Справа № 462/2618/16 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6829/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Бусін» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Бусін», голови правління приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Бусін» Овчинникова Дениса Олексійовича про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27.09.2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства (далі-ПрАТ) «Страхова компанія «Бусін» в користь ОСОБА_3 в рахунок страхового відшкодування 50000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Бусін» у дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду оскаржив відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Бусін», просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при вирішенні даної справи судом не було враховано, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України №1535 від 12.10.2002 року, якою, визначено порядок виплати страхового відшкодування спадкоємцям загиблого члену екіпажу повітряного судна. Апелянт зазначає, що позивачем не було надано страховій компанії свідоцтва про право на спадщину, а тому у виплаті їй страхового відшкодування після смерті сина правомірно відмовлено. Крім того, зазначає, що суд всупереч вимогам статті 84 ЦПК України стягнув на користь позивача витрати на правову допомогу, які не підтверджені належними та допустимими доказами, і неправильно вирішив питання стягнення судового збору.

В судове засідання представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Бусін» не з'явився, відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.08.2014 року в результаті аварії повітряного судна Ан-12 UR-DWF біля аеропорту Таманрассет (Алжир) загинув екіпаж, до складу якого входив син позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6 - ОСОБА_3 ОСОБА_7, який був застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Бусін» згідно з сертифікатом страхування №7283/ЕК від 02.07.2014 року.

За умовами договору обов'язкового страхування членів екіпажу повітряного судна, сума страхового відшкодування на випадок смерті становила 100000 грн.

Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_7, є його неповнолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому відповідачем вже виплачено 50000 грн. - 1/2 частину страхового відшкодування, і його мати - позивач ОСОБА_8 ОСОБА_6, якій у виплаті страхового відшкодування відмовлено на тій підставі, що вона не надала страховій компанії свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до пункту 27 Порядку і правил проведення обов'язкового авіаційного страхування цивільної авіації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1535 від 12.10.2002 року, для отримання суми страхової виплати страхувальник зобов'язаний, зокрема, надати страховику оригінал або нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть та документи про правонаступництво для спадкоємців (у разі загибелі чи смерті застрахованої особи).

Звертаючись, до відповідача із заявою про виплату 1/2 частини страхового відшкодування після смерті свого сина, позивач замість свідоцтва про право на спадщину надала ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18.02.2016 року, якою підтверджено, що єдиними спадкоємцями першої черги за законом, оскільки заповіту не було, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_7, є його син ОСОБА_8 та мати ОСОБА_8 ОСОБА_6

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснив, що свідоцтво про право на спадщину позивачеві не видається нотаріусом, оскільки існує спір про право з колишньою дружиною спадкодавця щодо спадкового нерухомого майна.

За таких обставин, підстав визнавати неправомірними дії відповідача немає, однак, з метою забезпечення законного права позивача на отримання грошової компенсації за смерть її сина під час виконання трудових обов'язків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення належної позивачеві 1/2 частини страхового відшкодування в судовому порядку, оскільки безспірним є той факт, що спадкоємцями ОСОБА_8 ОСОБА_7 є лише його неповнолітній син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, якому відповідачем вже виплачено 1/2 частину страхового відшкодування, та його мати - позивач ОСОБА_8 ОСОБА_6, якій теж належить 1/2 частина страхового відшкодування, а тому оскаржуване рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Судом першої інстанції правильно, з дотриманням вимог ст.88 ЦПК України, стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки такий при зверненні позивача до суду з вказаним позовом не було сплачено, проте, в частині задоволення вимоги позивача про присудження їй за рахунок відповідача компенсації за понесені витрати на правову допомогу рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального закону, який регулює вирішення даного питання, виходячи з наступного.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу (ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК).

Згідно зі ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В силу вимог ст.88 ЦПК України, сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, має право на компенсацію (відшкодування) за рахунок іншої сторони понесених нею та документально підтверджених судових витрат.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження факту надання позивачеві в даній справі правової допомоги фахівцем в галузі права, стороною позивача було надано районному суду договір про надання правової допомоги від 05.05.2016 року (а.с.49), укладений між Львівською міською молодіжною організацією «Бандерівець» в особі її керівника ОСОБА_9 (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник), копію диплому магістра за спеціальністю «правознавство», виданого 27.06.2013 року Львівською комерційною академією на ім'я ОСОБА_9 (а.с.66), розрахунок витрат на правову допомогу щодо затраченого часу, підписаний керівником названої громадської організації (а.с.50), та розписку, засвідчену теж підписом керівника цієї громадської організації, про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 3000 грн. за надання правової допомоги в даній справі (а.с.51), однак, ці документи не можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки договір про правову допомогу укладений з громадською організацією і доказу про те, що ця громадська організація має право надавати оплатні послуги з правової допомоги, немає. Крім того, розписка не є належним фінансовим документом в підтвердження отримання фахівцем в галузі права винагороди за надання правової допомоги.

Таким чином, правових підстав для задоволення вимоги позивача про компенсацію за рахунок відповідача витрат на правову допомогу в суду не було, а тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Бусін» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 вересня 2016 року в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Бусін» у користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 3000 гривень скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вимоги ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Копняк С.М.