Провадження № 2/201/490/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Швеця М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про визнання недійсним договору-,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2В.), ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3В.) про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 20 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/133356/3178/74, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі 320 000 доларів США строком до 19 липня 2022 року із сплатою 13 % річних, а відповідач зобовязався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені цим договором. У забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника 20 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вона виступила поручителем відповідача-1 і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязаннями відповідача-1, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань.

Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 23 червня 2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 171 062,44 долари США, заборгованість із сплати обумовлених договором відсотків складає 26 966,53 долари США, а також позивачем нараховано пеню в сумі 45 179,68 долари США.

У ході вирішення цього спору відповідачем ОСОБА_2 предявлено до суду зустрічний позов до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» (далі ПАТ «ОСОБА_1 Аваль»), в якому він просить визнати недійсним кредитний договір № 014/133356/3178/74 від 20 липня 2007 року, укладений між ним та банком, мотивуючи ці вимоги тим, що банком не надано доказів надання позичальнику коштів у іноземній валюті, як і не надано доказів фактичної передачі йому коштів, позивач за первісним позовом не надав йому повної інформації щодо відсотків за цим договором, винагороди та комісії, банком в укладеному між сторонами правочині неправомірно була встановлена комісійна винагорода за надання кредиту у розмірі 1,5% від суми кредиту. Також позивач за зустрічним позовом посилається на те, що банк при укладенні спірного договору із позичальником ввів його в оману щодо обовязків та не визначив чітко ціну договору, тобто не повідомив про сукупну вартість кредиту, та у кредитному договорі у нечіткий, незрозумілий, двозначний спосіб зазначено про відсотки та винагороди за отримання та користування кредитом для споживача. Позивач у поданому позові зазначає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення його становища. Ухвалою від 17 березня 2016 року указаний зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним.

Представник позивача у судове засідання призначене на 29 червня 2016 року не зявився, через канцелярію суду представником позивача ОСОБА_4 подано клопотання, в якому вона просить судове засідання призначене на цю дату провести без участі представника банку, позовні вимоги первісного позову підтримала повністю, просила їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Ураховуючи, що у судовому засіданні 23 червня 2016 року приймав участь представник банку, висловив правову позицію та надав пояснення щодо суті позовних вимог первісного та зустрічного позовів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 у поданому через канцелярію суду клопотанні просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату у звязку із її відрядженням. Ураховуючи, що у судовому засіданні 23 червня 2016 року зазначений представник відповідача приймала участь у розгляді справи, висловила правову позицію та надала пояснення щодо суті позовних вимог первісного та зустрічного позовів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою місця реєстрації, про причини неявки суду не повідомила (а.с. 35, 66-67, 73-74, 90-94, 136, 149-150).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин, та враховуючи, що розгляд справи триває значний час, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в загальному порядку за правилами ч. 2 ст. 158 ЦПК України за наявними доказами, які містяться в матеріалах справи та без фіксації судового засідання технічними засобами за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 20 липня 2007 року між позивачем (кредитор) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено кредитний договір № 014/133356/3178/74, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 320 000 доларів США. Під терміном «невідновлювальна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування подальша видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом протягом дії кредитного договору. Кредит надається на строк до 19 липня 2022 року (включно) згідно із графіком надання кредиту (додаток № 1 до договору). Погашення кредиту здійснюється позичальником наступним чином: згідно із графіком погашення кредиту (додаток № 2 до договору) в розмірі 1/180.0 від суми ліміту отриманого кредиту згідно із п. 1.1 цього договору, погашення процентів (відсотків) за користування кредитом здійснюється щомісячно. Процентна ставка за користування кредитом складає 13.000 відсотки річних. Інфляційне застереження: сторони домовились, що кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника коригувати (змінювати) процентну ставку протягом дії цього договору у випадках, передбачених п. 1.5-1.6 договору, та з дотриманням порядку, передбаченого п. 6.2 цього договору.

У п. 3.3 указаного кредитного договору сторони узгодили, що вони встановлюють, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів за договором здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

Пунктом 6.5 договору визначено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення.

Відповідно до п. 8.2-8.4 договору сторони погодили, що з укладенням цього договору вони досягли згоди з усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом цього договору. У разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Сторони домовилися, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинно розглядатися як істотне порушення договору, яке надає право кредитору в порядку передбаченому цим договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобовязань, вимагати від позичальника повернення кредиту та інших передбачених цим договором платежів (а.с. 7-13).

У додатку № 2 до указаного кредитного договору сторонами узгоджено графік погашення кредиту та позичальником указано, що він підтверджує, що до підписання кредитного договору в обсязі та у порядку, передбаченому п. 2, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», був ознайомлений з інформацією, передбаченою цією нормою закону (а.с. 14-18).

Згідно із даними виписки по рахунку № 91 20 липня 2007 року зараховано кошти в сумі 320 000 доларів США за договором № 014/133356/3178/74 від 20 липня 2007 року (а.с. 19).

Судом також установлено із матеріалів справи, що 12 вересня 2013 року між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 014/133356/3178/74/81-1-0-00/5991 до вищевказаного кредитного договору, у п. 1 якої вказано про те, що у звязку із тим, що позичальником були виконані умови кредитного договору щодо здійснення щорічного страхування, згідно умов надання/обслуговування кредиту, сторони домовилися, що з 12 вересня 2013 року процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі, вказаному в пункті 1.4 кредитного договору і складає 13 % річних.

Пунктами 2-3 додаткової угоди передбачено, що одночасно із укладенням даної додаткової угоди сторони домовилися викласти графік повернення кредиту та сплати інших платежів (додаток 1 до кредитного договору) та розрахунок сукупної вартості кредиту (додаток 3 до кредитного договору) в нових редакціях, які є додатками № 1 та 2 до кредитного договору та є його невідємними частинами. Умови цієї додаткової угоди зрозумілі позичальнику, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими (а.с. 111- 114).

Установлено також, що 20 липня 2007 року між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати за зобовязаннями позичальника - ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору № 014/133356/3178/74 від 20 липня 2007 рок, в повному обсязі цих зобовязань. Сторони договору встановлюють, що зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, передбачених цим договором та вказаним в п. 1.2 кредитного договору, не потребують.

Пунктом 3.1 договору поруки сторони узгодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості встановлену на момент подання позовної вимоги у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України (а.с. 75).

Попри взяті на себе зобовязання позичальником не виконуються умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 23 червня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить:

-заборгованість за кредитом 171 062,44 долари США, що за курсом Національного банку України складає 3 723 806,94 грн.;

-заборгованість за процентами 26 966,53 долари США, що за курсом Національного банку України складає 587 026,30 грн.;

-пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 49 162,51 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 1 070 203,93 грн. (а.с. 21-24).

Позивачем на адресу відповідачів була направлена вимога про погашення грошових зобовязань за кредитним договором (а.с. 20, 85-87). Однак в добровільному порядку заборгованість відповідачемами не була погашена і позивач вимушений був звернутися із позовом до суду.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В порушення зазначених норм закону та умов укладених кредитного договору та договору поруки відповідачі свої зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконали, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним способом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цивільним кодексом передбачено можливість визначення зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити первісний позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Водночас предявлені банком позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому пеня з відповідачів підлягає стягненню у розмірі 45 179,68 доларів США, що за курсом Національного банку України складає 983 502,90 грн., в межах суми за 1 рік.

Що стосується вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про визнання недійсним кредитного договору, то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Судом установлено, що спірний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору кредиту «Сукупна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 02 та16 грудня 2015 року у справах № 6-1341цс15 та № 6-2766цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для усіх субєктів, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, який містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З огляду на зазначені приписи законодавства та фактичні обставини справи підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину судом не встановлено, а тому зустрічний позов задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів за первісним позовом на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 526, 527, 610, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), ОСОБА_3 (м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 10 г, кв. 52, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» (рахунок № 0002, МФО 305653, , м. Дніпропетровськ, пр-т Д. Яворницького, 35) заборгованість за кредитним договором № 014/133356/3178/74 від 20 липня 2007 року у сумі 198 028 (сто девяносто вісім тисяч двадцять вісім) доларів США 97 центів, з яких заборгованість за кредитом 171 062 (сто сімдесят одна тисяча шістдесят два) долари США 44 центи, що в еквіваленті за курсом Національного банку України складає 3 723 806,94 грн. (три мільйони сімсот двадцять три тисячі вісімсот шість грн. 94 коп.), заборгованість із сплати відсотків 26 966 (двадцять шість тисяч девятсот шістдесят шість) доларів США 53 центи, що в еквіваленті за курсом Національного банку України складає 587 026,30 грн. (пятсот вісімдесят сім тисяч двадцять шість грн. 30 коп.), та пеню у розмірі 983 502,90 грн. (девятсот вісімдесят три тисячі пятсот дві грн. 90 коп.).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про визнання недійсним кредитного договору № 014/133356/3178/74 від 20 липня 2007 року відмовити.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), ОСОБА_3 (м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграду, 10 г, кв. 52, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» (рахунок № 0002, МФО 305653, , м. Дніпропетровськ, пр-т Д. Яворницького, 35) судовий збір у сумі 3654,00 гривень (три тисячі шістсот пятдесят чотири грн. 00 коп.) по 1827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн.) з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П.Ходаківський