УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., ЗавгородньоїІ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області

від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду із указаним позовом, який уточнило в процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути з ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 572 898 грн 11 коп., що складається із суми заборгованості за процентами у розмірі 538 616 грн 15 коп. та пені у розмірі 1 034281 грн 96 коп.

На обґрунтування позову банк посилався на те, що 02 вересня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (далі - ЗАТ «Сведбанк Інвест») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 80 000,00 доларів США терміном до 01 вересня 2023 року зі сплатою 13 % річних, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування.

14 серпня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Омега Банк», який є правонаступником ЗАТ «Сведбанк Інвест», і ПАТ «Дельта Банк».

Також позивач вказував, що у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, ПАТ «Дельта Банк» звертався до суду із позовом про стягнення заборгованості, та рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто із ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у розмірі 1 008 724 грн 12 коп.

Посилаючись на те, що на час звернення до суду вказане рішення суду відповідачем не виконане, кошти не сплачені, ПАТ «Дельта Банк» просило задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області

від 15 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1284-Ф від 02 вересня 2008 року у розмірі 565 546 грн 96 коп., з яких: 538 616 грн 15 коп. - заборгованість за процентами, 26 930 грн 81 коп. - пеня.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України, та виходили з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а тому дійшли обґрунтованого висновку про те, що банк згідно з вимогами чинного законодавства має право на отримання процентів за користування грошовими коштами до моменту їх повернення та пені, у зв'язку із чим суди правомірно стягнули з відповідача проценти та пеню за період, який не охоплений попереднім судовим рішенням.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В.Попович