Справа № 153/998/16-ц Провадження № 22-ц/772/3237/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з місця реєстрації, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся у суд з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що він протягом всього життя проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. В 2012 році до нього приїхав старший син з Росії, це відповідач по справі ОСОБА_4, який при отриманні дозволу на проживання в Україні отримав реєстрацію в домоволодінні позивача. При реєстрації відповідач гарантував, що через певний проміжок часу випишеться з житлового будинку. На день звернення до суду відповідач по справі виїхав до Росії та викрав значну частину речей. На прохання позивача виписатись з житлового будинку відповідач не реагує. Просив суд визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком по вул.. Шевченка, 3 в м. Ямпіль, Вінницької області, та зняти його з реєстрації.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_2 не доведено факту тимчасової відсутності відповідача ОСОБА_6 понад визначені строки, які встановлені ст.. 405 ЦК України, по вул.. Шевченка, 3 в м. Ямпіль, Вінницької обл.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).

ОСОБА_2 є інвалідом першої групи, що підтверджується копією посвідчення серії ІІ № 041825 (а.с.6-7).

Позивач ОСОБА_2 є батьком відповідача ОСОБА_4

Як вбачається з копії посвідки на постійне проживання, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, надано право на постійне проживання на території України з 25.03.2013 року.

Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 30 жовтня 1989 року, копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 04 липня 2016 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою вул. Шевченка, 3 місто Ямпіль, Вінницька область (а.с.9-12).

За змістом ст..15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Колегія суддів приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивачем не надано доказів про непроживання відповідача у спірному житловому будинку понад один рік без поважних причин, що відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України є його процесуальним обов'язком.

Відсутні також акти квартального комітету, які б свідчили про не проживання відповідача понад один рік за вказаною адресою.

Зокрема, з показів свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 встановлено, що відповідач ОСОБА_4 їздив у 2016 році до Росії, м. Сургут лише на один місяць.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком, відповідно до вимог ст. ст. 405 ЦК України відсутні.

Помилковим є висновок суду першої інстанції щодо застосування норм ч.1 ст.71 та ст..72 ЖК УРСР, оскільки вони регулюють спір між сторонами в будинках державного та громадського житлового фонду, що виключає можливість застосування зазначених норм ЖК УРСР до спірних правовідносин, так як судом встановлено, що житловий будинок по вул.. Шевченка, 3 в м. Ямпіль, Вінницької області є приватною власністю позивача ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме, з виключенням із мотивувальної частини рішення посилання суду на частину 1 статті 71 та статтю 72 ЖК УРСР.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 307, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на частину 1 статті 71 та статтю 72 ЖК УРСР.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_11

Судді: підписи ОСОБА_12

ОСОБА_13

Згідно з оригіналом: ОСОБА_11