Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 52 678,50 доларів США на термін до 28 березня 2032 року та зобов'язався повернути його, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, що встановлені кредитним договором. Крім того, між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору, згідно з якими були підписані нові графіки платежів та змінено процентну ставку за користування кредитними коштами.

22 грудня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» був укладений договір факторингу, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а TOB «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги в тому числі і за кредитним договором, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

Оскільки боржник ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором від 28 березня 2007 року, у нього утворилась заборгованість станом на 16 липня 2014 року в розмірі 569 368,24 грн., а також пеня в сумі 127 586,21 грн., яку позивач просив стягнути з боржника ОСОБА_4

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 грудня 2014 року задоволені позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-003/056/2007 від 28 березня 2007 року у розмірі 696 954,45 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 48 659, 07 доларів США, що еквівалентно 569 368,24 гривень, пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань - 127 586,21 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не з»явився двічі, про день та час розгляду справи був повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с. 49,53), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 28 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір. За умовами договору банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 52 678,50 доларів США, строком до 28 березня 2032 року, зі сплатою відсотків за плаваючою процентною ставкою та пені у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки, а ОСОБА_6 зобов'язувався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.

24 лютого 2009 року, 30 вересня 2009 року, 26 лютого 2010 року, 25 жовтня 2010 року, 01 серпня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 були укладені додаткові договори до кредитного договору від 28 березня 2007 року, згідно з якими були внесені зміни та доповнення до кредитного договору щодо процентної ставки за користування кредитними коштами та підписані нові Графіки платежів.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 16 липня 2014 року становить 48 659,07 доларів США, що еквівалентно 569 368,28 грн., та пеня в сумі 127 586,21 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 525 ЦК України, та зазначав, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. А тому, з урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України, позичальник повинен повернути кредит та сплатити визначені умовами договору додаткові витрати.

Висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 48 659, 07 доларів США, що еквівалентно 569 368,24 гривень ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам матеріального закону.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 цього Кодексу.

Судом установлено, що ОСОБА_4 неналежним чином виконував умови договору, у зв'язку з чим у позивача виникло право, встановлене законом та договором, вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася та сплати процентів.

Заборгованість ОСОБА_4 становить 48659,07 доларів США, що еквівалентно 569368 грн.24 коп., та підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.55), довідкою № 614 від 23 жовтня 2014 року (а.с.82-83) та випискою по рахунку (а.с.84-108). Належними та допустимими доказами сума заборгованості, доведена позивачем та встановлена судом, відповідачем у передбаченому ст..ст.10,60 ЦПК України порядку не спростована.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до п. 4.1.1 частини № 2 до кредитного договору від 28 березня 2007 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки.

Як убачається зі змісту кредитного договору, кредит наданий в іноземній валюті - долари США та повинен сплачуватися періодичними платежами, а саме: 1-го числа кожного календарного місяця.

Згідно наданого позивачем розрахунку пеня обчислена в доларах США із переведенням в національну валюту України - гривню за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості.

Проте, виходячи із умов договору щодо нарахування пені, вимог закону щодо обчислення пені у національній валюті, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що пеня в даному випадку має обчислюватися в гривнях від суми простроченого платежу, визначеної за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, а не на час виникнення заборгованості в цілому.

За таких обставин сума пені за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань, що підлягає стягненню з відповідача, становить 94 857 грн. 24 коп., яка складається із 70218 грн.99 коп. (виходячи із 8788,36 доларів США - пені за період з 16 липня 2013 року по 1 серпня 2013 року, курсу долара станом на 1 серпня 2013 року - 7,99 грн.); 35 грн.87 коп.(виходячи із 4,49 доларів США пені за період з 2 січня по 3 січня 2014 року, курсу долара на 3 січня 2014 року 7,99 грн.); 1807 грн.30 коп. (виходячи із 164,45 доларів США пені за період з 3 березня 2014 року по 1 квітня 2014 року, курсу долара станом на 1 квітня 2014 року - 10 грн.99 коп.); 4398 грн.12 коп. (виходячи із 385,80 доларів США - пені за період з 1 квітня 2014 року по 5 травня 2014 року . курсу долара станом на 5 травня 2014 року - 11 грн.40 коп.); 5657 грн.95 коп. (виходячи із 476,66 доларів США за період з 5 травня 2014 року по 2 червня 2014 року, курсу долара станом на 2 червня 2014 року - 11 грн.87 коп.); 7754 грн.77 коп. (виходячи із 658,30 доларів США за період з 2 червня 2014 року по 1 липня 2014 року, курсу долара станом на 1 липня 2014 року - 11 грн.78 коп.); 4984 грн.24 коп. (виходячи із 425,64 доларів США за період з 1 липня 2014 року по 16 липня 2014 року, курсу долара станом на 16 липня 2014 року - 11 грн.71 коп.).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміну оскаржуваного рішення в частині: зменшення розміру пені з 127 586 грн. 21 коп. до 94 857 грн. 24 коп. та відповідно в частині зменшення загальної суми заборгованості з 700 608 грн. 45 коп. до 667 879 грн. 48 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач скористався своїм процесуальним правом щодо оскарження заочного рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на несправедливі умови кредитного договору у розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що пункти кредитного договору визнані недійсними. За відсутності заявлених вимог відповідача про визнання недійсним пунктів договору, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надання правової оцінки пунктам договору, які відповідач вважає несправедливими.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо неправомірності переходу права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» також не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки 22 лютого 2013 року між зазначеними сторонами було укладено договір факторингу на підтвердження правомірності переходу права вимоги до позивача. Крім того, відповідач частково сплачував заборгованість на рахунок нового кредитора, що свідчить про його обізнаність в зміні кредитора та відсутності з його сторони заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

З урахуванням наведено, керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року- змінити, зменшити суму пені за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» з 127 586 грн. 21 коп. до 94 857 грн. 24 коп., відповідно зменшити загальний розмір заборгованості з 700 608 грн. 45 коп. до 667 879 грн. 48 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: