УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-7120/10

Провадження № 2-п/638/305/16

26.12.2016 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2010 року по цивільній справі №2-7120/10 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по теплопостачанню й гарячому водопостачанню,-

ВСТАНОВИВ:

22.12.2016 року заявник звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2010 року по цивільній справі №2-7120/10 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по теплопостачанню й гарячому водопостачанню.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статті 229 ЦПК України, а саме: відповідно до вимог частини 6 статті 229 ЦПК України, до заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 275 (двісті сімдесят пять) грн. 60 коп.

Разом з цим, із заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що заявник просить звільнити від сплати судового збору, посилаючись на складний майновий стан.

Частиною 3 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, може зменшити розмір належних до оплати судових втрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Суд вважає, що причини, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору.

З огляду на зміст заявлених вимог, обов'язковість сплати судового збору та те, що заявником не зазначено підстав та не надано належних доказів для звільнення від сплати судового збору, суд не знаходить підстав для задоволення заяви. До того ж заявник не відноситься до жодної категорії осіб, зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», які звільняються від сплати судового збору.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України «Про судовий збір», з власної ініціативи.

Так як на стадії вирішення питання про відкриття провадження норма щодо покладення судових витрат на іншу сторону не застосовується, а відомостей про майновий стан позивач не надав, підстави для звільнення від сплати судового збору з подальшим стягненням його з відповідача відсутні.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, встановлений судом визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

У заяві не вказані обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, що не відповідає вимогам пунктів 3, 4 частини 2 статті 229 ЦПК України.

Крім цього, відповідно до частини 4 статті 229 ЦПК України, до заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю осіб, які беруть участь у справі, та копії всіх доданих до неї матеріалів.

Згідно частини 7 статті 229 ЦПК України, до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються правила статті 121 ЦПК України.

Керуючись ст.121 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.10.2010 року по цивільній справі №2-7120/10 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по теплопостачанню й гарячому водопостачанню - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви в строк, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання ухвали.

Роз'яснити заявнику, що у випадку не усунення зазначених вище недоліків заява вважатиметься неподаною та буде повернено.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: