Провадження № 2/761/1346/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м.Києві, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання секретного заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання секретного заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.04.2012 року вони разом з чоловіком ОСОБА_5 вчинили секретний заповіт подружжя, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д., який згідно повідомлення від 08.07.2015 року припинив свою нотаріальну діяльність.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач, з метою оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця за законом, звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про оголошення секретного заповіту подружжя та оформлення свідоцтва про право на спадщину на своє ім»я, однак отримала відмову.

Позивач вважає секретний заповіт подружжя недійсним, оскільки заповіт подружжя та секретний заповіт є двома різними правочинами, які окремо мають свою специфіку, порядок оформлення, вимоги щодо змісту, а також порядок посвідчення нотаріусом, а їх об'єднання в один правочин «секретний заповіт подружжя» є недопустимим з точки зору правової природи правочинів. Зокрема, заповіт подружжя передбачає встановлення нотаріусом осіб, реєстрацію їх шлюбу, роз»яснення щодо майна, перевірка тексту заповіту та написання тексту зі слів подружжя. В той же час коли секретний заповіт посвідчується нотаріусом без ознайомлення із його змістом, оскільки останній подається нотаріусу у заклеєному вигляді.

Таким чином, при вказаний заповіт не можна вважати дійсним, оскільки посвідчення такого змішаного заповіту суперечить вимогам законодавства щодо форми та посвідчення заповітів, що за умовами ст.203, ст.215 ЦК України є наслідком визнання його недійсним.

За таких обставин позивач просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 165), визнати секретний заповіт подружжя від 17.04.2012 року недійсним; визнати за позивачем як за спадкоємцем першої черги право власності на: квартиру АДРЕСА_1; квартиру АДРЕСА_2; земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3; домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3; автомобіль марки «Мазда 62», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1; вклад у сумі 20610,61 дол. США з відповідними відсотками, які знаходяться на депозитному рахунку; ? частину машиномісця НОМЕР_2 у підземному паркінгу, який розташований за адресою: АДРЕСА_4

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали просили їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник відповідача Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідач ОСОБА_3, представник третьої особи Першої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві направив до суду заперечення, в яких просив розглядати справу в його відсутність.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідачів та третьої особи та за вимогами ст.ст.169, 224 ЦПК України провести розгляд справи у заочному порядку.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вчинили секретний заповіт подружжя, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д. (а.с.72-73).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 12.11.2014 року (а.с.70).

27.05.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Першої київської державної нотаріальної контор и із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_5

Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Кузьмич В.М. від 21.07.2015 року ОСОБА_1 в оголошені секретного заповіту подружжя було відмовлено, оскільки вважає, що оголошення спірного заповіту є неможливим в зв'язку з тим, що відповідно зі ст.ст. 1250 та 1243 ЦК України, у разі смерті одного із подружжя частка у праві спільної сумісної власності переходить до другого подружжя, який його пережив та нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного в заповіті подружжя (а.с.35).

Також, листом завідувача Київського державного архіву ГУЮ в м.Києві від 08.07.2015 року було повідомлено, що заповіт від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №022,023 та його оголошення можливе лише після смерті обох заповідачів згідно вимог ст.1233-1257 ЦК України (а.с.36).

Відповідно до ст. 1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя.

У відповідності до ст. 1249 ЦК України секретним є заповіт, який посвідчується нотаріусом без ознайомлення з його змістом. Особа, яка склала секретний заповіт, подає його в заклеєному конверті нотаріусові. На конверті має бути підпис заповідача. Нотаріус ставить на конверті свій посвідчувальний напис, скріплює печаткою і в присутності заповідача поміщає його в інший конверт та опечатує.

Стаття 1250 ЦК України передбачає порядок оголошення секретного заповіту. Так, одержавши інформацію про відкриття спадщини, нотаріус призначає день оголошення змісту заповіту. Про день оголошення заповіту він повідомляє членів сім'ї та родичів спадкодавця, якщо їхнє місце проживання йому відоме, або робить про це повідомлення в друкованих засобах масової інформації. У присутності заінтересованих осіб та двох свідків нотаріус відкриває конверт, у якому зберігався заповіт, та оголошує його зміст. Про оголошення заповіту складається протокол, який підписують нотаріус та свідки. У протоколі записується весь зміст заповіту.

Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи.

Стаття 1243 ЦК України встановлює виняток із цього загального правила. Право скласти спільний заповіт має подружжя щодо майна, яке належить на праві спільної сумісної власності. Секретні заповіти нотаріус посвідчує, не ознайомлюючись із їх змістом.

Позивач в позовній заяві зазначає, що складання секретного заповіту подружжя не передбачено цивільним законодавством, оскільки заповіт не може поєднувати в собі два окремих види заповіту, а саме: секретного та подружжя.

Разом з тим, суд не погоджується з даним твердженням позивача, оскільки в цивільному законодавстві відсутнє жодне посилання на заборону вчинення такого виду заповіту, як секретний заповіт подружжя.

Більше того, в судовому засіданні позивач зазначила, що своїм правом на відмову від заповіту вона не скористалась.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Заповіт із вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства), може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у відповідності до ст.ст. 229, 230, 231 ЦК України.

Заповіт може бути визнаний недійсним як повністю, так і частково. При цьому недійсність окремих частин заповіту не тягне недійсності його в цілому.

Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування, право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Позивач, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не надала жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний заповіт є недійсним з підстав, визначених ст. 1257 ЦК України.

Посилання позивача та її представника на те, що нотаріусом були порушені вимоги Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами» та інших нормативно-правових актів, суд вважає, не доведеним. Інші підстави щодо визнання заповіту недійсним позивач не обгрунтував жодним належними і допустими доказами.

Крім того, позивач за життя чоловіка, не скористалась своїм право, визначеним ч. 3 ст. 1243 ЦК України, щодо відмови від спільного заповіту подружжя. З цього випливає, що позивач, при вчиненні оспорюваного заповіту розуміла значення своїх дій та була обізнана про наслідки такого правочину, оскільки протилежного позивачем доведено не було.

Враховуючи те, що підстав для визнання недійсним оспорюваного заповіту судом не встановлено, а тому позовні вимоги про визнання недійсним секретного заповіту подружжя, посвідченого 17.04.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д., не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є похідними від позовних вимог про визнання недійсним заповіту, то в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1243, 1249, 1250, 1257 ЦК України ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м.Києві, ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання секретного заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: