Справа № 357/7492/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду № 5, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітніх синів двійнят ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю, мотивуючи тим, що вона перебувала з ОСОБА_2 у цивільному шлюбі та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилися сини ОСОБА_3 і ОСОБА_4, позивач з дітьми мешкала у власній квартирі по АДРЕСА_1, самостійно доглядала їх, лікувала, не мала підтримки з боку відповідача, шлюбні відносини з ним були розірвані, відповідач не допомагав утримувати дітей, а лише, постійно принижував позивача, вказував як слід їй діяти, що робити, погрожував, а тому не витримавши такого психологічного тиску та агресивної поведінки, позивач добровільно віддала дітей відповідачу і дозволила їх виховувати, лікувати, оскільки діти потребують постійного лікування, є інвалідами дитинства. При цьому позивач не самоусунулася від подальшого матеріального забезпечення дітей, працевлаштувалася, надавала кошти дітям, купувала необхідні речі, спілкувалася, а з квітня 2016 року відповідач заборонив позивачу бачитися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Оскільки відповідач не працює, не належно утримує і піклується про дітей, витрачає дитячі кошти не за призначенням, позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю.

В судовому засіданні позивач підтримала позов.

Відповідач позов не визнав.

Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в судовому засіданні просила суд визначити місце проживання дітей з матір'ю, оскільки це відповідає інтересам дітей.

Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з наступних підстав.

По справі встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивач народила ІНФОРМАЦІЯ_1 двійнят хлопчиків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, батько дітей не визнав свого батьківства при народженні дітей. В подальшому, за заявою про визнання батьківства від 25.08.2015року було внесено зміни в актовий запис про народження дітей та записано їхнім батьком ОСОБА_2. Зазначені обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження дітей та Витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін (а.с.6,7 68-71).

Встановленим є те, що малолітні ОСОБА_3 і ОСОБА_4, майже, з трьохрічного віку проживають разом з відповідачем, і це було добровільне рішення батьків дітей. 10.12.2014 року сторони уклали між собою Договір про визначення місця проживання своїх дітей разом з батьком до досягнення дітьми десятирічного віку, а в подальшому місце проживання дітей буде визначено за бажанням самих дітей. (а.с.72).

Встановленим є те, що дітям сторін встановлена з дитинства інвалідність, відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує державну соціальну допомогу на дітей-інвалідів з 20.09.2013 року(а.с.36,37,41).

Встановлено, що 15.02.2016 року позивач подала заяву до УСЗН Білоцерківської міської ради про переоформлення допомоги по інвалідності на дитину ОСОБА_3 на його батька ОСОБА_2 (а.с.79).

Встановленим є те, що зареєстроване місце проживання малолітніх дітей сторін за адресою : АДРЕСА_1, тобто в квартирі, що належить позивачу. Також, в даній квартирі зареєстрованими є позивач і її старший син ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Встановленим є те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2016 року з ОСОБА_1, як з матері дітей, стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Дане підтверджено копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 22.06.2016р. (а.с.33-35).

Матеріали справи містять Акт оцінки потреб дитини та сімї, складений Білоцерківським міським Центром соціальної служби сімї та молоді від 12.07.2016 року де, зокрема, зазначено, що батько дітей ОСОБА_2 намагається задовольнити всі потреби дітей, є все необхідне для їх повноцінної життєдіяльності, існує потреба в лікуванні дітей, яку батько не в змозі оплачувати. Мати не допомагає матеріально, аліменти сплачує не своєчасно. Діти не спілкуються з матір'ю по причині конфліктів між матір'ю та батьком (а.с. 42-44).

Встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує денну групу медико-соціальної реабілітації в КЗ КОР «Спеціалізованому обласному будинку дитини м.Біла Церква» з 10.02.2014 р. по 02.03.2015 р. (134 дні) та з 13.07.2015 року по даний час (62 дні). Приводить та забирає дитину з закладу батько ОСОБА_2 (а.с.48).

Згідно довідки ЦРІ «Шанс» ОСОБА_2 протягом 2014-2016 р.р. займається реабілітацією дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до призначення зроблених в Індивідуальній Програмі Реабілітації. Курси проходять згідно графіку, ОСОБА_2 до реабілітації дітей відноситься відповідально (а.с.49).

Встановлено, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахований в дошкільний заклад №3 «Веселка» з 18.11.2013 року. Вихованням дитини займається батько ОСОБА_2 (а.с.50).

Суду надані психолого-педагогічні характеристики на обох дітей, складені фахівцями закладів де перебувають ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.122,123).

Матеріали справи, також, містять ряд письмових доказів в підтвердження того, що мати дітей теж приділяє належну увагу вихованню та лікуванню дітей, зверталася за медичною допомогою, консультацією щодо стану здоров'я своїх дітей, в березні 2013 року оплатила лікування сина ОСОБА_3 в сумі 17506 грн.,, перебувала з дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 22.08.2011р. по 31.08.2011 року на діагностуванні - консультації в КЗ КОР Київській обласній дитячій лікарні, зверталася за направленнями в лікарню «Охматдит» (а.с.55-57,73-74,75, 76).

Встановленим є те, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Білоцерківській ОДПІ Київської області як ФОП, та в період з 01.04.2015р по 31.12.2015 р. працювала по спрощеній системі оподаткування, загальна сума її доходу за 2015 рік становила 44 330 грн. А за 2016 рік термін подання звітності ще не закінчився, а тому інформацію щодо суми доходу за 2016 рік суду не надано (а.с.116).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_9 та в зв'язку з цим змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.117).

Встановленим є те, що на виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 20.10.2016 року про зобов'язання Органу опіки та піклування Служби у справах дітей БЦ МР провести обстеження матеріально-побутових умов життя сімї батька та матері дітей і надання інших матеріалів, суду було надіслано результати засідання комісії з питань захисту прав дитини розглядалося питання щодо визначення спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх малолітніх дітей та комісія дійшла висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з їх матір'ю ОСОБА_1 Дане рішення комісія прийняла шляхом відкритого голосування простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні: а саме за визначення місця проживання обох дітей з батьком - ніхто не проголосував, за визначення місця проживання обох дітей з матір'ю проголосувала більшість членів комісії, троє членів утрималися (а.с.101).

Матеріали справи містять Акти обстеження умов проживання батька і матері дітей. (а.с.120, 121). Зокрема, встановлено, що на даний час відповідач з дітьми проживає в одноповерховому приватному будинку, який складається з трьох житлових кімнат, комунальні зручності на вулиці, житло належить ОСОБА_10, матері відповідача. Разом з відповідачем проживають його двоє малолітніх дітей, бабуся дітей ОСОБА_10, тітка дітей ОСОБА_11 з донькою ОСОБА_23. В квартирі позивача на даний час триває ремонт в одній із кімнат, яка буде оформлена як дитяча. Приміщення умебльовані, є електропобутова техніка, житло підтримується в належному санітарно-гігієнічному стані, в квартирі разом з позивачем проживають її старший син ОСОБА_22 2004 р.н. та чоловік ОСОБА_9

Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.12.2016 року за № 527 «Про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4» виконавчий комітет міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з їх матір'ю ОСОБА_1.(ва.с.119).

Встановленим є те, що відносно відповідача ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, яке перебуває на розгляді в Білоцерківському міськрайонному суді (а.с.118).

В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують стосунків, проживають окремо, мати дітей заміжня, проживає з чоловіком та старшим сином у власній квартирі. Малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали з матір'ю з народження і до червня 2013 року, а потім, за домовленістю сторін було визначено місце проживання дітей разом з батьком. Встановленим є те, що за час проживання дітей разом з батьком, позивач не втрачала контакту з меншими своїми синами, спілкувалася з дітьми, вітала з днем народження, забирала обох дітей на деякий період до себе, купувала їм необхідні речі. Зазначене підтверджено показами свідків та чисельними фото із зображенням сімейних світлин, зокрема, днів народження дітей де вони разом з мамою.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка сторони позивача ОСОБА_15 суду показав, що приходиться батьком позивачу. Позивач була в скрутному становищі, на межі зриву, потребувала допомоги, їй було важко з дітьми, які ще й хворі, а відповідач постійно тиснув, нервував матір дітей, казав, що візьме дітей собі, коли позивач відмовиться від батьківських прав. Коли відповідач дізнався, що позивач вийшла заміж, то почав забороняти їй бачитися з дітьми, вчиняв сварки, побив чоловіка позивача. Малолітні ОСОБА_3 і ОСОБА_4 люблять маму, їм буде краще з мамою Свідок ОСОБА_8 суду показала, що з 2012 року познайомилася з позивачем, знає, що ОСОБА_1 збирала кошти на реабілітацію сина ОСОБА_3. Відповідач складна людина, висував вимоги до позивача, не допомагав, забороняв їй спілкуватися з людьми, обмежував волю, слідкував за нею. Коли дітки проживали разом з позивачем, то були добре доглянуті, позивач гарна господиня, в її квартирі порядок, вона може повноцінно виконувати функції матері, любить своїх дітей. Свідок ОСОБА_16, подруга позивача, суду показала, що позивачу було важко з дітьми, важкими були пологи, перші місяці вона з дітьми перебувала в лікарні, а відповідача поряд не було, жодної допомоги позивачу з новонародженими дітьми він не надавав. Свідку невідомо чому позивач віддала дітей проживати разом з батьком, але позивач ніколи не втрачала контакт з дітьми, забирала їх до себе, з 18.12.2015 р. і по березень 2016 р. діти жили з позивачем. Син сторін ОСОБА_4 казав, що батько забороняє йти до мами. Діти люблять матір, хочуть бути з нею.

Допитана в якості свідка сторони відповідача ОСОБА_17, яка є дільничним педіатром, суду показала, що малолітні ОСОБА_3 і ОСОБА_4 часто хворіють, і дня народження дітей свідок декілька раз бачила їхню маму, а останні три роки бачить, лише, батька з дітьми. Свідок ОСОБА_18, яка працює масажистом, суду показала, що з квітня 2013 року знайома зі сторонами, пам'ятає сварку між ними в якій батько дітей наполягав на лікуванні, а позивач бажала їхати до дому з дітьми. Діти проходили курс масажу, приводить дітей до лікаря батько, який дисциплінований, дітки завжди охайні, доглянуті. Свідок ОСОБА_19, яка проживає по сусідству з відповідачем, суду показала, що з дитинства добре знає ОСОБА_2, який на даний час займається своїми малолітніми синами, постійно з ними грається, доглядає їх, возить дітей купати на квартиру, прати їх одяг. Відповідач має тимчасові підробітки, займається господарством. Відповідачу допомагають доглядати дітей його мама та сестра з племінницею. З позивачем свідок не знайома. Свідок ОСОБА_20, яка працює вихователем в дитячому садку, який відвідує ОСОБА_4, суду показала, що батько приводить дитину і забирає з дитячого садка, а матір дітей бачила два рази. У хлопчика і батька добрі відносини, батько піклується про дитину. Свідок ОСОБА_10, яка приходиться мамою відповідачу, суду показала, що одного дня позивач зі своїм батьком принесли дітей, віддали відповідачу, і не цікавилися життям та здоров'ям дітей. Нещодавно позивач сварилася, пропонувала зареєструвати місце проживання дітей в будинку, який належить свідку. Свідок повідомила, що вона разом з сином і донькою доглядають дітей. Позивач іноді приходить, раніше було таке, що відповідач возив дітей до позивача, колись залишив їх на тиждень разом з нею. Позивач один раз привозила продукти харчування дітям. Свідок ОСОБА_21, яка проживає по сусідству з відповідачем, суду показала, що відповідач повністю опікується дітьми, возить їх в садочок, виховує і дітки завжди охайні та ввічливі, вітаються, діти люблять свого батька, а позивача свідок бачила, лише, 2 рази поряд дітей.

При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини.

В ст.150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

За ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Однак, в даному випадку, враховуючи вік дітей та їх фізичні вади не є можливим з'ясувати думку хлопчиків щодо визначення місця проживання з одним із батьків.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік хлопчиків стан їх здоров'я, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.

Як було вказано вище, опікувалася з народження дітьми їх матір, а з літа 2013 року опікується дітьми батько, який не працює, та утримує дітей за рахунок їх пенсій по інвалідності. Батько дітей не має власного житла на праві власності, будинок, де він мешкає з дітьми, належить його матері та крім цього, в будинку проживає сестра і племінниця позивача. Відповідач обвинувачений в кримінальному провадженні за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, відповідач поводить себе агресивно по відношенню до матері своїх синів, не контролює свою поведінку. Мати дітей працює і має дохід, має власну квартиру, де одна з кімнат відведена для дітей. Мати не втрачала контакт з дітьми. Мати хоче активно включитися в процес виховання та лікування дітей, щоб надолужити затримку в їх розвитку, мати має можливості та плани щодо лікування та реабілітації хлопчиків.

В даному випадку, під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які б були підставою для розлучення дітей з їх матір'ю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дітей, враховуючи вік хлопчиків, їх фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дітей - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з матір'ю, оскільки остання найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови проживання, виховання і лікування синів.

Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити батьків дітей, про обов'язковість виконання ними своїх батьківських обв"язків стосовно малолітніх дітей лише в їх інтересах.

Позивач не ставить питання про відшкодування їй судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), ст.ст. 7,141,150,157,159, 160,161СК України, ст.ст.10,60,88,209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з їхньою матір'ю ОСОБА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя О. Я. Ярмола