Провадження № 2/235/115/17
Справа № 235/7077/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі ПАТ «ПУМБ») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області (далі ВПВС) про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № НОМЕР_1 (далі Кредитний договір), відповідно до якого позивач зобовязався надати ОСОБА_1В кредит у розмірі 5.000.000 грн., а позичальник зобовязався використати його за цільовим призначенням, сплатити позивачу проценти за користування кредитом та повернути кредит в часинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 08/27-364 від 10 червня 2008 року (далі - Договір іпотеки), предметом якого є нерухоме майно, а саме будівля магазину будівельних матеріалів загальною площею 1432,8 кв.м. за адресою: м. Донецьк, вулиця Краснооктябрьська (Червоножовтнева), будинок 16. Предмет іпотеки є власністю ОСОБА_1

30 січня 2013 року позивачем було отримано рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором, отримані виконавчі листи про стягнення заборгованості за Кредитним договором на суму 8.505.659,04 грн. та відкрито виконавче провадження за № ВП 36830590.

Копії постанови про накладення арештів банк не отримував, про арешт дізнався з Інформаційної довідки № 52181280 від 27.01.2016р.

10 листопада 2014 року вищевказаний виконавчий лист було повернуто стягувачеві за п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із встановленою законом заборони щодо звернення стягнення н майно чи кошти боржника.

На підставі вищевикладеного позивач вважає, що вирішити питання про зняття арешту в позасудовому порядку неможливо.

Виходячи з положень ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Таким чином, у разі зняття арешту, яким було забезпечено виконання зобовязання, права стягувача не порушуються. Отже, не дивлячись на повернення виконавчого листа стягувачу, заборона відчуження майна, належного ОСОБА_1, діє, яка навпаки порушує права позивача, враховуючи, що стягнення за виконавчим листом вже не проводяться і виконавче провадження є завершеним відповідно до ст.30 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що діями ВПВС порушуються його права та охоронювані законом інтереси, оскільки в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Посилаючись на ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту, п.4 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», п.16 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 26.12.2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», позивач просив звільнити з-під арешту майно, що належить ОСОБА_1 та перебуває в іпотеці ПАТ «ПУМБ», а саме будівлю магазину будівельних матеріалів загальною площею 1432,8 кв.м. за адресою: м. Донецьк, вулиця Краснооктябрьська (Червоножовтнева), будинок 16. Предмет іпотеки є власністю ОСОБА_1

Представник позивача в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримала заяву, просила справу розглянути за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, в судове засідання не зявився, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецької області надав письмові заперечення проти прозову, просив справу розглянути за відсутність його представника.

В запереченнях проти позову відповідач посилається на те, що у ВПВС перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/255/581/2013, виданого Ворошиловським районним судом м. Донецька 15.02.2013р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь Пат «ПУМБ» заборгованості в сумі 8.505.659,04 грн.

27.02.2013р. державним виконавцем на підставі статей 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та її копії направлено сторонам.

18.03.2013р., керуючись ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

10.11.2014р. постановою державного виконавця відділу виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку з тим, що Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

07.11.2014р. розпорядженням КМУ № 1085-р було затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться.

Подальше проведення виконавчих дій неможливо у звязку з тим, що матеріли виконавчого провадження перебувають на території, на якій на даний час проводиться активна фаза АТО, а ВПВС переміщено на територію, підконтрольну українській владі.

18.03.2013р. в процесі примусового виконання виконавчого провадження ВП № 36830590 державним виконавцем відповідно до положень ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 850.565,90 грн.

Відповідно до ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження.

Виконавчий збір за вказаною постановою не стягнуто, таким чином, підстави для зняття арешту відсутні. Стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій надходять до Державного бюджету України.

Зняття арешту з іпотечного майна фактично надає позивачу можливість реалізувати предмет іпотеки без участі органів державної виконавчої служби та ухилитися від сплати виконавчого збору в розмірі 10% від суми коштів, які надійдуть від реалізації іпотечного майна. Оскільки на сьогоднішній день існує чинна постанова про стягнення виконавчого збору, то ухилення від сплати виконавчого збору завдає суттєвої матеріальної шкоди у розмірі 850.565,90 грн. Державному бюджету України.

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не є власником арештованого майна, на який накладено арешт, а лише отримав право стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. З огляду на вищенаведене позов ПАТ «ПУМБ» про зняття арешту з предмету іпотеки є необґрунтованим, оскільки права банка як іпотеко держателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог. На підставі наведеного ВПВС просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

10 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 08/364, за умовами якого Банк зобовязувався видати Позичальнику кредит в сумі 5.000.000 грн. на споживчі цілі зі строком повернення до 9 червня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом за строковою заборгованістю в розмірі 19,9% річних, процентів за безпідставне користування кредитом за строковою заборгованістю 24,9%, а Позичальник зобовязувався повернути кредит і сплатити проценти (а.с.5, 6).

В забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 10 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 08/27-364, за умовами якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку обєкт нерухомого майна будівлю магазину загальною площею 1432,8 кв.м., розташовану за адресою: м. Донецьк, вулиця Краснооктябрьська (Червоножовтнева), будинок 1 «б» (а.с.7-10).

Згідно статуту ПАТ «ПУМБ» в новій редакції, затвердженого Загальними зборами акціонерів (протокол № 67 від 27.10.2014р.), погодженого НБУ 23.12.2014р., ПАТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ «Донгорбанк» внаслідок реорганізації ПАТ «Донгорбанк» шляхом приєднання до Банку згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку (протокол № 59 від 15 липня 2011 року) та згідно рішення єдиного акціонера ПАТ «Донгорбанк» (рішення 2/2011 від 15 липня 2011 року) (а.с.27, 28).

Заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 10 січня 2013 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 08/364 від 10.06.2008р. в сумі 8.505.659,04 грн. та судові витрати в сумі 3.219 грн. (а.с.11-13).

15 лютого 2013 року Ворошиловським районним судом м. Донецька був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 08/364 від 10.06.2008р. в сумі 8.505.659,04 грн. (а.с.14).

27 лютого 2013 року головним державним виконавцем ВПВС ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження ВП № 36830590 з виконання виконавчого листа № 2/255/581/2013, виданого 15.02.2013р. Ворошиловським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 8.505.659,04 грн., боржнику запропоновано добровільно виконати вимоги виконавчого документа у семиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження та органу, який видав виконавчий документ (а.с.15).

Постановою головного державного виконавця ВПВС ОСОБА_2 від 18 березня 2013 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/255/581/2013, виданого 15.02.2013р. Ворошиловським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості в сумі 8.505.659,04 грн., для забезпечення реального виконання рішення накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 8.505.659,04 грн., заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу (а.с.16).

Постановою головного державного виконавця ВПВС ОСОБА_2 від 10 листопада 2014 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку зі встановленням законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника (а.с.20-25).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-Х1У в редакції, діючої на час накладення арешту, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Частиною 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-Х1У передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-Х1У у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна

арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не

пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та

органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова

про накладення арешту на майно боржника.

Згідно ч.1 ст.572 ЦК України, ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.575 ЦК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом.

Виходячи з аналізу вищезазначених нормативно-правових актів, суд приходить до висновку про те, що позивач не має правових підстав для звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна, оскільки він не є його власником і не може стати власником шляхом зняття арешту з цього майна, а лише шляхом звернення стягнення на це майно шляхом дотримання встановленої законодавством процедури.

Необхідно відмітити, що зняттю арешту з майна боржника в порядку, передбаченому ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», повинно передувати визнання за позивачем права власності на це майно судом, а такого способу захисту порушених прав як «звільнення майна з-під арешту» взагалі не передбачено діючим законодавством України.

На підставі наведеного в задоволенні позову необхідно відмовити.

Крім того, за змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-Х1У, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та

інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути

оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження

(крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо

підпорядкований державний виконавець, або до керівника

відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до

суду.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, як випливає із указаних норм випливає, що сторона виконавчого провадження у разі незгоди з рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця має право оскаржити їх в порядку, передбаченому цивільно-процесуальному законодавстві, тобто звернувшись до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Таким чином, позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що передбачений цивільним законодавством, що також є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ст.ст.50, 52, 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. № 606-Х1У, ст.ст.572, 575 ЦК України, ст.1 Закону України «Про заставу», ст.1 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст.15, 16, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_1, відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області про звільнення майна з-під арешту відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.В. Назаренко