Справа № 686/7592/16-ц

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Хмельницький міськрайонний суд
в складі : головуючого судді - Салоїд Н.М.,
при секретареві - Лоб І.А.,
за участю представників відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом
ОСОБА_3
до
військової частини польова пошта НОМЕР_1
про поновлення на посаді
в с т а н о в и в :
У квітні місяці 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що відповідно до наказу за № 140 від 30.06.2015 року командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 був прийнятий на роботу на посаду начальника зміни сторожової охорони
Наказом № 57 від 17.03.2016 року його звільнено за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул.
Відповідно до укладеного трудового договору від 30.06.2015 року було укладено трудовий договір за умовами якого погоджено 40 годинний робочий тиждень та він заступав на чергування згідно графіка. Протягом відпрацьованого місяця в нього було по 7-8 чергувань та згідно розрахунку норм тривалості робочого часу ним фактично відпрацьовані надурочні години, який оплачується в подвійному розмірі.
Оскільки оплата за відпрацьований надурочний час не проводилась, надлишок відпрацьованого часу працівники охорони забирали відгулами.
Власник або уповноважений орган не зажадав від нього письмових пояснень щодо відсутності його на робочому місці, не видав копію наказу про звільнення. Таким чином позивач вважає виданий наказ про звільнення незаконним, тому просить поновити її на посаді начальника зміни сторожової охорони.
В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просить їх задоволити. Суду пояснив, що він звільнений безпідставно, і має бути поновлений на посаді начальника зміни сторожової охорони. Не заявляє інших вимог про виплату заробітку за час вимушеного прогулу.
Вважає звільнення незаконним, оскільки фактично він за домовленістю між працівниками зміни залишив місце роботи з метою повернення йому надлишку робочого часу, який він мав відпрацювати у березні, але ще не відпрацював, бо не закінчився календарний місяць. Вказані обставини були відомі і начальнику сторожової охорони ОСОБА_4 , але він про це до відома його 09.03.2016 року. Не мав будь-яких поважних причин на залишення місця служби.
Представники відповідача заявлених вимог ОСОБА_3 не визнали та суду пояснили, що позивач за трудовим договором був прийнятий на роботу начальником зміни сторожової охорони.
ОСОБА_3 не був членом профспілки, оскільки такої у військовій частині не має.
Позивач 09 березня 2016 року о 15 годині самовільно залишив чергування, не ставив до відома про це ні командира військової частини, ні начальника сторожової охорони, тому наказом № 57 від 17 березня 2016 року ОСОБА_3 було правомірно звільнено з посади начальника зміни сторожової охорони за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул.
Заслухавши доводи позивача, заперечення представників відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов є необґрунтованим, і задоволенню не підлягає з наступних мотивів.
Судом достовірно установлено, що відповідно до наказу за № 140 від 30.06.2015 року позивача ОСОБА_3 було прийнято за трудовим договором начальником зміни сторожової охорони до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Означені обставини підтверджуються копією трудового договору б/н від 30.06.2015 року та копією трудової книжки.
За наказом за № 57 від 17 березня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади начальника зміни сторожової охорони за пунктом 4 статті 40 КЗпП України за прогул у зв`язку із відсутністю на роботі більше трьох годин без поважних причин.
Таке рішення роботодавцем було прийнято на підставі рапорту начальника сторожової охорони військової частини п/п 4252 від 09.03.2016 року в 15 годин 30 хвилин стосовно самовільного залишення місця служби начальником зміни сторожової охорони ОСОБА_3 без дозволу чергового частини та погодження з начальником служби сторожової охорони.
Позивач мотивує таке звільнення незаконним, не заперечуючи факту відсутності на робочому місці з 15 години 09 березня 2016 року оскільки в нього не відбирали пояснень з приводу відсутності його на робочому місці 09 березня 2016 року з 15 години, не врахували того, що в його зміну в графік чергувань в цей день був введений додатковий працівник з іншої зміни з метою повернення годин відпрацьованих в надурочний час.
При цьому пояснює, що фактично станом на 09 березня 2016 року у нього перепрацювань не було, вони мали виникнути на кінець березня місяця 2016 року, але так завжди складалося, що працівники їх могли забрати у всякий час. Не мав позивач і поважних причин на відсутність на робочому місці, що сам підтвердив у судовому засіданні.
Однак, як встановлено судом і цього не заперечує сам позивач будь-яких понад нормованих відпрацьованих годин робочого часу як у березні, так і попередніх місяцях 2016 року станом на березень місяць не мав, тому підстав для звільнення його від роботи у визначений графіком час не мав.
Таке звільнення ОСОБА_3 суд вважає правильним, оскільки позивач працював на посаді начальника зміни сторожової охорони з 30.06.2015 року за трудовим договором. Робочий час працівника визначений розділом 3 означеного договору з 40 годинним робочим тижнем відповідно до графіка чергувань на контрольно-пропускному пункті військової частини НОМЕР_3 .
Згідно означеного графіка ОСОБА_3 заступив на чергування 09 березня 2016 року та зміна його закінчувалась о 08 годині 10 березня 2016 року.
Однак судом установлено і цього не заперечує позивач, що о 15 годині 09 березня 2016 року він самовільно покинув робоче місце, при цьому як пояснює ОСОБА_3 не подавав письмової заяви на ім`я командира військової частини або ж начальника сторожової охорони про надання йому відгулу чи наявності для цього поважних причин. Позивач аргументує це тим, що так було прийнято у військовій частині шляхом домовленості із працівниками зміни між собою.
Такі обставини підтверджені і показами свідка ОСОБА_5 з яких вбачається, що позивач ОСОБА_3 не ставив до відома начальника сторожової охорони про залишення робочого місця 10.03.2016 року, не здійснив запис в книзі про здачу чергування. Ніякого перепрацювання робочого часу не було і не могло бути, оскільки був початок березня місяця. ОСОБА_3 відмовився від дачі пояснень щодо поважності причин відсутності на робочому місці 13.03.2016 року коли вийшов на чергування на наступну зміну.
Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він 09.03.2016 року згідно графіка чергувань затвердженого командиром військової частини перепрацювання мало місце за грудень місяць 2015 року, однак за згодою лише начальника охорони можна забрати відгул.
Суд не приймає до уваги та оцінює критично покази свідка ОСОБА_7 щодо наявності перепрацювання робочого часу у кожному календарному місяці роботи, визначеного законом та самовільних дій працівників охорони без повідомлення начальника сторожової охорони чи керівництва військової частини залишення місяця роботи.
Сукупність зібраних доказів підтверджує факт прогулу позивачем ОСОБА_3 09 березня 2016 року з 15 години (відсутності на робочому місці працівника більше трьох годин підряд) без поважних причин.
З наведених підстав позов задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,60,212,215 ЦПК України, статей 50, 232 КЗпП України , суд
в и р і ш и в :
У задоволенні позову ОСОБА_3 про поновлення на посаді начальника зміни сторожової охорони відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з часу його проголошення до Апеляційного Суду Хмельницької області.
Суддя: