У х в а л а

іменем україни

08 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Харківської міської ради, 3-я особа Сьома Харківська Державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на Ѕ частинну житлової квартири в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа: Сьома Харківська Державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на 1/2 частини житлової квартири в порядку спадкування за законом.

На обгрунтування позовних вимог вказував, що він являється сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 У 1948 році батьки розлучилися, він залишився проживати з батьком. З 1951 року ОСОБА_7 стала його мачухою. Вони проживали єдиною родиною, офіційно остання його не всиновлювала, проте він рахував її матір'ю. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько та з того часу він проживав із ОСОБА_7 АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, заповіту вона не складала, спадковим її майном є 1/2 частини квартири . АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю його та померлої. Оскільки він проживав за вказаною адресою, то фактично прийняв спадщину за законом як спадкоємець четвертої черги. Інших спадкоємців ОСОБА_7 не мала. Постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо спадкового майна через відсутність рішення суду про встановлення факту проживання його та ОСОБА_7 однією сім'єю. Зазначає, що зі спадкодавицею він проживав однією сім'єю, мав з нею спільний побут.

Тому, просив суд встановити юридичний факт його проживання однією сім'єю зі спадкодавцем ОСОБА_7 з 1991 року до часу відкриття спадщини, а також просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частини спірної однокімнатної квартири в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_7.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2016 року скасовано, позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 із спадкодавицею ОСОБА_7, у квартирі АДРЕСА_1 більш як п'ять років, а саме з 1991 року до часу відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, як спадкоємця четвертої черги після смерті мачухи ОСОБА_7

У касаційній скарзі Харківської міської ради просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки ОСОБА_4 на момент смерті спадкодавця постійно проживав з ОСОБА_7, в силу вимог ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину та є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після її смерті.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2016 року

залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак