АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: реєстраційна служба головного управління юстиції в м. Києві, про витребування нерухомого майна з володіння у добросовісного набувача та зобов'язання вчини певні дії,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року, -

встановила:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 січня 2016 року в задоволенні названого позову відмовлено.

Скасовано арешт з нежитлових приміщень НОМЕР_1 творча майстерня загальною площею 126,00 кв.м, які розташовані у житловому будинку АДРЕСА_1 накладений ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представники ОСОБА_6 проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2009 року між ТОВ «Солідарність» та ОСОБА_2 укладено Інвестиційний договір №2.

Згідно договору ТОВ БП «Солідарність» зобов'язувалось передати у власність ОСОБА_2 нежитлові приміщення з НОМЕР_1 творча майстерня, загальною площею 126,00 (в літ. А) у житловому будинку АДРЕСА_1 упродовж двох календарних місяців після введення їх в експлуатацію.

29 січня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ БП «Солідарність» складено Акт прийому - передачі нежитлових приміщень.

07 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірних приміщень.

На підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 2011 року ОСОБА_4 відчужив ОСОБА_5 спірні нежитлові приміщення.

04 листопада 2011 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень.

Таким чином останнім набувачем нежитлових приміщень є ОСОБА_6

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просив витребувати у ОСОБА_6 нежитлові приміщення, посилаючись на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном. Зазначає, що вказані обставини підтверджені вироком Апеляційного суду м. Києва від 09 липня 2014 року, за яким ОСОБА_3 та ОСОБА_2 засуджено за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України. Даним вироком підтверджено незаконність заволодіння нежитловими приміщеннями, що розташовані у житловому будинку АДРЕСА_1

Відповідно достатті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно достатті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач не є власником спірних нежитлових приміщень, відтак не має права на витребування майна в порядку ст. 387 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та ОСОБА_2 виникли цивільно-правові відносини на підставі договору доручення, тому саме позивач набув право власності на майно, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені обставини не підтверджені будь-якими допустимими засобами доказування, а наявна в матеріалах справи довіреність за своєю правовою природою не є договором доручення.

Доводи про те, що вироком Апеляційного суду м. Києва від 09.07.2014 року встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 виникли цивільно-правові відносини в частині придбання спірних приміщень, колегія суддів оцінює критично, оскільки підстави набуття права власності на спірне майно ОСОБА_2, в судовому порядку недійсними не визнані.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 13 січня 2016 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук