АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5582/16 Справа № 174/221/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Кочкової Н.О.

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі: Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія», третя особа первинна профспілка «Свободу Праці» державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - за апеляційною скаргою представника державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» - ОСОБА_3 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилалась на те, що 11.03.2016 року її звільнено з філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» (далі філія «ВГМК») державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» (далі ДП «ОГХК») з посади інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату на підставі наказу № 375 від 21.12.2015 року про скорочення чисельності та штату працівників. Вважає, що відповідач порушив порядок звільнення, оскільки вона повідомила роботодавця про членство у первинній профспілці «Свобода праці» ДП «ОГХК» (далі ПП «СП»), однак відповідач не звертався із поданням про надання згоди на розірвання трудового договору із нею. Порушено п. 2.10 Колективного договору філії «ВГМК» ДП «ОГХК» щодо обовязку адміністрації не допускати необґрунтованого скорочення робочих місць. Відповідачем не проводились попередні консультації з ПП «СП» і заходи з метою запобігання скороченню чисельності та штату працівників, Їй пропонувались не всі вакансії, наявні на підприємстві, зокрема, інженера-проектувальника 2 категорії проектного відділу, яка була вакантною до 17.02.2016 року, крім того, не здійснювалось порівняння кваліфікації та продуктивності праці, не враховано її переважне право на залишення на роботі. Просила поновити її на роботі на посаді інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату у філії «ВГМК» ДП «ОГХК» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10163,70 грн. (а.с. 1-3, 23-24).

19 квітня 2016 року ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача, первинну профспілку «Свободу Праці» державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» (а.с.71).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року позовні вимоги задоволені частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» з 12 березня 2016 року. Стягнуто з державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9711 грн. 98 коп. без урахування податку на доходи та обовязкові збори. В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено. Стягнуто з державного підприємства «Обєднана гірничо-хімічна компанія» на користь держави Україна судові витрати в сумі 1102 грн. 40 коп. Рішення в частині поновлення на роботі та частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 6 775 грн. 80 коп. допущено до негайного виконання (а.с. 180-186).

В апеляційній скарзі представник ДП «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 02.10.2014 року прийнята в порядку переведення з філії «ВГМК» ПрАТ «ОСОБА_4» у відділ капітального будівництва та ремонтів управління комбінату інженером другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро (а.с. 10 зв.).

Згідно наказу № 375 від 21.12.2015 року філії «ВГМК» ДП «ОГХК» про внесення змін до штатного розпису посад службовців, розстановки чисельності робітників та скорочення штату і чисельності працівників управління комбінату, з 01.03.2016 року заплановано виключення посад згідно додатку 1, зокрема, інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів, тобто посади, яку на той час займала позивач. З наказом вона ознайомлена 21.12.2015 року (а.с. 90-92).

28.12.2015 року ОСОБА_2 попереджена про наступне вивільнення (№ 6340 від 28.12.2015 року), одночасно їй запропоновано девять вакантних посад, згідно додатку 1. З попередженням про наступне вивільнення вона ознайомлена 11.01.2016 року, від запропонованих вакансій відмовилась. Також ОСОБА_2 у звязку з майбутнім вивільненням пропонувалися для працевлаштування пять вакантних посад, від яких вона відмовилась 22.01.2016 року (а.с. 93-95).

Наказом № 98 про припинення трудового договору від 9 березня 2016 року, ОСОБА_2 з 11.03.2016 року звільнена з посади інженера другої категорії кошторисно-договірного та планового бюро відділу капітального будівництва та ремонтів управління комбінату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказ підписано директором філії, тобто повноважною особою. З наказом позивач ознайомлена 11.03.2016 року, що не заперечує (а.с. 8).

ДП «ОГХК» є правонаступником ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат». Підприємство є юридичною особою. Філія «ВГМК» ДП «ОГХК» є відокремленим структурним підрозділом і не є юридичною особою, структура та штатний розклад філії затверджується генеральним директором підприємства. Працівники філії призначаються на посаду і звільняються з посади наказом директора філії (а.с. 59-70).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд 1 інстанції правильно посилався на ст. 247 КЗпП, ст. 43 КЗпП, ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», та виходив з того, що директор філії «ВГМК» ДП «ОГХК» не звертався до ПП «СП» ДП «ОГХК» щодо надання згоди або відмови у наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, хоча у даному випадку таке звернення є обовязковим.

Пунктом 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з вищевказаних підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.6 ст. 43 КЗпП України якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 розяснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Із матеріалів справи вбачається, що на підприємстві діє профспілка працівників металургійної і гірничодобувної промисловості, членом якої ОСОБА_2 була до 27.01.2016 року, а у цей день подала заяву про виключення її з членів (а.с. 99). 20.12.2015 року ОСОБА_2 прийнята до членів ПП «СП» ДП «ОГХК» (а.с. 13, 41, 145, 146).

Представник відповідача не заперечував, що роботодавець не звертався ні до профспілки працівників металургійної і гірничодобувної промисловості, ні до первинної профспілки «Свободу Праці» ДП «ОГХК» філії «ВГМК» з приводу отримання попередньої згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_2 Лише отримавши листа суду 1 інстанції від 20 квітня 2016 року, 23 квітня 2016 року було проведено засідання виконавчого комітету первинної профспілки «Свободу Праці», і відмовлено у наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_2, з наданням суду письмового висновку із обґрунтуванням відмови, у якому зазначено, що підприємство не є збитковим, скорочення є необґрунтованим, вбачається підстави для збільшення оплати праці, недостатність дій щодо створення нових робочих місць на комбінаті та забезпечення продуктивної зайнятості його працівників, скорочення призведе до збільшення соціальної напруги, порушено принцип рівності профспілок, порушено встановлений порядок вивільнення, адміністрація не зверталась до профспілки для отримання попередньої згоди на розірвання договору з ОСОБА_2; їй не пропонувалась вакансія інженера-проектувальника другої категорії проектного відділу, яка була вакантною до 17.02.2016 року, тобто порушені положення Колективного договору, ч. 1 ст. 43 КЗпП, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП, ч. 2 ст. 40 КзпП, п. 1 ст. 40 КЗпП; не здійснювалось порівняння кваліфікації та продуктивності праці ОСОБА_2 з іншими працівниками, що займали аналогічні посади на комбінаті, порушено положення ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України; ОСОБА_2 має загальний стаж роботи більше 37 років, з яких 29 років на комбінаті, має вищу освіту, дорікань і зауважень з роботи не має, виховує двох дітей (а.с.73, 84, 76-79).

За таких обставин суд 1 інстанції правильно визнав звільнення незаконним і поновив позивачку на роботі, а посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення профспілкового органу є невмотивованим, - спростовується текстом письмового висновку із обґрунтуванням відмови, а посилання на те, що у матеріалах справи є «Обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення члена профспілки», яке підписано самою ОСОБА_2 не має правового значення, оскільки не спростовує вищезазначених висновків.

Посилання апелянта на те, що суд 1 інстанції фактично позбавив підприємство можливості реалізувати своє право на зміну в організації виробництва та скороченні штату, - не заслуговує не увагу, оскільки таке право підприємства не позбавляє його обовязку здійснювати звільнення у суворій відповідності із нормами КЗпП України та інших законів.

Доводи апелянта про те, що на підприємстві була відсутня інформація про членство ОСОБА_2 у первинній профспілці «Свободу Праці», - спростовується матеріалами справи, зокрема: листом від 28.01.2016 року за вих. № 3, виготовленого на бланку ПП «СП» ДП «ОГХК» за підписом члена профспілки ОСОБА_2 яким директора філії «ВГМК» ДП «ОГХК» повідомлено про те, що вона є членом ПП «СП» ДП «ОГХК» та заявою про вихід із членів профспілки працівників металургійної і гірничодобувної промисловості (а.с. 12, 97).

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться до переоцінки доказів по справі, а, відповідно до ст. 212 ЦПК України право оцінки доказів належить виключно суду 1 інстанції.

Доводів щодо незгоди із сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка була стягнута судом, - апеляційна скарга не містить.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення, - не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачкою не оспорюється, тому апеляційним судом не ревізується.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника державного підприємства «Об'єднана гірничо-хімічна компанія» - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: