РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа - виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28.09.2006 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір іпотеки №0/0/2/3 за вказаним договором було передано в іпотеку нерухоме майно - житлове приміщення, квартиру за адресою: АДРЕСА_1. На момент укладання договору вона проживала з малолітньою донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитині на момент укладення спірного правочину було 4 роки, за адресою: АДРЕСА_1. З травня 2006 року її донька відвідувала навчальний дошкільний заклад №384, що підтверджується довідкою №38 від 20.11.2015 року, який адміністративно відноситься до адреси проживання та знаходиться у 0,2 км. Від їхнього місця проживання. З травня 2006 року дитина надглядається у лікарні за місцем проживання, що підтверджується відповідними виписками та аналізами за період з квітня 2006 по вересень 2006 року. Та обставина, що до 28 серпня 2006 року у квартирі за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано її місце проживання, про що є відмітка у паспорті та підтверджується довідкою, яку було надано в момент укладення спірного правочину нотаріусу та представнику ПАТ «УкрСиббанк» та повідомлено про наявність малолітньої дитини, не вплинула на реєстрацію спірного правочину, та було повідомлено позивачу, що ніякого дозволу органів опіки для укладання зазначеного договору іпотеки не потрібно. Так як вказаний іпотечний договір був укладений без відповідної попередньої згоди органу опіки та піклування, що суперечило інтересам малолітнього і привело до порушення його права на житло, позивач просить визнати недійсним договір іпотеки №0/0/2/3 від 28 вересня 2006 року, посвідчений 28 вересня 2006 року приватним нотаріусом Кухтіною В.В. зареєстрований в реєстрі за №8275; зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіну В.В. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки №0/0/2/3 від 28 вересня 2006, а саме: нерухоме майно, квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на правах власності.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Представник третьої особи вважав позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Вислухавши осіб що з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 28.09.2006 року між ПАТ «УкрСибБанк» та ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) був укладений договір іпотеки №0/0/2/3.

Відповідно до п.1.4, 1.5 іпотечного договору в іпотеку передане нерухоме майно квартира, реєстраційний номер 14603141, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке є власністю іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., за реєстром №8267, зареєстрованого в реєстрі правочинів 28.09.2006 року, реєстраційний №2950758.

Право власності за адресою АДРЕСА_1 набуте позивачем за договором купівлі-продажу за реєстровим №8267 від 28.09.2006 року посвідченому належним чином та внесеного до реєстру прав власності. До вказаного договору було укладено попередній договір купівлі-продажу від 18.09.2006 року, зареєстрований належним чином за домовленістю сторін та завірений нотаріусом.

Як вбачається з матеріалів справи на момент укладення договору іпотеки позичальник ОСОБА_4, була незаміжня і замовчала перед кредитором про наявність у неї малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2. Даний факт підтверджується власноруч написаною заявою позичальника про необхідність отримання кредиту що містяться в матеріалах кредитної справи (заява на отримання кредиту) відповідно до якої ОСОБА_4 у п.2.6. заявки не зазначила, що має дитину, вона залишила пусті графи, повідомивши лише про те що у шлюбі вона не перебуває.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, у справі №6-384цс15 від 30.09.2015 року, Верховний Суд України висловив правову позицію відповідно до якої: власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочин, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством та які застосовуються органами опіки та піклування.

Чинним законодавством визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) чи організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (ст.29 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків.

Відповідно до ч.3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Тому, на час укладання іпотечного договору законні права та інтереси малолітньої дитини ОСОБА_2 не могли бути порушеними та не порушувалися, оскільки вона не мала майнових прав відносно забезпеченої договором іпотеки нерухомості, отже укладання такого договору дозволу органу опіки та піклування не потребує.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Фактично право власності на предмет іпотеки - квартири розташованої у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.09.2006 року, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., реєстр №8267. Тож право користування за взаємною згодою вказаною нерухомістю мають члени родини власника майна, якщо вони проживають спільно.

Відповідно до ст.ст. 17,18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків.

Згідно з положенням ч.4, ч.5 сит. 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Згідно зі ст. 9 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімьї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не мала і не має права власності на квартиру розташовану у АДРЕСА_1. вона набула право користування житлом, - зазначеною квартирою, як члени сімьї власника відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Крім того, згідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як вбачається із вказаного іпотечного договору, він був підписаний його сторонами, і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Отримавши у банка грошові кошти, позичальник погодився з умовами даного договору та здійснював платежі згідно його умов. Будь-які докази того, що в момент його укладання не були додержані вимог ст.203 ЦК України суду не надані, вимог про визнання недійсним кредитного договору з наведених підстав не заявлялось.

З урахуванням викладеного, суд вважає ОСОБА_1 в позові до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору іпотеки, - відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", третя особа - виконавчий комітет Шевченківської районної у м.Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева