У х в а л а

іменем україни

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Ситнік О.М.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Кременецька районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Кременецька районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати особу такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі зареєстрована його дочка ОСОБА_5, яка з 2011 року проживає разом із своєю матір'ю ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_2, належному останній на праві приватної власності. Факт формальної реєстрації ОСОБА_5 позбавляє його права на володіння, користування і розпорядження власністю.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення її у квартиру АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначила, що з часу свого народження зареєстрована у згаданій квартирі, яка на праві власності, згідно договору купівлі-продажу від 18 серпня 1998 року, належить її батькові ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу між батьками виникли неприязні стосунки, у зв'язку з чим відповідач вигнав її разом з матір'ю з квартири, замінив ключі від вхідних дверей, у зв'язку з чим змушена була проживати у бабусі, тітки, винаймати з матір'ю житло.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 16 червня 2016 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2016 року скасовано, позов ОСОБА_5 задоволено.

ОСОБА_5 вселено у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що наявні підстави передбачені ст. ст. 64, 65, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України для вселення в спірну квартиру, оскільки ОСОБА_5 не проживає у спірній квартирі з поважних причин.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак