АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-7400 Головуючий у 1-й інстанції - Савлук Т.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

УсикаГ.І.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" через свого представника, Сокуренко Н.В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.59-63).

В суд апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 не з'явився двічі, про місце та час апеляційного розгляду повідомлявся належним чином, однак адресовані йому поштові відправлення з судовими повістками-повідомленнями повернулись за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.81, 86-87), що, враховуючи відсутність заяви ОСОБА_3 про зміну місця проживання та положення ч.1 ст. 77 ЦПК, також є належним повідомленням указаної особи. Враховуючи наведене, заслухавши думку представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника позивача, Олейнік Н.О., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у листопаді 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" пред'явив позов до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором без номера від 21 жовтня 2010 року в розмірі 12 851 грн. 28 коп., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 1 465 грн. 04 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 7 598 грн. 08 коп.; заборгованість за пенею та комісією в сумі - 2 700 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 588 грн. 16 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сторонами при укладанні спірного кредитного договору не дотримано усіх встановлених законодавством необхідних умов для чинності правочину. Суд фактично дійшов висновку про неукладення між позивачем та відповідачем Кредитного договору без номера від 21 жовтня 2010.

З таким висновком суду неможливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до встановленого ст.11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відтак, суд не може встановлювати наявність чи відсутність порушення права без звернення особи, поданого відповідно до вимог процесуального закону.

Оскільки в рамках даної судової справи жодною з сторін не було заявлено вимоги про визнання неукладеним Кредитного договору без номера від 21 жовтня 2010 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3, і останнім не було оспорено чи піддано сумніву надані позивачем на підтвердження заявленого позову письмові докази, районний суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором з підстав неукладення такого договору.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 жовтня 2010 року ОСОБА_3 складена та підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", де зазначено, що відповідач виявляє бажання оформити на своє ім'я платіжну картку, та підтверджує, що ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.5, зворот).

Частиною ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов і правил надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг).

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору кредиту б/н від 21 жовтня 2010 року, ОСОБА_3 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

З вищенаведеного убачається, що позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до умов укладеного між ними Кредитного договору.

Положеннями ст.526, 530, 610 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

З наданого позивачем розрахунку (а.с.3-4, зворот) убачається, що ОСОБА_3, користуючись наданими йому позивачем кредитними коштами, не виконав своїх зобов'язань за договором кредиту б/н від 21 жовтня 2010 року, внаслідок чого станом на 30 вересня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 12 851 грн. 28 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі - 1 465 грн. 04 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 7 598 грн. 08 коп.; заборгованість за пенею та комісією в сумі - 2 700 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована ставка) в сумі - 500 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 588 грн. 16 коп.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем не спростований, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відхилення цього письмового доказу.

Ураховуючи викладене, висновок районного суду про неукладення між сторонами кредитного договору не відповідає обставинам справи та базується на неправильному застосуванні судом норм матеріального права до спірних правовідносин.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову ПАТ КБ "Приватбанк".

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 557 грн. (а.с.36, 72; 1218 грн. + 1339 грн.)

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) заборгованість за Кредитним договором без номера від 21 жовтня 2010 року станом на 30 вересня 2015 року у розмірі 12 851 (дванадцять тисяч вісімсот п'ятдесят одна) гривня 28 копійок, у тому числі: 1 465 (одна тисяча чотириста шістдесят п'ять) гривень 04 копійки - заборгованість за кредитом; 7 598 (сім тисяч п'ятсот дев'яносто вісім) гривень 08 копійок - заборгованість по процентам; 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500 (п'ятсот) гривень - штраф (фіксована частина); 588 (п'ятсот вісімдесят вісім) гривень 16 копійок - штраф (процентна складова), та 2 557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) гривень на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Г. І. Усик