Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/522/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Стратович О.В.

секретаря Єпифанович Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно за законом, -

В С Т А Н О В И В :

12.10.2016 року до суду з позовом звернувся позивач, в якому просить суд, визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після померлого 04.01.2016 року батька ОСОБА_3, а саме на житловий будинок із всіма надвірними будівлями по вул.Свято-Миколаївській, 37 в с.Білокоровичі Олевського району Житомирської області, як спадкоємцю першої черги за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що його батько ОСОБА_3, мав у власності зазначений житловий будинок, однак позивачу було відмовлено в оформленні спадщини на будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили право власності на вказане нерухоме майно спадкодавця.

Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Олевського району Житомирської області у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву щодо розгляду справи за відсутності їхнього представника. Позовні вимоги визнають.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки ОСОБА_2 сільської ради Олевського району Житомирської області № 2591 від 30.09.2016 року що забудовником будинку в с. Білокоровичі по вул. Свято-Миколаївській, 37 є ОСОБА_3, який був забудований в 1950 році.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер 04.01.2016 року (а.с.9).

За життя ОСОБА_3, 30.11.2009 року, батько позивача, склав заповіт відносно свого майна, а саме житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться по вул. Комсомольська (Свято-Миколаївська), 37 в с. Білокоровичі, Олевського району Житомирської області на користь свого сина ОСОБА_1, що стверджується копією заповіту зареєстрованого в реєстрі № 295 від 30.11.2009 року секретарем Білокоровицької сільської ради. Заповіт не змінено та нескасовано (а.с.10).

Позивач є сином померлого ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с.28), і на час відкриття спадщини, в шестимісячний строк подав заяву до Олевської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3, (а.с.16).

При зверненні до Олевської державної нотаріальної контори Житомирської області щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_3, позивачу було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів, які б доводили належність майна померлому спадкодавцю, що стверджується відповідною постановою Олевської державної нотаріальної контори від 02.09.2016 року.(а.с.15).

Суд, дослідивши і оцінивши всі докази по справі, прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.1217, 1220 -1222, 1233, 1234, 1235, 1248 ЦК України, з яких слідує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

У статтях 1268 та 1269 ЦК України зазначено також, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як слідує із матеріалів справи, на час побудови і здачі в експлуатацію зазначеного будинку (1950 рік), реєстрація домоволодіння в сільській місцевості здійснювалася у виконкомі сільської ради, про що робився відповідний запис у погосподарській книзі з відкриттям особового рахунку, а реєстрація будинків органами БТІ проводилася лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959 року, та інструкцією Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року.

Таким чином, житловий будинок № 37 по вул. Свято-Миколаївській в с. Білокоровичі, Олевського району Житомирської області, з врахуванням наведених нормативно-правових актів, в органах БТІ зареєстрований не був, оскільки законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ.

Разом із тим, відповідно до Положення про державний нотаріат УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 31.08.1964 року № 941, яке мало чинність до набуття чинності нового Цивільного кодексу України (01.01.2004 р.), слідує, що підтвердженням належності будинку, можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся. Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок (частина будинку) державний нотаріус вимагає правовстановлюючий документ про належність будинку (частини будинку), квартири спадкодавцю, довідку-характеристику бюро технічної інвентаризації, а в місцевостях, де інвентаризація не проводилась, - довідку виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящихся.

Разом з тим відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», слідує, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За таких обставин, належність вказаного нерухомого майна спадкодавця, за його життя стверджується вищевказаною довідкою ОСОБА_2 сільської ради Олевського району Житомирської області № 2590 від 30.03.2016 року, що виписана органом місцевого самоврядування на підставі погосподарських книг, оскільки на час забудови і здачі в експлуатацію житлового будинку № 37 по вул. Свято-Миколаївській в с. Білокоровичі Олевського району Житомирської області інвентаризація нерухомого майна у даному населеному пункті органами БТІ не проводилась, а здійснювалася у виконкомі сільської ради відповідно до погосподарських книг.

Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме будинком № 37 з господарськими приміщеннями по вул. Свято-Миколаївській в с. Білокоровичі Олевського району Житомирської області, а право власності на спадкове майно належне померлому ОСОБА_3 повністю підтверджене, однак позиваці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б доводили належність зазначеного вище спадкового майна померлому ОСОБА_3, суд вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню, так як під час судового розгляду справи було встановлено, що позивач є сином померлого ОСОБА_3, який своє майно заповідав позивачу ОСОБА_1, і у звязку з чим позивач має право, як спадкоємець за заповітом на спадкування всього належного спадкодавцю ОСОБА_3 майна.

На підставі викладеного та керуючись: ст.ст.1217, 1220 -1222, 1233, 1234, 1235, 1248 ЦК України, ст.ст.1,3,10,11,15,57,60,88,212-215,217 ЦПК України, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок», суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Олевського району Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, право власності на спадщину за заповітом після померлого 04 січня 2016 року батька ОСОБА_3, яка складається із житлового будинку, збудованого і зданого до експлуатації в 1950 році та господарських будівель і споруд, що розташовані по вул. Свято-Миколаївській, 37 в с. Білокоровичі Олевського району Житомирської області.

Рішення може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. А особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4