Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_4, треті особи: державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в особі Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_5, про визнання електронних торгів недійсними та за позовом ОСОБА_5 до Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_4, треті особи: державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в особі Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, про визнання постанови державного виконавця, заявки на реалізацію арештованого майна, протоколу, акта та електронних торгів недійсними, за касаційними скаргами Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 та Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом про визнання торгів недійсними, посилаючись на те, що згідно з виконавчим листом від 03 грудня 2013 року № 202/22075/13-ц Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська з неї та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»(далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») стягнута заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2006 року у розмірі 316 289 грн 37 коп.

19 грудня 2013 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Більчук О.А. відкрито виконавче провадження № 41306065 і того ж дня винесено постанову про арешт належного їй майна.

14 лютого 2014 року державним виконавцем Більчук О.А. складено акт опису та арешту майна, у якому, окрім понятих, вказано, що при описі та арешті майна боржника ОСОБА_3, а саме: квартири АДРЕСА_1, був присутній представник торговельної організації ОСОБА_12 Однак на звороті бланку акта при зазначенні інших осіб, які були присутніми, вказано лише його прізвище та ініціали, без особистого підпису. В акті від 14лютого 2014 року у графі «на описане майно накладено арешт та встановлено обмеження користуванням ним», не зазначено жодних даних, графа під час заповнення була закреслена кульковою ручкою. У зв'язку з цим вона вважає, що арешт на її квартиру накладено не було і на відповідальне збереження майно також не передавалось.

За протоколом № 39613 електронні торги вказаної вище квартири відбулися 12 січня 2013 року, на яких переможцем визнано ОСОБА_4 із запропонованою вартістю 254 199 грн 20 коп. Однак сума, яку переможцю необхідно сплатити, вказана 241 489 грн 24 коп. з урахуванням винагороди організатору торгів в розмірі 7 500 грн, тоді як розмір винагороди за організацію та проведення електронних торгів становить з урахуванням витрат, пов'язаних зі зберіганням, організацією та проведенням реалізації майна, у тому числі пов'язаних з оцінкою, 5 % від вартості реалізованого майна. У разі, якщо майно реалізоване за ціною, вищою від стартової, організатор здійснює перерахунок винагороди пропорційно до збільшення ціни майна та зазначає у протоколі електронних торгів суму винагороди, яку покупець повинен додатково сплатити, а також рахунок організатора, на який необхідно сплатити ці кошти.

Крім того, лот № 29084 було зареєстровано в системі 11 грудня 2014 року, а торги відбулися лише 12 січня 2015 року, тобто з пропуском строку для їх проведення.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те що, за вимогами параграфа V Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів електронні торги проводяться протягом одного робочого дня з 9 до 18 години і якщо остання цінова пропозиція надійшла за 5 хвилин до завершення строку, електронні торги автоматично продовжуються на 30 хвилин, а згідно з протоколом № 39613 торги завершилися о 22:12:43, а остання пропозиція надійшла від учасника № 27 - о 18:48:59, тобто за 11 повних хвилин до закінчення продовженого строку, позивачка просила позов задовольнити.

ОСОБА_9 подав позов про визнання постанов державного виконавця, заявки на реалізацію арештованого майна, протоколу, акта та електронних торгів недійсними, посилаючись на те, що при проведенні прилюдних торгів, до яких він ніякого відношення не має, були порушені його майнові права, оскільки за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2008 року за ним було визнано право власності на 1/2 частини спірної квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та у задоволенні позову ОСОБА_9відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Визнано недійсними постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 грудня 2013 року№ 1306065, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження від 19 грудня 2013 року, постанову про призначення відповідального зберігача майна від 15 лютого 2014 року, постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 26 лютого 2014 року, заявку на реалізацію арештованого майна від 17 листопада 2014 року № 39613, протокол проведення електронних торгів від 12 січня 2015 року, акт проведення електронних торгів від 29 січня 2015 року.

Визнано електронні торги, закріплені в протоколі проведення електронних торгів від 12 січня 2015 року № 39613 Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, недійсними та такими, що не відбулися.

У касаційних скаргах Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 та Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції просять скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - постанова Пленуму), у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України (п. 13 постанови Пленуму).

Судом установлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором та судовий збір у розмірі 316 289 грн 37 коп.

Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 19 грудня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист № 202/22075/13-ц.

Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетрвоського міського управління юстиції від 19 грудня 2013 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_3

Під час виконавчого провадження державним виконавцем встановлено наявність у боржника ОСОБА_3 нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, яка була описана відповідно до акта опису та арешту майна від 15 лютого 2014 року.

15 лютого 2014 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про призначення Штельмаха О.В. відповідальним зберігачем описаного та арештованого майна боржника ОСОБА_3

26 лютого 2014 року державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для надання письмового звіту, висновку щодо вартості квартири АДРЕСА_1.

11 грудня 2014 року управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в Системі електронних торгів арештованого майна було розміщено інформаційне повідомлення про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 - Системою електронних торгів автоматично сформовано лот № 29084.

На підставі витягу із протоколу проведення електронних торгів від 12 січня 2015 року квартира АДРЕСА_1 була виставлена на продаж за стартовою ціною 104 180 грн. Переможцем торгів став учасник № 7 - ОСОБА_4 - із ціною продажу в розмірі 254 199 грн 20 коп.

15 січня 2015 року ОСОБА_4 внесла в повному обсязі всі кошти за придбання лота (спірної квартири), та результати електронних торгів були оформлені актом державного виконавця від 29 січня 2015 року про проведення електронних торгів, що затверджений начальником Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Батрак Д.С.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із недоведеності наявності порушень при проведенні електронних торгів з реалізації арештованого майна відповідачами, які б могли вплинути на їх результат.

Відмовляючи ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог, суд, пославшись на те, що останній стороною виконавчого провадження, в ході якого була реалізована на електронних торгах спірна квартира, не був, виходив із неналежно обраного ним способу захисту порушених прав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про скасування постанови про відкритгя виконавчого провадження від 19 грудня 2013 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 19 грудня 2013 року; постанови про призначення відповідального зберігача майна від 15 лютого 2014 року; постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 26 лютого 2014 року; заявки на реалізацію арештованого майна від 17 листопада 2014 року, акта про проведення електронних торгів, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_9 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, право власності є абсолютним та включає в себе право користування, володіння та розпорядження, ніхто не може бути позбавлений права власності на майно.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст рішення суду апеляційної інстанції передбачено у ст. 316 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50) щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Проте на порушення вказаних вимог процесуального закону суд апеляційної інстанції обмежився узагальнюючою фразою про те, що рішення районного суду підлягає скасуванню, не перевіривши належним чином як доводів сторін у справі, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навівши мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували висновки районного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3, яка є стороною виконавчого провадження, просила визнати недійсними та такими, що не відбулися, електронні торги від 12 січня 2015 року № 39613 з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_9, який не є стороною виконавчого провадження, подав позов про визнання постанов державного виконавця, заявки на реалізацію арештованого майна, протоколу, акта та електронних торгів недійсними.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалюючи нове рішення, не зазначив, які вимоги (кого із сторін) він задовольнив, а у задоволенні яких відмовив, яке рішення прийняв за вимогами ОСОБА_3, а яке - за вимогами ОСОБА_5

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторонами виконавчого провадження, за наслідками якого було реалізовано спірну квартиру, є ПАТ «Державний ощадний банк України» - стягувач, та ОСОБА_3 - боржник, які, у свою чергу, дії та рішення державного виконавця за виконавчим провадженням не оскаржували.

ОСОБА_9 не є стороною виконавчого провадження та не брав участі у виконавчому провадженні, відтак не мав права на звернення до суду із позовом про скасування постанов державного виконавця за виконавчим провадженням.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, на зазначене уваги не звернув.

Також суд не врахував, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час вчинення виконавчих дій) щодо призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Крім того, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Апеляційний суд на зазначене вище уваги також не звернув.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 та Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик