У Х В А Л А

29 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Аріон-Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інвест Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інновейшн Груп», третя особа - ОСОБА_7, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов'язання вчинити певні дії, відновлення порушених трудових прав та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, у позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року залишені без змін.

У грудні 2016 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_4 про перегляд судових рішень, в якій заявник порушує питання про скасування судових рішень та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог з передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав:неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме пункту статті 43-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статей 61 та 303 ЦПК України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 43, 43-1 КЗпП України.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 21 березня 2012 року, ухвали Верховного Суду України від 28 листопада 2007 року, 29 грудня 2008 року, 4 березня, 17 вересня, 23 грудня 2009 року, 1 червня 2011 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року, 21 червня 2013 року, 21 жовтня 2015 року, 25 травня, 2 і 21 червня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, в якій подано заяву про перегляд судових рішень, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що працівника звільнено з суміщуваної роботи з дотриманням вимог статті 43-1 КЗпП Ураїни, у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не був сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом.

Разом з тим, у наданих заявником для порівняння судових рішеннях судів касаційних інстанцій зазначено про таке:

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 25 травня 2016 року, від 21 червня 2013 року та Верховного Суду України від 17 вересня 2009 року, 29 грудня 2008 року суди касаційної інстанції погодилися виходячи із встановлених у справі фактичних обставин з висновками судів попередніх інстанцій про те, що звільнення працівника відбулось без дотриманням вимог чинного трудового законодавства;

- ухвалою Верховного Суду України від 23 грудня 2009 року справу було направлено на новий розгляд, оскільки судом не було встановлено обставин та не надано оцінки доказам, які мали значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2012 року та Верховного суду України від 1 червня 2011 року предметом розгляду був спір про неправомірне звільнення

працівника на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, а саме через прогул без поважної причини;

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 червня 2016 року та Верховного Суду України від 28 листопада 2007 року предметом розгляду був спір про неправомірне звільнення працівника на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, тобто у зв'язку зі змінами в організації виробництва та скороченням штату;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року предметом розгляду був спір про визнання недійсними рішення та свідоцтва про право власності на земельну ділянку;

- в ухвалі Верховного Суду України від 4 березня 2009 року предметом розгляду був спір про звільнення працівника на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне порушення трудової дисципліни.

Таким чином, зі змісту наведених судових рішень та судового рішення, про перегляд якого подано заяву, не вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 43-1 КЗпП України.

У зв'язку з викладеним, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 червня 2014 року, що надана заявником як приклад, міститься висновок, відповідно до якого розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43, 43-1 КЗпП України.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Крім того, заява в частині перегляду судових рішень з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підлягає поверненню виходячи із наступного.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанції залишені без змін.

Оскільки ухвала суду касаційної інстанції, яку просить переглянути заявник, не перешкоджає подальшому провадженню у справі, заявник не посилається на порушення правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, тому зазначена ухвала, яку просить переглянути заявник з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі не може бути предметом перегляду Верховним Судом України з підстав, визначених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

Таким чином, заява ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2016 року з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, не може бути прийнята Верховним Судом України для перегляду у порядку, встановленому главою 3 розділу V ЦПК України, та підлягає поверненню.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства «Аріон-Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інвест Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інновейшн Груп», третя особа - ОСОБА_7, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов'язання вчинити певні дії, відновлення порушених трудових прав та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 вересня 2016 року з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України підстави повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук