У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовомОСОБА_4 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку зі звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових і щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування і виплату заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Київської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 листопада 2014 року вона працювала на посаді директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення. Згідно з наказом підприємства

від 17 листопада 2014 року № 97/ок її було звільнено з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. В Концерні РРТ створена і діє Об'єднана профспілкова організація до складу якої входить первинна профспілкова організація Концерну РРТ, членом якої є вона, однак згоди на її звільнення профспілка не надавала. Зазначає, що їй безпідставно не нараховані та не виплачені одноразові премії з нагоди державного та професійного свята у розмірі одного посадового окладу, зокрема, до Дня незалежності України та Дня працівників радіо, телебачення та зв'язку. У серпні 2014 року їй зменшено розмір щомісячної премії, що передбачена пунктом

5.12 колективного договору за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності із 100 % до 50 %, а в жовтні та листопаді 2014 року взагалі не нарахована та не виплачена щомісячна премія. У зв'язку з чим, вважає, що їй не донараховано, не нараховано та не виплачено кошти, а саме: в серпні 2014 року - 607 грн.61 коп.; в жовтні за вересень 2014 року - 2 795 грн; в листопаді за жовтень

2014 року - 5 590 грн та в листопаді за листопад 2014 року - 3 074 грн

50 коп. Крім того, станом на 17 листопада 2014 року відповідач у порушення вимог ст. ст. 44та 116 КЗпП України не виплатив їй вихідну допомогу у розмірі 10 033 грн 88 коп., заробітну плату за 10 робочих днів у вересні 2014 року у розмірі 3 750 грн 70 коп., за два робочі дні у листопаді 2014 року у розмірі 830 грн 60 коп., а також безпідставно вирахував із її заробітної плати 9 172 грн 38 коп. Посилаючись на наведене, просила суд, із урахуванням уточнених позовних вимог: визнати незаконним наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 17 листопада 2014 року № 97/ок про звільнення ОСОБА_4 з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну за скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 17 листопада 2014 р. № 97/ок про звільнення ОСОБА_4 з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну 17 листопада 2014 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити її на попередній роботі на посаді директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну; стягнути з Концерну середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2014 року до моменту поновлення її на роботі, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням позивача відповідно до наказу Концерну від 17 листопада 2014 року № 97/ок обчислювати виходячи з середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 445 грн 95 коп.; зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку і телебачення нарахувати та виплатити їй не нараховану та не виплачену премію до дня Незалежності України 2014 року в розмірі

5 590 грн та 5 590 грн до Дня працівника радіо, телебачення і зв'язку в

2014 року; зобов'язати Концерн радіомовлення, радіозв'язку і телебачення нарахувати та виплатити їй не нараховану та не виплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень 2014 року у розмірі 607 грн 61 коп, за вересень 2014 року у розмірі 2 795 грн, за жовтень 2014 року у розмірі 5 590 грн та за листопада

2014 року у розмірі 3 074 грн 50 коп.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі; зобов'язати концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення нарахувати 1 818 грн вихідної допомоги при звільненні та виплатити їй вихідну допомогу при звільненні в розмірі 10 033 грн 88 коп.; стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на її користь заробітну плату за 10 робочих днів вересня 2014 року у розмірі 3 750 грн 70 коп. та за 2 робочі дні листопада 2014 року в розмірі 830 грн 16 коп.; стягнути з концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь позивача незаконно утриману суму із заробітної плати позивача в листопаді 2014 року в розмірі 9 172 грн 38 коп.; стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй сум при звільненні з 17 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку (розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати належних їй сум при звільненні з 17 листопада 2014 року по день фактичного розрахунку обчислювати виходячи з її середньоденної заробітної плати у розмірі 445 грн 95 коп.).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 17 листопада 2014 року № 97/ок «Про звільнення ОСОБА_4 з посади директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 17 листопада

2014 року».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.

Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 25 126 грн 68 коп.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 лютого

2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені

ОСОБА_4, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що профспілкою, членом якої вона є, прийнято рішення відмовити в наданні згоди на розірвання трудового договору із нею, що в свою чергу є підставою для поновлення її на роботі.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, повно встановивши обставини справи, давши наявним у справі доказам належну оцінку, обґрунтовано виходив з наступного.

Судами установлено, що на виконання вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 08 серпня 2014 року направив первинній профспілковій організації концерну повідомлення про скорочення штатних одиниць концерну, в тому числі і посади позивачки, яке було вручено члену первинної профспілкової організації концерну ОСОБА_6 12 серпня 2014 року.

Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на виконання вимог ч. ч. 1-5 ст. 43 КЗпП України щодо розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3статті 41 цього Кодексу, 23 жовтня 2014 року було внесено подання про надання первинною профспілковою організацією Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення письмової згоди на звільнення директора департаменту роботи з органами влади, зв'язків з громадськістю та міжнародної співпраці ОСОБА_4 у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників Концерну.

Крім того, 24 жовтня 2014 року голові первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

Гульку М.В. було направлено телеграму про надходження від адміністрації Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення вищезазначеного подання, що підтверджується відповідним реєстром відправлень та квитанцією від 24 жовтня 2014 року № 6449.

Отже, відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення повинна була розглянути подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 від 23 жовтня 2014 року у п'ятнадцятиденний термін, тобто не пізніше 07 листопада 2014 року, та повідомити Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття, тобто до 10 листопада 2014 року.

Таким чином, відмовляючи у позові, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що рішення профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору прийнято 21 листопада 2014 року, тоді як позивача звільнено наказом

від 17 листопада 2014 року, що у розумінні ч. 3 ст. 43 КЗпП України свідчить про згоду первинної профспілкової організації з поданням дирекції дирекції Концерну радіомовлення на розірвання трудового договору з позивачем, а тому відсутні підстави для поновлення останньої на роботі та виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_4 про виплату заробітної плати за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування та виплату одноразових та щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахунок середньої заробітної плати, донарахування і виплату заробітної плати за вересень та листопад 2014 року, виплату безпідставно утриманих коштів, апеляційний суд обґрунтовано виходив із їх безпідставності, оскільки такі не ґрунтується на вимогах закону та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційним судом правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційного суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 лютого

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
Д.О. Остапчук О.В. Попович