Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 2/431/490/13
Провадження № 22ц/782/393/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Дронської І.О.

суддів: Єрмакова Ю.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря Попової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 травня 2013 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, посилаючись на те, що 31.08.2012року померла його тітка ОСОБА_4, яка була двоюрідною сестрою його матері ОСОБА_5, яка померла 11.01.2006року. Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю) №147 рілля площею 7,44га, земельної частки сільськогосподарські угіддя (багаторічні насадження, сіножаті, пасовища) площею 1,05у.к.га, земельної ділянки (паю) № 191 ріллі площею 7,84га. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем за законом першої черги є її донька ОСОБА_2 відповідач у справі, яка не бажає приймати спадщину після смерті матері. Він є спадкоємцем за законом на підставі ст..1265 ЦК України. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 та користується вказаними земельними ділянками. Підстави звернення до суду із зазначеним позовом є необхідність узаконення свого права на спадкове майно. Просив визнати за ним ОСОБА_3 право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_4, померлою 31.08.2012року на земельну ділянку (пай) №147 рілля площею 7,44га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ ЛГ № 060462 від 22.08.1997року за реєстраційним номером 85; земельну частку сільськогосподарські угіддя (багаторічні насадження, сіножаті, пасовища) площею 1,05у.к.га, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛГ № 0070107 від 17.02.1997року за реєстраційним номером 217; земельну ділянку (пай) № 191 ріллі площею 7,84га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 275736 від 01.10.2007року за реєстраційним номером 10.

У подальшому, 23.05.2013року, позивач уточнив позовну заяву та просив суд також встановити факт того, що він, ОСОБА_3 є племінником ОСОБА_4, яка померла 31.08.2012року, оскільки він бажає прийняти спадщину після смерті тітки, але підтверджуючі родинні стосунки між ним та ОСОБА_4 документи відсутні, встановлення якого необхідно для оформлення спадщини, а також визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на зазначені у первісній позовній заяві земельні ділянки.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 23.05.2013року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі.

Встановлено, що ОСОБА_3 є племінником ОСОБА_4, яка померла 31.08.2012року.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 31.08.2012року, на земельну ділянку (пай) № 191 ріллі площею 7,84га, вартістю 148189,32грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КСП «Світле», Старобільського району, належну померлій ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 275736 від 01.10.2007року за реєстраційним № 10; земельну ділянку (пай) №147 рілля площею 7,44га, вартістю 164038,50грн. надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель КСП «Світле», Старобільського району, належну померлій ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ ЛГ № 060462 від 22.08.1997року за реєстраційним № 85; на земельну частку (пай) розташовану на території Світлівської сільської ради, що знаходиться в спільній частковій власності власників земельних паїв земель КСП «Світле», Старобільського району сільськогосподарські угіддя (багаторічні насадження, сіножаті, пасовища) площею 1,05 умовних кадастрових гектарів, вартістю 3679,97грн., належну померлій ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛГ № 0070107 від 17.02.1997року за реєстраційним № 217.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, прийняття рішення без належних доказів, допуск ОСОБА_6, як її представника до участі у справі на підставі її довіреності на оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_4, що виключає участь ОСОБА_6, як її представника, у судовому засіданні та прийняття судом від не уповноваженої особи заяв про визнання позову та розгляд справи за відсутністю представника, у той час як її, як відповідача, про розгляд справи суд взагалі не повідомляв; про родинні стосунки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їй нічого не відомо, остання ніколи не була їхньою родичкою, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити за необґрунтованістю.

Позивач та відповідач ( апелянт), яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, у тому числі й телеграмою, в судове засідання не зявились, заяв щодо відкладення розгляду справи, призначеного на 06.07.2016року від останніх не надійшло.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін за участю представника апелянта.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування

норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_3 народився 02.01.1958 року і його батько ОСОБА_7, мати ОСОБА_8 11.01.2006року ОСОБА_8 померла. З письмових пояснень свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_4, яка померла 31.08.2012року доводиться ОСОБА_3 тіткою по лінії його матері, двоюрідною сестрою ОСОБА_8, померлої 11.01.2006року та відповідач ОСОБА_2 доводиться ОСОБА_3 троюрідною сестрою.

31.08.2012року померла ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4 залишилась спадкове майно: земельна ділянка (пай) №147 рілля площею 7,44га, земельна частка сільськогосподарські угіддя (багаторічні насадження, сіножаті, пасовища) площею 1,05у.к.га, земельна ділянка (пай) № 191 ріллі площею 7,84га.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на те, що факти, викладені у позовній заяві на обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами та сумніву у суду не викликають та визнані відповідачем у справі та прийшов до висновку про те, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, адже до нього він дійшов поспішно, без належного дотримання норм матеріального і процесуального права, без належного зясування дійсних обставин справи, оцінки доводів позивача і наданих останнім доказів, визначення юридичної природи спірних правовідносин і закону, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_3 останній просив суд встановити факт того, що він є племінником ОСОБА_4, яка померла 31.08.2012року та визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_4, померлої 31.08.2012року на земельні ділянки, які належали останній за життя та входять до складу спадщини та обґрунтовував свої вимоги тим, що спадкоємець першої черги, донька померлої ОСОБА_4 ОСОБА_2, відповідач у справі, не бажає приймати спадщину, тому він, як спадкоємець за законом на підставі ст..1265 ЦК України, фактично прийняв спадщину після смерті тітки, але для оформлення спадщини йому необхідно встановити факт родинних стосунків з тіткою, при цьому у своїй позовній заяві ОСОБА_3 зазначена адреса відповідача: с.Світле, Старобільського району, Луганської області, вул..Комсомольська,7 та зазначено представника відповідача: ОСОБА_6, яка мешкає за тією самою адресою, що й відповідач, а.с.2.

Але, у порушення вимог ч.3 ст.122 ЦПК України, суд першої інстанції не перевірив місце перебування та проживання відповідача та не звернув уваги на те, що відповідно до довіреності ОСОБА_2 остання зареєстрована та мешкає за адресою: РФ, м.Невтеюганськ, Тюменської обл.., Ханти-Мансійського автономного округу-Югра, мікрорайон7, буд.35,кв..1, а.с.20, що потягло за собою порушення прав відповідача, передбачених ст.ст.27,31 ЦПК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 не була повідомлена про наявність позову, судовий розгляд та вирішення справи судом.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на наявну у матеріалах справи копію паспорта ОСОБА_2, громадянки РФ, місце проживання якої зареєстровано відповідно на території Ханти-Мансійського автономного округу-Югра, РФ, а.с.8.

Як вбачається з описової частини оскаржуваного рішення відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, у своїй письмовій заяві позов визнала у повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності. Також, у судове засідання не зявилась і представник відповідача ОСОБА_6, яка у своїй письмовій заяві позов визнала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності.

За доводами апеляційної скарги апелянт ОСОБА_2 не надавала ОСОБА_6 повноважень щодо представництва її інтересів, як відповідача, по даній справі, довіреність, яка була прийнята судом першої інстанції як посвідчення повноважень ОСОБА_6, як її представника у суді, була видана для оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_4 і подальшого оформлення цієї спадщини у встановленому законом порядку, що виключає залучення ОСОБА_6 до справи та представництво у суді інтересів ОСОБА_2, на що суд першої інстанції не звернув уваги та безпідставно прийняв від ОСОБА_6 заяви про визнання позовних вимог ОСОБА_3

Колегія суддів вважає обґрунтованими зазначені доводи.

Як вбачається з тексту довіреності, на підставі якої ОСОБА_6 була допущена судом першої інстанції до участі у справі як представник відповідача ОСОБА_2, довіреність від 08.12.2012року була видана ОСОБА_2 ОСОБА_6 для оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_2 ОСОБА_4 та нотаріальна посвідчена нотаріусом Нефтеюганського нотаріального округу Ханти-Мансійського автономного округу-Югри, Тюменської області із реєстрацією у реєстрі за № 5Д-3082, а.с.20.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначену обставину та безпідставно прийняв спірну довіреність як посвідчення повноважень ОСОБА_6 для участі у справі як представника ОСОБА_2, та, у подальшому, прийняв від ОСОБА_6 заяву про визнання позову у повному обсязі та відмову від апеляційного оскарження рішення, а.с.19, та при вирішенні справи керувався ч.4 ст.174 ЦПК України, щодо визнання відповідачем позову, що потягла за собою порушення норм матеріального та процесуального права.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у зазначеному спорі є факт смерті ОСОБА_4, відкриття спадщини після смерті останньої та склад спадщини, наявність права ОСОБА_3 на спадкування відповідно до ст..1265 ЦК України, з урахуванням положень ст.. 1258 ЦК України, у т. ч. й неприйняття або відмова від прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_2, як спадкоємцем першої черги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту смерті ОСОБА_4 та наявності спадкового майна, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, а.с.5 та державними актами на право приватної власності ОСОБА_4 на землю, а.а.с.10,11, витягами з технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_4, власника сертифікатів на право на земельну частку (пай) земель КСП «Світле» Старобільського району Луганської області, а.а.с.12,13.

Але, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_3 не доведено, що відповідач ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги після смерті ОСОБА_11, не бажає приймати спадщину та, з цих підстав, наявність у позивача права на спадкування як спадкоємця наступної пятої черги, на підстав ст.. 1265 ЦК України, оскільки зазначені доводи спростовуються виданою ОСОБА_2 довіреністю від 08.12.2012року щодо здійснення останньою права на спадщину після смерті матері ОСОБА_4, через представника, яка була видана до спливу 6-місячного строку з часу відкриття спадщини та нотаріально посвідчена, а.с.20.

Також, за доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 наполягає на своєму намірі щодо реалізації права на спадщину після смерті матері ОСОБА_4.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст..1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст..1259 цього Кодексу.

На підставі зазначеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання за останнім права приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті тітки ОСОБА_4 на земельні ділянки та земельну частку.

Щодо позовної вимоги в частині встановлення факту, що позивач ОСОБА_3 є племінником ОСОБА_4, яка померла 31.08.2012року, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цієї вимоги з наступних підстав.

Факти, що мають юридичний характер це факти, з якими закон повязує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

У судовому порядку встановлюються юридичний факт, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Звертаючись до суду із позовною заявою в частині встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_4, яка померла 31.08.2012року, позивач ОСОБА_3 посилалась на те, що встановлення цього факту необхідно їй для реалізації права на спадщину після смерті ОСОБА_4, як спадкоємця за законом, відповідно до ст..1265 ЦК України, оскільки спадкоємець першої черги відповідач ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини.

Враховуючи те, що позивачем не доведено як факт відмови ОСОБА_2, як спадкоємця першої черги, від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4, остання здійснила дії, що свідчать про намір реалізації права на спадщину після смерті матері та у встановленому законом порядку від прийняття спадщини не відмовлялась, а також положення ч.2 ст 1258 ЦК України щодо наявності обовязкових підстав для можливості спадкування за законом спадкоємцями наступних черг, які позивачем не доведені, а також враховуючи наявність встановлених колегією суддів підстав для відмови у визнанні за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки (паї) та земельну частку, як спадкоємця пятої черги, колегія суддів вважає, що встановлення юридичного факту родинних відносин ОСОБА_3 та спадкодавця ОСОБА_4 не породжує для останнього юридичних наслідків щодо спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення були неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, суд вважав встановленими недоведені позивачем обставини, що мають значення для справи, що стало причиною невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенню норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.

Керуючись ч.3 ст.209, ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 23 травня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий

Судді: