Номер провадження 2/754/3566/16
Справа №754/5770/16-ц
05 липня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого суддіЖуравської О.В.
з участю секретаряЛісовської А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, -
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що в 2005 році було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, та з 2006 року останній у зазначеній квартирі не проживає та до неї не з'являється.
В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення суду.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв.
Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечувала позивач.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу, що підтверджується ордером № 1714 на право зайняття службового жилого приміщення від 22.10.1997 року (а.с. 7).
В спірній квартирі зареєстровані, зокрема, сторони по справі, син сторін - ОСОБА_5, донька - ОСОБА_6, невістка - ОСОБА_7 та онуки - ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с. 8).
Відповідач є колишнім чоловіком позивача ОСОБА_3
07 грудня 2005 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12).
Фактично з 2006 року та по день подачі позову, останній в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється до неї, що підтверджується актами від 24.11.2015 року, 05.01.2016 року та від 23.03.2016 року, які були складені комісією у складі мешканців будинку, які проживають за адресою: АДРЕСА_1, а саме - ОСОБА_10, ОСОБА_11 та в присутності майстра ОСОБА_12 ( а.с. 9-11).
Відповідач у спірній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, не несе витрати по її утриманню. Зокрема, доказів зворотного суду не надано.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.
Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі.
Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживав у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірна квартира є власністю позивача.
Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад рік з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося.
Статтею 405 ЦК України, встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідач, не проживаючи в спірній квартирі, але, залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу у користуванні власністю, оскільки, в неї виникають ускладнення з розпорядженням майном.
Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби.
Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.
Задовольняючи позов у повному обсязі, суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 15, 30, 60, 62, 88, 212 -215, 224 - 226 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 ЦК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4, 1960 року народження, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_4, 1960 року народження, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, судовий збір у розмірі 551, 20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: