Справа № 347/1910/15
Провадження № 22-ц/779/1221/2016
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Петріва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року позов задоволено: стягнуто із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.11.2011 у розмірі 13385,50 грн, яка складається з наступного: 1960,67 грн - заборгованості за кредитом; 7731,23 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2580,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 613,60 грн (штраф процентна складова). Стягнуто із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1218 грн сплаченого судового збору.

ОСОБА_4 - представника ОСОБА_3 оскаржив указане рішення в апеляційному порядку, оскільки повністю не погоджується з рішенням суду. Апелянт з посиланням на ч. 2 ст. 6 та п.1 ч. 1 ст. 48 ЦПК України зазначає, що в матеріалах справи відсутня згода позивача на розгляд справи в заочному режимі без його участі. Крім того, представник відповідача вказує, що договір не був оформлений належним чином, відповідач підписував заявку на отримання кредитного ліміту, але її не можна вважати договором. Банк не уклав у письмовій формі договір кредитування, а тому правочин, апелянт вважає, є нікчемним. На думку апелянта, суд також не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує отримання позичальником саме 5000 грн, розрахунки по кредиту не співпадають, сума заборгованості, стягнута з відповідача є необґрунтованою. Представник відповідача з урахуванням Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних так кримінальних справ від 20.11.2013 та правової позиції сформульованої у постанові Верховного Суду України в справі № 6-116цс13 зазначає, що строк виконання зобов'язань обумовлений кредитором строком дії кредитної картки і кредитної лінії, а строк погашення позичальником заборгованості за договором - до 15 числа місяця, в якому закінчується строк дії картки. Доказів щодо перевипуску Банком картки і продовження договору на наступний строк позивачем не надано. Таким чином, суд, на думку апелянта, повинен був застосувати строки позовної давності. Останній платіж по даній кредитній картці було проведено 13.09.2012, а до суду Банк звернувся 25.09.2015, тобто більше ніж через три роки.

Просить скасувати заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року, винести нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити. Стягнути з позивача на користь апелянта судові витрати.

Представник апелянта в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити. Розрахунків, копій картки, платіжних та інших документів в підтвердження апеляційної скарги не надав.

Представник позивача просила відхилити апеляційну скаргу з огляду на законність рішення суду. Вказала, що відповідач систематично не виконував умови договору, банк звернувся у межах позовної давності, оскільки остання операція по картці відповідача була проведена 10.10.2012, а в суд вони звернулись 25.09.2015.

Заслухавши представників сторін, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Згідно матеріалів справи, 29.11.2011 ОСОБА_3, звернувся з письмовою Анкетою-заявою б/н до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання йому кредиту у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії (а.с. 9-32).

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29,11.2011, укладеного між сторонами, заборгованість ОСОБА_3 станом на 31.07.2015 становить 13385,50 грн та складається з наступного: 1960,67 грн - заборгованості за кредитом; 7731,23 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2580,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 613,60 грн (штраф процентна складова). (а.с. 4-5).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували підставу позову та розрахунки банку і обґрунтовано застосував норми ч.1 ст. 527, ст. 530, 612, 611 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки згідно з матеріалами справи доказів і розрахунків у підтвердження своїх заперечень відповідач не надав як під час вирішення заяви про перегляд заочного рішення, так і в судовому засіданні апеляційного суду.

Апелянт також посилався на сплив позовної давності, вказуючи на те, що останній платіж було здійснено 13.09.2012, а позивач в суд звернувся 25.09.2015 - більше, ніж через три роки - поза межами загальної позовної давності, встановленої у ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Положеннями ст. 253, 264 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, а переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку і після цього перебіг починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Згідно виписки про здійснення операцій за карткою відповідача, поданої в засіданні представником ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 здійснив останню операцію по картці 10.10.2012, знявши готівку в сумі 1300 грн. Цим самим, вважає колегія суддів, відповідач вчинив дії, що свідчать про існування між сторонами зобов`язань.

Отже, перебіг позовної давності після переривання розпочався з 10.10.2012, позивач звернувся до суду у межах позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко