня 2008 року № HEN0GI та додатковою угодою від 29 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № HEN0GI від 28 березня 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суди першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 526, 598 ЦК України, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову та часткове задоволення зустрічного позову.

Судами установлено, що відповідач 18 серпня 2010 року повністю і достроково виконав свої зобов'язання за договором одночасно з повним погашенням кредиту, розрахувавшись станом на вказану дату з усіма нарахуваннями, в тому числі по тілу, відсотках та комісії, яка включає винагороду за резервування ресурсів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку та задовольняючи частково зустрічний позов, суди правильно виходили з того, що відповідач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, достроково погасив кредит, в тому числі винагороду за резервування ресурсів з часу користування кредитом по дату фактичного погашення. В зв'язку з чим у позивача відпала потреба у резервуванні таких ресурсів, і відповідно дії банку по нарахуванню такої винагороди після погашення кредиту є неправомірними, оскільки ним фактично поставлено питання про сплату винагороди за послугу, яка вже не надається.

Встановлення визначеної кредитним договором винагороди за резервування ресурсів обмежується терміном «до повного погашення кредиту», будь-які додаткові умови, що пов'язують дату повного погашення кредиту за графіком його погашення відсутні і тому нарахування такої винагороди повинно здійснюватися до повного погашення кредиту за фактичну кількість днів резервування.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 22 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта