У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду від 21 квітня 2016 року в справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду від 21 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 27 921,81 грн. та судовий збір в сумі 1218 грн.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 покликалася на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказувала на те, що суд 1-ї інстанції прийшов до хибного висновку щодо правомірності підвищення ПАТ КБ "Приватбанк" процентної ставки за кредитним договором у звязку з тим, що це передбачено кредитним договором. Враховуючи те, що умовами кредитного договору укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк" не містить максимального розміру збільшення процентної ставки, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки, то в даному кредитному договорі була застосована фіксована процентна ставка. Таким чином, умова кредитного договору встановлена п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, який передбачає, що банк має право : «змінювати Тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9 цього договору» є нікчемною.

Зазначала, що суд 1-ї інстанції встановивши необхідність повідомлення позивачем відповідача про підвищення відсоткової ставки, прийшов до висновку, що позивач повідомив ОСОБА_3 про підвищення відсоткової ставки за кредитом з 01.09.2014р. від 27.60% до 32.40% та з 01.04.2015р. від 32.40% до 42.00%. Однак, дані висновки є безпідставними, оскільки роблячи такий висновок суд керувався лише поясненнями позивача, яким не представлено на розгляд суду будь-яких доказів повідомлення позивачем відповідача.

Вказувала, що згідно з висновками суду жодної вимоги про стягнення комісії представник позивача до відповідача не предявляє. Однак, даний висновок не відповідає фактичним обставинам справи. Так, в прохальній частині позовної заяви розписано склад заборгованості, одним із елементів складу заборгованості є заборгованість за пенею та комісією, що складає 579,04 грн. Відповідно до розрахунку графа "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" передбачає розмір заборгованості саме за комісією 579,04 грн., адже в підсумках

___________________________________________________________________________________________________Справа № 569/16484/15-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/787/1235/2016р. Суддя-доповідач ОСОБА_5

до даного розрахунку дана сума підписана як "нарахована комісія". Весь перелік комісій встановлено у "Довідці про послуги з використанням кредитки "Універсальна", щомісячної комісії в розмірі 100 грн. дана довідка не містить. Отже, нарахування із січня 2015 року по листопад 2015 року комісії в розмірі 100 грн. щомісячно суперечить ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" та умовам кредитного договору.

Також зазначає, що процентна частина штрафу підлягає перегляду з урахуванням загальної заборгованості за кредитом та процентами розрахованої відповідно до умов кредитного договору.

З цих підстав просила рішення Рівненського міського суду від 21 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, а оскаржене рішення скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з кредитно-договірних відносин між сторонами та наявної заборгованості клієнта ОСОБА_3 перед банком.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 8 вересня 2011 року між - ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, шляхом заповнення і підписання держателем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, договір (б/н) про встановлення кредитного ліміту в розмірі 11 300 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6 - 32).

Оскільки умови кредитного договору б/н від 08.09.2011 року позичальником не виконувались, то згідно поданого банком розрахунку заборгованість клієнта перед банком станом на 09.11.2015 року склала 27921,81 грн., з яких: 14 140 грн.. - заборгованість за тілом кредиту, 11 396,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 579,04 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг : 500 грн. штраф (фіксована частина) та 1305,80 грн. штраф (процентна складова), що також підтверджується випискою з особового рахунку (а.с4-5, 76-110).

Зазначені суми місцевий суд відповідно до наведеного вище обґрунтовано стягнув з позичальника на користь банку.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, не заслуговують на увагу доводи апелянта про неправомірне підвищення ПАТ КБ "Приватбанк" процентної ставки за кредитним договором та недотримання а порядку інформування позичальника передбачений п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною складовою кредитного договору і спростовуються підписаною ним анкетою-заявою про приєднання та самими Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку (п.1.1.3.2.3.), а також діями самого позичальника, який користувався такою послугою кредитування, тобто прийняв нові умови.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незаконне нарахування із січня 2015 року по листопад 2015 року відповідачу комісії в розмірі по 100 грн. на загальну суму 579,04 грн.. Ці суми не є комісією, а є пенею що вбачається з довідки про умови кредитування та нараховувались банком в сталій сумі навіть меншій 1% від суми заборгованості, що є його правом (а.с.7).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 21 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: