Справа № 513/1316/16-ц
Провадження № 2/513/884/16
Саратський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

29 грудня 2016 року суддя Саратського районного суду Одеської області Бучацька А.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств, дочірнього підприємства «ОСОБА_2 райспоживспілки» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який обґрунтував тим, що розпорядженням голови правління ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств від 18 листопада 2016 року № 23 та наказу дочірнього підприємства «ОСОБА_2 РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 його було звільнено з посади директора ДП «ОСОБА_2 РСС» по п.4 ст.40 КЗпП України за прогул (у тому числі відсутністю на робочому місці більше трьох годин продовж робочого дня).

Своє звільнення він вважає протиправним та безпідставним, а розпорядження голови правління ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств незаконним та таким, що грубо порушує чинне законодавство України. Акти про відсутність на робочому місці 10 жовтня 2016 року, 22 жовтня 2016 року та 23 жовтня 2016 року є фіктивними. На його думку, прогулів без поважних причин він не вчиняв. Вважає, що причиною його звільнення стало його звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину керівництвом ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств.

При звільненні його з роботи відповідачами порушений порядок застосування дисциплінарних стягнень, встановлений ч.1 ст.149 КЗпП України: письмове пояснення від нього не витребувано; рішення про звільнення прийнято без згоди профспілкового комітету; відповідач при винесенні розпорядження про його звільнення не врахував його попередню сумлінну роботу.

Посилаючись на ці обставини, позивач просить: визнати незаконними та скасувати постанови правління ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств № 18 від 01 листопада 2016 року та № 22 від 18 листопада 2016 року; визнати незаконними та скасувати розпорядження голови правління ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств від 18 листопада 2016 року № 23 та наказ дочірнього підприємства «ОСОБА_2 РСС» від 18 листопада 2016 року № 42 про звільнення позивача; поновити його на посаді директора ДП «ОСОБА_2 РСС» з 18 листопада 2016 року; стягнути з ДП «ОСОБА_2 РСС» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, та грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 25000 гривень.

Заява не може бути прийнята до провадження, тому що її зміст не відповідає вимогам ст. ст. 119, 120 ЦПК України, зокрема: в позовній заяві не вказана ціна позову.

Крім того, частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли позовна заява має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Пункт 10 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати" роз'яснив, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є обєктом справляння судового збору.

Із тексту заяви вбачається, що вона містить вимоги про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, в частині стягнення моральної шкоди позивач не звільняється від сплати судового збору.

Згідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ( стягнення моральної шкоди) позивач повинен сплатити такий судовий збір - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Таким чином, позивачу належить сплатити судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 551 гривня20 копійок (1378 грн.х0,4).

Тому суд вважає необхідним заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Якщо позивач у встановлений строк відповідно до ухвали суду не виконає зазначені вимоги, то на підставі ч.2 ст. 121 ЦПК України заява буде вважатися неподаною і буде йому повернута.

Керуючись ст. ст.119, 121, ч.4 - 6 ст.209, ст.210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної спілки споживчих товариств, дочірнього підприємства «ОСОБА_2 райспоживспілки» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Бучацька