У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Леванчука А.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», третя особа - виконуючий обов'язки голови правління Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» Приходько Борис Григорович, про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заборгованості із заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням заяви від 25 серпня 2015 року про зміну підстав позову та заяви від 24 листопада 2015 року про збільшення розміру позовних вимог, просив визнати неправомірним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - ПАТ «ДПЗКУ») від 25 травня 2015 року № 265-К про його звільнення з посади директора філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ» у зв'язку з порушенням умов контракту за п. 8 ст. 36 КЗпП України; поновити його на посаді директора філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ»; зобов'язати відповідача скасувати запис про звільнення у його трудовій книжці; стягнути з ПАТ «ДПЗКУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 38 579 грн 20 коп.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 16 грудня 2013 року його призначено на посаду директора філії «Севастопольський КХП» ПАТ «ДПЗКУ» за безстроковим трудовим договором.

22 квітня 2014 року його переведено на посаду директора філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ».

28 липня 2014 року головою правління ПАТ «ДПЗКУ» видано розпорядження № 46-р «Про розробку та погодження типової форми контракту з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ», після розробки якого він змушений був 06 серпня 2014 року підписати запропонований йому контракт.

Контракт, як особлива форма трудового договору, може застосовуватися тільки там, де це визначено законами, а укладення контрактів у випадках, не передбачених законами, не допускається. Крім того укладення з робітником контракту є істотним погіршенням умов праці, про що працівника має бути попереджено у порядку, визначеному КЗпП України.

Законодавством України передбачено можливість укладення контракту з керівниками підприємств, проте філія «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ» не є самостійною юридичною особою, а її директор не є керівником підприємства, тому встановлення трудових відносин з ним на підставі контрактної форми трудового договору є погіршенням істотних умов праці, про що його не було попереджено.

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» від 25 березня 2015 року № 50 призначено проведення спеціального службового розслідування на філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ», результати якого оформлено актом від 25 травня 2015 року.

За результатами вказаного службового розслідування того ж дня ПАТ «ДПЗКУ» видано наказ про його звільнення відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Проте у наказі про звільнення не було визначено конкретної підстави для звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України та не вказано конкретного пункту контракту, за порушення якого його було звільнено.

Як йому стало відомо під час розгляду судом вказаної справи, підставою для звільнення стало виявлення під час службового розслідування ряду порушень, що стало підставою для звільнення його за п. 6.2.12 п. 6 контракту.

Проте роботодавцем не дотримано Порядку проведення службових розслідувань стосовно працівників ПАТ «ДПЗКУ», затвердженого наказом ПАТ «ДПЗКУ» від 24 липня 2014 року № 159, оскільки його було позбавлено права ознайомитись із матеріалами розслідування та надати свої пояснення; його не було ознайомлено з кінцевим актом службового розслідування, а сам акт не підписано усіма членами комісії.

Вказані в акті порушення (конфлікт інтересів та виявлені пов'язані особи між контрагентами та керівництвом філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ»; протиправне надання послуг та відпущення продукції ТОВ «Богданна К» у період із 29 липня 2014 року до 07 жовтня 2014 року без укладеного договору; надання дозволу директором філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ» не реалізацію борошна 18 та 19 грудня 2014 року не зважаючи на скасування довіреності від 23 жовтня 2014 року; переробка зерна товариством «ВІСТА АГРО» у березні 2015 року без погодження з ПАТ «ДПЗКУ»; збиткова діяльність філії; наявність дебіторської заборгованості) можуть бути спростовані ним, за умов належного проведення службового розслідування.

Крім того роботодавцем порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення, які виявлені ще 24 грудня 2014 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6просить вказані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 16 грудня 2013 року ОСОБА_6 призначено на посаду директора філії «Севастопольський комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ».

23 квітня 2014 року ОСОБА_6 переведено на посаду директора філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ».

Розпорядженням ПАТ «ДПЗКУ» від 28 липня 2014 року № 46-р про розробку та погодження типової форми контракту з директорами філій ПАТ «ДПЗКУ» доручено юридичному департаменту до 31 липня 2014 року розробити типову форму контракту для підписання директорами філій ПАТ «ДПЗКУ».

Наказом ПАТ «ДПЗКУ» від 01 серпня 2014 року № 171 затверджено типову форму контракту директора філії ПАТ «ДПЗКУ».

Між ПАТ «ДПЗКУ» та ОСОБА_6 06 серпня 2014 року укладено контракт № 22.

Відповідно до п. 6.2.12 контракту керівник філії може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативою товариства до закінчення строку його дії у разі невчасного або неналежного виконання наказів, розпоряджень, доручень товариства.

На підставі службової записки, складеної заступником голови правління МартиненкомО.О. від 23 березня 2015 року № 171/3, видано наказ від 23 березня 2015 року № 50 про проведення службового розслідування на філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ», за результатами якого складено акт від 25 травня 2015 року про порушення на вказаній філії.

25 травня 2015 року в.о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» Приходьком Б.Г. видано наказ № 265-К про звільнення ОСОБА_6 із займаної посади.

Відмовляючи в позові ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з порушеннями, які встановлено актом про проведення службового розслідування від 25 травня 2015 року, його правомірно звільнено за п. 6.2.12 контракту.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із такими висновками, і також вказав, що керівники філій підприємств відносяться до осіб, з якими може бути укладено контракт, а посилання позивача на зміну істотних умов праці у зв'язку з укладенням контракту та порушення роботодавцем ст. 32 КЗпП України, є довільним трактуванням позивачем норм закону. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що посилання позивача на належне виконання ним посадових обов'язків є необґрунтованим та спростовуються матеріалами справи.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно із ч. 3 ст. 21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Частина друга статті 3 КЗпП України передбачає можливість установлення особливостей праці, тобто особливостей правового регулювання певних трудових відносин, надаючи окремим підприємствам, установам, організаціям право регулювати трудові відносини їхніми статутами, положеннями.

Надавши це право КЗпП України, у статті 9 закріплює норму, якою забороняє підприємству, установі, організації уводити до своїх внутрішніх нормативних актів умови, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством про працю, в тому числі, які визначаються відповідним законодавством та статутами підприємств, установ, організацій.

Питання про наслідки відступу від положень трудового законодавства при укладенні договорів про працю вичерпно вирішено у статті 9 КЗпП України, яка імперативно кваліфікує такі умови недійсними без необхідності визнання їх такими в судовому порядку.

У той же час, власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст. 9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України.

Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов'язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Частинами 5, 6 ст. 65 ГК України визначено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону.

З аналізу наведених норм матеріального права слід дійти висновку, що правовою підставою для укладення контракту з керівником юридичної особи, незалежно від форм власності, є ст. 65 ГК України. Натомість у законодавстві відсутні правові підставі для укладення контракту з керівниками філій, представництв, директорами за напрямами діяльністю, тощо, оскільки ці посади не належать до категорій керівників підприємства.

Контракт є обов'язковою формою трудового договору для керівників державних підприємств, що укладаються відповідно до Типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженою постановою кабінету Міністрів України від 02 серпня 1995 року № 597 (зі змінами) на підставі Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203.

У справі, встановлено, що відповідно до п. 3.1 Положення про філію «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗК», філія не має статусу юридичної особи, здійснює свою діяльність від імені товариства і в межах повноважень, встановлених цим Положенням та статутом товариства.

Згідно з п. п. 7.1, 7.2 вказаного положення, управління поточною діяльністю філії здійснює директор філії, який є уповноваженим представником товариства. Повноваження директора філії визначаються довіреністю, виданою Головою правління товариства. Правочини від імені товариства директор філії вправі вчиняти тільки на основі довіреності та в межах передбачених у ній повноважень, із урахуванням цього положення.

Отже, у справі яка переглядається, директор філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗК», яка не є юридичною особою, не є керівником юридичної особи.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на наведені норми матеріального права та вказані обставини справи уваги не звернув, у встановленому порядку не перевірив чи відноситься позивач до кола осіб, з якими в обов'язковому порядку укладається контракт, у такому випадку не перевірив його умови, чи не погіршують такі становище працівника порівняно із законодавством про працю, за наявності погіршення таких, питання про наслідки відступу від положень трудового законодавства не вказав.

З огляду на викладене, за відсутності висновків про наслідки відступу від положень трудового законодавства при укладенні трудового договору, висновки суду апеляційної інстанції про правомірність розірвання трудового договору з позивачем з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України є передчасними, тому допущені апеляційним судом порушення норм матеріального і процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, у зв'язку з чим ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Разом з тим, при встановлені наведених вище обставини, суду апеляційної інстанції необхідно врахувати те, що у разі дострокового розірвання контракту з директором філії підприємства, у наказі про звільнення має бути чітко зазначено, які конкретно підстави, визначені контрактом, стали підставою для звільнення, та яким пунктом контракту керувався роботодавець.

Як убачається із наказу про звільнення від 25 травня 2015 року, ОСОБА_6 звільнено у зв'язку з порушенням умов контракту (п. 8 ст. 36 КЗпП України); підставою для звільнення стали контракт від 06 серпня 2014 року, акт про перевірку на філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗК» від 25 травня 2015 року та пояснення ОСОБА_6 (т. 1, а. с. 5).

Із акта від 25 травня 2015 року про перевірку за фактами порушень фінансово-господарської діяльності на філії «Кролевецький комбінат хлібопродуктів» ПАТ «ДПЗКУ» випливає, що комісією по ПАТ «ДПЗКУ» встановлено наявність конфлікту інтересів та виявлені пов'язані особи двох підприємств, які обслуговувались філією, з керівництвом філії; надання філією послуг юридичній особі без укладення договору; виникнення сумнівів щодо існування однакових умов придбання борошна на підприємстві для всіх покупців; переробку та відпуск продукції без дозволу керівництва товариства; переробка пшениці однією з юридичних осіб на давальницьких умовах, що призвело до виникнення заборгованості; переробка філією зерна юридичної особи без отримання відповідного дозволу ПАТ «ДПЗКУ»; порушення керівником філії Положення про ведення договірної роботи в ПАТ «ДПЗКУ»; надання директором філії дозволу на реалізацію борошна юридичній особі після скасування ПАТ «ДПЗКУ» довіреності на вчинення ним таких дій (т. 1, а. с. 61-66).

Таким чином, викладені в акті порушення відносяться до різних пунктів контракту, які регулюють дострокове розірвання контракту з ініціативи роботодавця, і у такому випадку дослідженню підлягають питання: чи відповідає наказ про звільнення вимогам КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова А.О. Леванчук Г.І. Мостова М.І. Наумчук