14 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олексіївни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від
28 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від
28 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О. (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 27 лютого
2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є
ПАТ «КБ «Надра») було укладено кредитний договір № 40/П/13/2008/840, за умовами якого позичальнику ОСОБА_5 було надано кредит в розмірі 16 178,22 дол. США зі сплатою процентів за користування коштами, а ОСОБА_6 зобов'язалася відповідати перед банком як поручитель за належне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.
Позивач вказував, що відповідачі своїх зобов'язань зі сплати коштів не виконували, внаслідок чого станом на 16 червня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 28 337,38 дол. США та 209 449 грн 99 коп. пені, які позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 337,38 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 607 803 грн 08 коп. та пеню в розмірі 104 725 грн, всього стягнуто 712 528 грн 08 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

28 грудня 2015 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в новій редакції, згідно якої позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2008 року № 40/П/13/2008/840 в розмірі

28 337,38 дол. США, яка складається із: непогашеного кредиту в розмірі 14 650,37 дол. США, несплачених відсотків за кредитом в розмірі

13 687,01 дол. США та 209 49 грн 99 коп. пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.О. просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник порушив умови кредитного договору, проте банком було пропущено встановлений законом строк звернення до поручителя із вимогою про стягнення з останнього заборгованості, у зв'язку із чим порука ОСОБА_6 є припиненою.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та викладаючи резолютивну частину рішення суду першої інстанції в новій редакції, в якій в задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_6 відмовлено, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк звернення з вимогою до поручителя ОСОБА_6

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду апеляційної інстанції фактично скасовано повністю рішення суду першої інстанції, а тому судом касаційної інстанції рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 27 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та відповідачами було укладено кредитний договір № 40/П/13/2008/840, за умовами якого позичальнику ОСОБА_5 було надано кредит в розмірі 16 178,22 дол. США зі сплатою процентів за користування коштами, а відповідачка ОСОБА_6 зобов'язалася відповідати перед банком як поручитель за належне виконання позичальником зобов'язань за цим кредитним договором у повному обсязі.

Банк надав позичальнику кредит з терміном погашення по 18 лютого 2015 року.

Відповідно до п.2.2.1 вказаного договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. 1.1.3.1 цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок НОМЕР_1 у порядку, передбаченому п. 2.2.5 цього договору, шляхом сплатимінімально необхідного платежу, розмір якого складає 311,39 дол. США.

Згідно п. 2.2.3 договору, позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту щомісячно до 18 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором.

Згідно із п. 3.2 договору, поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Відповідачі своїх зобов'язань щодо повернення коштів не виконали, через що станом на 16 червня 2015 року за ними рахується заборгованість у розмірі 38 102,49 дол. США, яка складається із: 14 650, 37 дол. США суми непогашеного кредиту та 13 687,01 дол. США несплачених відсотків за кредитом, та 209 449, 99 грн пені.

Крім того, судом встановлено, що останній платіж на погашення кредиту було внесено 25 серпня 2011 року. Разом з тим, установлено, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо наявності будь-яких вимог чи претензій з боку банку до відповідачів щодо погашення заборгованості до пред'явлення позову у 2015 році.

Поряд з цим, ОСОБА_6 у своїх запереченнях на позов вказувала на те, що порука за цим кредитним договором припинена, оскільки порушення позичальником свого зобов'язання відбулося ще у 2011 році, а тому, на її думку, банк пропустив встановлений законом строк для пред'явлення до неї як до поручителя вимоги про стягнення цього боргу.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники,якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців : від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною г третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, оскільки встановив, що останній платіж за кредитним договором боржником було внесено 25 серпня 2011 року, з позовом до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 (поручителя) банк звернувся в червні

2015 року, а тому висновок суду про пропущення строку звернення з вимогою до поручителя є вірним та відповідає обставинам справи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової ІриниОлексіївни відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 28 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 в справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік