АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5044/16 Справа № 0414/2268/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Куценко Т.Р., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та заступника прокурора Дніпропетровської області

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, Жовтоводської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Жовтоводського міського нотаріального округу ОСОБА_8, відділ освіти виконкому Жовтоводської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу будинку частково недійсним, визнання права спільної часткової власності на будинок, визнання державного акту на право власності на землю частково недійсним та визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року позивачі звернулись з вищезазначеним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначили, що ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, 25 жовтня 2010 року шлюб між ними розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 Фаіну, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 Лукяна, ІНФОРМАЦІЯ_2. Під час шлюбу вони разом з відповідачем, спільним неповнолітніми дітьми та сином позивача ОСОБА_2 від першого шлюбу ОСОБА_5 проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3, яку спільно приватизували в рівних частках та зареєстрували своє право спільної часткової власності по 1/5 частці на кожного члена сімї. Пізніше, маючи намір продати квартиру звернулися до виконкому Жовтоводської міської ради із заявою про надання дозволу на відчуження частки приватизованої квартири. Рішенням виконкому Жовтоводської міської ради від 23.06.2004 року наданий дозвіл на відчуження по 1/5 частці приватизованої квартири від імені малолітніх дітей: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_9 на придбання будинку по провулку Західний, 23 в місті Жовті Води з покладенням обовязку оформлення права власності на відповідні частки у цьому помешканні на неповнолітніх дітей. Однак, всупереч вимогам рішення виконкому Жовтоводської міської ради, 06.07.2004 року відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_6 зареєстрував право власності на житловий будинок по провулку Західний, 23, за собою. Право власності на відповідні частки у даному будинку за неповнолітніми дітьми зареєстровано не було. Також відповідач ОСОБА_6 вчинив дії щодо приватизації земельної ділянки та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку від 14.09.2009 року. Про порушення своїх прав та прав дітей, щодо реєстрації спільної часткової власності на будинок та земельну ділянку стало відомо лише під час розірвання шлюбу у жовтні 2010 року, коли постало питання про розподіл спільного майна. За таких обставин позивачі просили суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу будинку № 23 по провулку Західному у місті Жовті Води, що посвідчений приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу 06 липня 2004 року; визнати їх, а також ОСОБА_3, ОСОБА_9 покупцями зазначеного будинку в рівних частках із ОСОБА_6; визнати частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку від 14 лютого 2009 року, виданий на імя ОСОБА_6, визнавши за кожним із них та ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6 право спільної часткової власності по 1/5 частці житлового будинку та земельної ділянки розміром 0,0609 га, що знаходиться за вказаною адресою.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, з апеляційними скаргами звернулись позивач ОСОБА_2 та заступник прокурора Дніпропетровської області.

В своїй апеляційний скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити частково та визнати за кожним з позивачів право спільної часткової власності на 1/5 частину домоволодіння, що розташовано за адресою: Дніпропетровська область, м.Жовті води, провулок Західний,23 та визнати за кожним з позивачів право спільної часткової власності на 1/5 земельної ділянки, що розташована за вищезазначеною адресою.

Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що суду не надано доказів, які б підтверджували невідповідність закону спірного договору купівлі-продажу, а оспорюваний державний акт про право власності на земельну ділянку виданий на підставі рішення Жовтоводської міської ради від 23.07.2008р., яке не оскаржувалось та є дійсним. Окрім того, суд першої інстанції посилався на те, що позивачу ОСОБА_2 було відомо про порушення її майнових прав в 2004 року, а земельних прав в січні 2009 році, що є підставою для застосування позовної давності до вимог позивачів, оскільки пройшло більше трьох років, тобто закінчився строк у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а причини зазначені в заяві про поновлення строку не є поважними, оскільки відповідачем заявлено заяву про застосування позовної давності яка спливла.

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з такими висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 21 травня 1999 року по 25 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2010 року (том 1 а.с.45).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також ОСОБА_2 має сина від першого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 1 а.с.37,39).

Під час перебування у шлюбі сторони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, яка була спільно приватизована у рівних частках та зареєстровано право спільної часткової власності по 1/5 частці за кожним членом сімї.

У 2004 році позивач звернулась до виконкому Жовтоводської міської ради з письмовою заявою про надання дозволу на відчуження частки приватизованої квартири, що знаходиться за адресою 50 років Комсомолу 31/12 у звязку з придбанням житлового будинку в місті Жовті Води по провулку Західний, 23.

23 червня 2004 року виконавчим комітетом Жотвоводської міської ради було винесено рішення № 287/2 «Про надання дозволу ОСОБА_2 на відчуження долі приватизованої квартири від імені малолітніх дітей» (том 1 а.с.47).

Відповідно до вказаного рішення ОСОБА_2 було надано право продажу по 1/5 долі приватизованої квартири по вулиці 50 років Комсомолу 31/12 від імені малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_9 та придбанням будинку по провулку Західний,23 з обовязковим оформленням права власності на відведену долю у цьому помешканні на імя малолітніх дітей.

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 03 липня 2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1088, ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діяла за себе особисто та від імені своїх неповнолітніх дітей, згідно рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №287/2, продали, а ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а.с.44).

06 липня 2004 року ОСОБА_6 придбав житловий будинок за адресою місто Жовті Води провулок Західний, 23, що підтверджується договором купівлі продажу, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченим приватним нотаріусом Жовтоводського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8, зареєстрованим в реєстрі № 3415 (том 1 а.с.229).

Таким чином, право власності на придбаний будинок виникло лише у відповідача, а неповнолітній на момент укладення договору купівлі - продажу ОСОБА_5 та малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не були включені до числа власників.

Частиною 1 статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.2 ст.60 СК України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.173 СК України, батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна.

За ч.1 ст. 175 СК України, майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм па праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.177 СК України, при вчиненні одним із батьків правочинів щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового.

За ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено охорону та захист майнових прав дітей як при відчуженні жилих приміщень, так і при купівлі нового житла.

Таким чином, правочини батьків, спрямовані на ухилення від виконання цих обов'язків, зокрема обовязків щодо захисту майнових інтересів своїх дітей, також мають вважатися неправомірними.

За таких обставин, укладаючи спірний договір купівлі-продажу лише від свого імені, ОСОБА_6 не дотримався умов надання дозволу органу опіки та піклування та тим самим позбавив неповнолітніх дітей гарантованого законом права власності.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

За ч.6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Цією нормою законодавець встановлює підвищену правову охорону прав та інтересів соціально вразливої категорії фізичних осіб.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску позивачами строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував, щовідповідно до ч. 4 ст. 261 ЦК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

На момент звернення позивачів до суду - 12.08.2012 та по сьогоднішній день, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не досягли повноліття, отже строк позовної давності на звернення до суду щодо захисту їх майнових прав не порушено.

В силу вимог ч. 4 ст. 261 ЦК України, строк позовної давності не пропущено позивачем ОСОБА_11, оскільки 18 років йому виповнилось -24.02.2012 та саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України.

Статтею 72 СК України передбачено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки (частина 2 ст.72 СК України).

Шлюб між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_6 розірвано 05.11.2010 (з моменту набрання рішенням суду про розірвання шлюбу від 25.10.2010 законної сили), а отже строк позовної давності до вимог про визнання права спільної часткової власності на майно, що є спільною сумісною власністю спливає - 06.11.2013. Позивачі звернулись з позовом 12.08.2012.

З урахуванням вищенаведеного позивачами строк позовної давності на звернення з позовом про захист права власності не порушено.

Таким чином, судом першої інстанції не враховано вищенаведені норми законодавства та обставини справи, в звязку з чим колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу недійсним в частині особи покупця, визнавши покупцями будинку № 23 по пров.Західному в м.Жовті Води ОСОБА_6 та ОСОБА_2, яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, та визнання за кожним права спільної часткової власності на 1/5 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Жовті Води, провулок Західний,23.

Що стосується позовних вимог в частині визнання державного акту на право власності на землю частково недійсним та визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку, колегія судів приходить до наступного:

Право власності на спірну земельну ділянку належить ОСОБА_12 згідно державному акту на право власності на земельну ділянку №07 (том 1 а.с.48).

За змістом визначеного державного акту, підставою до приватизації земельної ділянки розміром 0,0609 га по провулку Західний, 23 стало рішення Жовтоводської міської ради від 23.07.2008 року №6573-34 (v).

Відповідно до ст.155 Земельного Кодексу України,у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Порядок та підстави безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, визначений ст.118 ЗК України, відповідно до якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки.

Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи не вбачається яким чином права позивачів щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою порушені.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є передчасними.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2016 року - скасувати і ухвалити нове.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку № 23 по пров.Західному в м.Жовті Води, укладений 06 липня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу ОСОБА_8, в частині особи покупця.

Визнати покупцями будинку № 23 по пров.Західному в м.Жовті Води ОСОБА_6 та ОСОБА_2, яка діє від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5.

Визнати право спільної часткової власності за ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_9, за кожним, на 1/5 частку будинку № 23 по пров.Західному в м.Жовті Води.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: Т.Р.Куценко

ОСОБА_13