Справа № 369/7474/16-ц
Провадження № 2/369/3381/16
РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

при секретарях Прикмета І.П., Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що він ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (далі - Відповідач 1) познайомилися 02.05.2006 року.

З вересня 2007 р. Позивач та Відповідач 1 почали спільне сумісне проживання однією сімєю, ведення спільного господарства.

Під час романтичних до сімейних відносин та незадовго до початку спільного проживання однією сім'єю, а саме 19.01.2007 р. Відповідач 1 придбала у кредит квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Формальна, вказана у договорі ціна квартири на момент придбання була еквівалентом 86 000 (вісімдесят шість тисяч) доларів США. Ця формальна ціна була умисно завищена з метою отримання більшої суми кредиту, оскільки банком видавався кредит не у сумі 100% вартості майна, а лише за умови мінімум 15-20% сплати ціни позичальником. Реальна вартість «Квартири» складала суму 78 000 доларів США.

Кредит для придбання квартири було отримано у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, що станом на 19.01.2007 р. за офіційним курсом НБУ (5,05) складало суму 303 000 гривень.

Вказаний кредит на купівлю «Квартири» було отримано у відділенні № 903 «Укрсиббанку» за адресою вул. Шота Руставелі 38.

Станом на 01 жовтня 2007 року (у вересні Позивач та Відповідач 1 почали проживати спільно). Відповідачем 1 особисто, не у сім'ї, було виплачено суми кредиту на «Квартиру» (а отже оплачено вартість «Квартири») лише у сумі 3 915 (три тисячі девятсот п'ятнадцять) доларів США, що станом на 01 жовтня 2007 року за курсом НБУ 5,05 грн. за 1 долар США складало 19 770 гривень.

На момент початку спільного проживання однією сім'єю Позивача та Відповідача 1: загальний борг по кредиту на «Квартиру» складав 56 085 доларів США, «тіло» кредиту - вартість «Квартири», було погашено на суму 3 915 доларів США.

З початку створення сім'ї (початку спільного проживання сім'єю без реєстрації шлюбу) Позивач та Відповідач 1 разом почали проживати у «Квартирі», але за вказаним місцем проживали лише декілька місяців.

У звязку з початком фінансової кризи у 2007 році для оплати кредиту та відсотків по кредиту (приблизно 370 доларів США у місяць) Позивач та Відповідач 1 змушені були переїхати у березні 2008 року проживати до батьків Позивача за адресою: АДРЕСА_2.

Приблизно з березня 2008 р. Позивач та Відповідач 1 здавали «Квартиру» у оренду, а отримані платежі у сумі 2000 грн. використовувались для погашення кредитного боргу.

До кінця 2003 року сімя Позивача та Відповідача 1 проживати таким чином разом із батьками позивача.

Наприкінці 2008 року Відповідач 1 у звязку із своєю професією та родом занять отримав можливість проживати безкоштовно у іншій квартирі за адресою: м Київ, АДРЕСА_3. У грудні 2008 року Позивач та Відповідач 1 переїхали у вказану квартиру та проживали у ній до лютого 2014р, тобто до моменту руйнування сімї.

Позивач та Відповідач 1 одружились 19.11.2011 р.

На момент одруження: загальний борг по кредиту на квартиру складав 40 184 доларів США; «тіло» кредиту, тобто вартість квартири було погашено на суму 19 816 доларів США.

Враховуючи значний залишок кредиту, сімя Позизача та Відповідача 1 змушені були виплачувати дуже великі відсотки за користування кредитом, що навіть значно перевищували сплату «тіла» кредиту. Тому було прийняте рішення про пошук можливостей погашення кредиту достроково, зокрема шляхом позичення коштів.

Домовленість по запозиченню коштів була знайдена в колі рідних позивача, а саме:

-у брата Позивача - ОСОБА_5 - позичено 22 000 доларів США;

-у батьків Позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - було позичено 13 000 доларів США.

Звісно ж Відповідачем 1 не було підписано письмових документів про позику цих коштів, але це були джерела збільшення виплат по тілу кредиту на «Квартиру».

Порядок одержання позичених коштів та спрямування їх на погашеная кредиту за «Квартиру»: 03.03.2012 р. одержано позику та погашено кредит у сумі 22 000 доларів США, залишок по кредиту 17 500 доларів США;30-31.07.2012 р. одержано у позику та погашено кредит усумі 11 000 доларів США, залишок по кредиту 5 415 доларів США,16.08.2012 р. одержано у позику та погашено кредит у сумі 2 000 доларів США,

За час сумісного проживання сім'єю та шлюбу Позивача та Відповідача 1 до банку «Укрсиббанк» по кредиту за квартиру було виплачено: тіло кредиту 56 085 доларів США, відсотків приблизно 25 000 доларів США.

Після повного погашення кредиту, за період подальшого проживання у шлюбі до 20.11.2013 р. сумісно було повернуто позичені кошти у розмірі 24 000 доларів США. На даний момент ще залишився борг 6 900 доларів США. батькам Позивача.

У лютому 2014 року без жодних відомих Позивачу причин, Відповідач 2 повідомила Позивача, що вона незадоволена шлюбом та бажає розійтись і почала проживання окремо.

Впродовж 2014-2015 р. Позивач намагався налагодите стосунки, зберегти сім'ю, але це не вдалося.

Приблизно у кінці жовтня Позивач дізнався, що Відповідач 1 без згоди Позивача, без жодних попереджень 28.09.2015 року продала «Квартиру» невідомій Позивачу особі ОСОБА_8.

Таке відчуження Відповідачем 1 спільного майна - «Квартири» - стало можливе саме тому, що формально «Квартира» була оформлена на Відповідача 1 до моменту укладення шлюбу. Тому нотаріус під час продажу не вимагала у Відповідача 1 згоди іншого співвласника - Позивача.

Наскільки відомо Позивачу, Відповідач 1 продовжує проживати у «Квартирі», а продаж вчинила формально на свою знайому особу лише для ускладнення Позивачу захисту прав Позивача, для уникнення поділу спільного майна - «Квартири».

13.11.2015 Позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності (щодо договору за яким Відповідач 1 без згоди Позивача 28.09.2015 року продала «Квартиру»). За вказаною позовною заявою Позивача Святошинським районним судом міста Києва 27.12.2015 було відкрито провадження у цивільній справі № 2/759/7132/15

Під час розгляду Святошинським районним судом міста Києва цивільної справи № 2/759/7132/15 представником Відповідача 1 (за дорученням) - ОСОБА_9 суду були надані для приєднання до справи серед іншого наступні документи:

-копія розписки ОСОБА_2 від 03.03.2012 щодо отримання суми 21500 доларів США у ОСОБА_3;

-копія розписки ОСОБА_2 від 31.07.2012 щодо отримання суми 11000 доларів США у ОСОБА_3;

-копія розписки ОСОБА_2 від 17.08.2012 щодо отримання суми 5600 доларів США у ОСОБА_3 (надалі разом - Розписки);

-копія записів від імені ОСОБА_3 від 28.09.2015 щодо отримання суми 30000 доларів США від ОСОБА_4.

Позивач вважає данні договори позики у формі розписок недійсними, оскільки вони вчинені без наміру створити наслідки, які ними обумовлені. Позивач категорично заперечує проти фактів укладення таких договорів, про них Позивачу нічого не було відомо, хоча (виходячи з дат отримання ОСОБА_2 позик зазначених у розписках) на той час Позивач та Відповідач жили однією родиною у офіційно оформленому шлюбі, але згоди на їх оформлення дружина не питала та ним (Позивачем) згоди не надавалося.

ОСОБА_3 (Відповідач 2), який є рідним братом ОСОБА_2 є дуже скупим та за весь час проживання Позивача та Відповідача 1 однією сімєю, жодного разу не допомагав та не позичав грошей ані Позивачу ані Відповідачу 1.

Позивач впевнений у тому, що вищезазначені розписки були складені Відповідачами 1 та 2 після 13.11.2015, тобто після того, як Позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності (щодо договору купівлі-продажу за яким Відповідач 1 без згоди Позивача 28.09.2015 року продала «Квартиру»). Тобто, розписки є імітацією позик та їх повернення й складені для унеможливлення поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, імітуючи неіснуючий борг ОСОБА_2 В А. перед ОСОБА_3

Згідно розписок написаних від ОСОБА_2 (Відповідача 1) позика бралась Відповідачем 1 для погашення кредиту в АТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 19.01.2007 року.

Позивач вважає розписки недійсними, оскільки ніякі гроші його дружиною (Відповідачем 1) не позичалися. Правочини за вищевказаними розписками не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Згоди на їх укладення своїй дружині (ОСОБА_2А.) Позивач не надавав.

Зазначеними договорами позики, що оформлені розписками порушуються його права, оскільки розписки перешкоджають прийняттю законного рішення у цивільній справі № 2/759/7132/15-ц щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Тому позивач просив визнати недійсними договори позики оформлені у формі розписок ОСОБА_2 від 03.03.2012 щодо отримання суми 21500 доларів,США у ОСОБА_3, від 31.07.2012 щодо отримання суми 11000 доларів США у ОСОБА_3, від 17.08.2012 щодо отримання суми 5600 доларів США у ОСОБА_3. Судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 проти вимог позову заперечували та просили в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків наданих під присягою, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 19 січня 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Для забезпечення виконання умов даного договору 19 січня 2007 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №44380.

19 січня 2007 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, за ціною 434 400 грн., що було еквівалентом 86 000 дол. США по курсу НБУ на день підписання договору.

19 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис 3892.

Рішенням Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2016 року по справі № 759/17763/15-ц (провадження № 2/759/1180/16) було встановлено що ОСОБА_3, для погашення кредитної заборгованості перед банком, надав ОСОБА_2 (яка є його сестрою) у борг грошові кошти, з приводу чого між сторонами було укладено боргові розписки. Так, 03.03.2012 року ОСОБА_3 згідно боргової розписки передано ОСОБА_2 21 500,00 доларів США. 31.07.2012 року ОСОБА_3 згідно боргової розписки передано ОСОБА_2 11 000,00 доларів США. 17.08.2012 року ОСОБА_3 згідно боргової розписки передано ОСОБА_2 5 600,00 доларів США. Отримані від ОСОБА_3 грошові кошти ОСОБА_2 скерувала на погашення заборгованості перед АКІБ «УкрСиббанк» з яким було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

В судовому засіданні від 20.12.2016 року відповідач ОСОБА_3 пояснив суду що ним дійсно надавались відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в борг згідно розписок, однак оригінали даних розписок він надати суду не може, оскільки після повернення йому коштів він їх не зберігав. Крім того, на підтвердження дійсності оспорюваних розписок, відповідачем ОСОБА_3 було надано суду оригінали розписок власноруч ним написаних, згідно яких вбачається що 28.09.2015 р. ОСОБА_3 отримав частину боргу в розмірі 30 000 доларів США від ОСОБА_4 (ОСОБА_2) та 10.08.2016 р. ним отримано від ОСОБА_2 борг в розмірі 8 100,00 дол. США чим повністю виконано її обовязки згідно розписок від 03.03.12, 31.07.12 і 17.08.12 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Стаття 234 ЦК України передбачає що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтями 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач всупереч ст. 60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів того, що оспорювані ним боргові розписки не були спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, та відповідно не створювали правових наслідків. Позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження того що складені боргові розписки суперечать ст. 203 ЦК України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 234, 1046, 1047 ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.