Справа № 372/285/16-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/4073/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 46 20.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Воробйової Н.С.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Підгірцівська сільська рада Обухівського району, виконавчий комітет Підгірцівської сільської ради Обухівського району про визнання державного акту на право власності на землю недійсним,-

встановила:

у січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що зі змісту позовної заяви по іншій цивільній справі стало відомо, що ОСОБА_3 отримала у спадок від померлого ОСОБА_4, земельну ділянку площею 0,056га., на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області.

Після отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом остання отримала державний акт про право власності на землю.

ОСОБА_2 є суміжним землекористувачем оскільки придбала земельну ділянку згідно договору купівлі-продажу 23.09.2010 року.

Рішенням Обухівського районного суду від 20.11.2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було задоволено та зобов'язано демонтувати паркан на лінії розмежування земельних ділянок належних сторонам.

На думку позивача, ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, яку в подальшому успадкував позивач не законно та з порушенням чинного законодавства, тому позивач просить скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку, який виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради.

Просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Виконавчого комітету Підгірівської сільської ради народних депутатів від 27.12.2001 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3006 від 19.07.2002 року на земельну ділянку загальною площею 0,056 га.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року в позові було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, таким що ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт, посилається на те, що судом першої інстанції було проігноровано лист Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 29.03.2016 року за вих. 58/01-14 про те, що рішення Виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області про передання у приватну власність ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) земельної ділянки площею 0,056га., для ведення садівництва та городництва взагалі відсутнє.

Таким чином, оспорюваний державний акт на право власності на землю було видано взагалі за відсутності рішення компетентного органу місцевого самоврядування, що є явним порушенням законодавства.

Просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 24.05.2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Також постановити окрему ухвалу з приводу оформлення державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_4 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3006 від 19.07.2002 року за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоуправління з її послідуючими направленням до належного правоохоронного органу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що19 жовтня 2015 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого успадкувала після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 земельну ділянку площею 0,056га., призначеної для ведення садівництва та огородництва.

Згідно рішення Обухівського районного суду від 20 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю задоволено повністю та зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати паркан побудований на лінії розмежування земельних ділянок сторін.

Також, судом першої інстанції встановлено, що між сторонами виникли спірні земельні та цивільні правовідносини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не було доведено, який саме охоронюваний законом її інтерес був порушений ОСОБА_3

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правомірність набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку підтверджена належними правовстановлюючими документами та чинними судовими рішеннями у спорах за участю сторін.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому суд з урахуванням вищезазначеного також не вбачає підстав для визнання недійсним державного акту на право приватної власності померлого ОСОБА_4 на земельну ділянку, яка успадкована відповідачем.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, але позивач в порушення даної статті не довів суду належними та допустимими доказами факт порушення відповідачами будь-якого його права.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу.

Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв1язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об1 єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді