Справа № 344/2121/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1661/2016
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах якої діють законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у користуванні правом власності, за апеляційною скаргою представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» ОСОБА_9 на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» звернувся в суд із вищевказаним позовом та просив усунути перешкоди у користуванні правом власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах якої діють законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в ній.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва від 29 липня 2013 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» належить квартири по вул. Озаркевича Євгена, 11/4 в м. Івано-Франківську. Однак у вказаній квартири зареєстровані та проживаю відповідачі. Проживаючи у квартири без будь-яких правових підстав відповідачі створюють ПАТ відповідні перешкоди та порушують право на володіння та розпорядження власністю. А тому відповідно до норми ст. 391 ЦК України вони повинні бути визнані такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На рішення суду представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що всупереч ст.214 ЦПК України судом неправильно визначено обставини справи, які мають суттєве значення, та які правовідносини випливають із встановлених обставин.

Також при вирішенні спору не враховано, що в звязку із набуттям банком 29.07.2013 року права власності на вказану квартиру іпотека припинилася. В звязку із цим до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення ст.ст.39,40 Закону України «Про іпотеку». Поза увагою суду залишилося і те, що позовні вимоги обґрунтовано банком порушенням відповідачами їхнього права власності, зокрема, права користування нею, підстави для захисту якого передбачені нормами ст.ст.383,391,405 ЦК України.

Відтак, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право власності на спірну квартиру, відповідно і члени їх сімї, в тому числі неповнолітня дитина, втратили право користування житловим приміщенням в ній. Правовий висновок щодо цього міститься в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року № 6-158цс14, однак судом він не застосований.

Крім того, додатковою підставою для визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням згідно ч.2 ст.405 ЦК є його відсутність в даній квартирі понад один рік. Наведена обставина підтверджується інформацією слідчих органів про його перебування в міжнародному розшуку.

Посилаючись на зазначені обставини апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_10 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_4, її представник, а також представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Івано-Франківської міської ради доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі проживають у квартирі, яка не була придбана за кредитні кошти, іншого житла не мають. Виселення їх без надання іншого житлового приміщення для постійного проживання не можливе, а відтак, підстави для задоволення позову відсутні. При цьому суд керувався нормами ст.ст. 39,40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК.

Однак, погодитися з такими висновками колегія суддів не може виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» пред'явив до суду позов на підставі ст. ст. 316, 391 ЦК України (негаторний позов). Просив усунути порушення його права володіння та користування власністю - квартирою №4 по вул. Озаркевича Євгена,11 в м. Івано-Франківську, з боку відповідачів шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в ній.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 11,31 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог. Визначення предмету та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.

Статтею 118 ЦПК України встановлено, що позов предявляється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Відповідно до змісту п.5 ч.2 ст. 119 ЦПК позовна заява повинна містити зазначення підстави позову обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які обєктивуються у поданих доказах. Тому у випадку зміни позивачем своїх позовних вимог (предмету або підстав позову тощо), такі зміни повинні бути викладені у письмовій формі, встановленій для позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи позивач у встановленому законом порядку підстав позову не змінював.

Постановляючи оскаржуване рішення суд фактично вийшов за межі позовних вимог та в порушення ст. 214 ЦПК України взагалі не вирішив позовних вимог ПАТ саме з наведених ним підстав.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки при розгляді даного спору суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, вказане порушення норм процесуального закону призвело до неправильного вирішення справи.

Зі змісту статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вбачається із матеріалів справи 29 липня 2013 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 видано свідоцтво, відповідно до якого ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» належить на праві власності майно, що складається із квартири №4, загальною площею 85,4 кв.м, житловою площею 55,00 кв.м, яка розташована в будинку №11 по вул. Озаркевича Євгена в м. Івано-Франківську. Вказане свідоцтво видано відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_12 16.07.2013 року. Цього ж дня за позивачем зареєстровано право власності на квартиру. Раніше квартира належала в рівних частках ОСОБА_3 і ОСОБА_13 (а.с.4,5).

Зясовано, що в спірній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4П, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

За правилами ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як розяснено у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобовязаннями власника.

За таких обставин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втративши право власності на спірну квартиру, втратили і складові цього права: володіння, користування, розпоряджання.

При цьому колегія суддів також враховує положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину у випадку, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника будинку, квартири, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок, квартиру, в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Відтак, у звязку із припиненням права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право користування жилим приміщенням втратили й члени їх сім'ї - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції на порушення статей 212, 214 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не встановив, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; у достатньому обсязі не визначився щодо характеру спірних правовідносин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» ОСОБА_9 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» правом власності на квартиру АДРЕСА_1. Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якої діють законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_8, такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» по 578,76 грн понесених судових витрат.

Стягнути на користь ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» із ОСОБА_4, ОСОБА_8, які діють як законні представники ОСОБА_7, по 289,38 грн понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_14