Справа 206/4696/16-ц
Провадження 2/206/1181/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" грудня 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Портній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Альфа- Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", про встановлення нікчемності пунктів кредитних договорів, застосування наслідків недійсності пунктів кредитних договорів, стягнення збитків та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2015 року позивач звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом.

18 серпня 2016 року цивільна справа передана до Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2016 року прийнято до розгляду зазначену цивільну справу та призначено до судового розгляду.

Позивач в обґрунтування вимог зазначила, що у листопаді 2012 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500324901, відповідно до якого вона отримала кредитні кошти у сумі 20 000,00 грн. під 15 % річних, зі сплатою щомісячної сталої комісії у розмірі 638 грн. протягом дії договору (п. 2.8.1 договору № 500324901). У лютому 2013 року банком, без попередження та підписання будь-яких додатків до договору, введено комісію в сумі 10 грн. при погашенні кредиту безпосередньо в банку, якщо сума платежу становить до 1 500 грн. (включно). У серпні 2013 року банком їй було запропоновано уклали новий кредитний договір, як рефінансування наявного у неї кредиту, і у листопаді 2013 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 500922684 відповідно до якого вона отримала кредитні кошти у сумі 25 411,00 грн. під 11,99 % річних, зі сплатою щомісячної сталої комісії у розмірі 609,86 грн. протягом дії договору (п. 2.8.1 договору № 500922684) та комісією в сумі 10 грн. при погашенні кредиту безпосередньо в банку, якщо сума платежу становить до 1 500 грн. (включно) (п. 2.8.4 договору № 500922684). У квітні 2014 року банком, знову, їй було запропоновано заключити новий кредитний договір, як рефінансування наявного у неї кредиту, і у травні 2014 року між нею та банком було укладено кредитний договір № 500943673 відповідно до якого вона отримала кредитні кошти у сумі 25 411,00 грн. під 11,99 % річних, зі сплатою щомісячної сталої комісії у розмірі 609,86 грн. протягом дії договору (п. 2.8.1 договору № 500922684) та комісією в сумі 10 грн. при погашенні кредиту безпосередньо в банку, якщо сума платежу становить до 1 500 грн. (включно) (п. 2.8.4 договору № 500922684). У грудні 2014 року цю комісію збільшено до 15грн., при цьому банк жодної інформації щодо збільшення комісій їй не направляв та вона ніяких додатків до договору не підписувала. Умови кредитних договорів № 500324901, 500922684, 500943673 в частині сплати щомісячної комісії суперечать вимогам частин 4,5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, банк при укладені зазначених договорів, в порушення вимог п.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив її у письмовій формі про кредитні умови, які до того ж є несправедливими у розумінні ст. 18 цього Закону. У кредитних договорах № 500324901, 500922684, 500943673, зазначається, що п. 2.8 даних кредитних договорів передбачена сплата комісійної винагороди банку. Згідно п. 2.8.1 кредитного договору № 500324901, комісійна винагорода банку за управління кредитом становить 3,19 % за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом від суми кредиту, яка сплачується щомісячно. Згідно п. 2.8.1 кредитного договору № 500922684, комісійна винагорода банку за управління кредитом становить 2,40 % за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом від суми кредиту, яка сплачується щомісячно. Згідно п. 2.8.4 кредитного договору за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) встановлено комісію в розмірі 10 грн. Згідно п. 2.8.1 кредитного договору № 500943673, комісійна винагорода банку за управління кредитом становить 2,40 % за період з 1-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування кредитом від суми кредиту, яка сплачується щомісячно. Згідно п. 2.8.4 кредитного договору за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа-Банк» (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (включно) встановлено комісію в розмірі 10 грн. На даний час ця комісія складає 15 грн. Правовідносини з цього питання між нею та ПАТ «Альфа-Банк» регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Однак, умовами кредитних договорів № 500324901, 500922684, 500943673 не визначено в чому полягає надання банком послуг позивачу за управління кредиту та яка природа цих послуг. Щодо комісії в розмірі 10 грн. та 15 грн. за переказ коштів (п.2.8.4), то відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Таким чином здійснення споживачем переказу платежів з метою погашення кредиту є дією на користь банку, а відтак не може вважатися послугою в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим встановлення банком сплати комісії за дану операцію суперечить ч. 4 ст. 11 Закону. За таких обставин умови кредитних договорів щодо встановлення комісії за управління кредитом у розмірі 3,19 % (638 грн.); 2,40% (609,86) та за переказ платежів в розмірі 10 грн. і 15 грн. є такими, що суперечать ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Дана норма прямо встановлює нікчемність таких умов договору. Добровільне підписання споживачем договору про споживчий кредит та надання споживачем при підписання згоди стосовно умов договору не перешкоджають йому (як більш слабкій стороні договору про надання споживчого кредиту) оскаржувати умови даного правочину з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Сума коштів, що підлягає стягненню в порядку реституції (як майнова шкода) становить 17 513,76 грн.

Також їй було заподіяно моральну шкоду, оскільки дії відповідача призвели до порушення її нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя; втрати нормальних життєвих зв'язків. Врегулювання ситуації, що склалась з вини відповідача, вимагають від неї додаткових зусиль. З цих причин сума моральної шкоди для неї становить 10 000 грн.

На підставі викладеного просить суд встановити нікчемність п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору № 500324901, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та неї. Застосувати наслідки недійсності п .п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору № 500324901, стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді сплачених нею комісій за період з листопада 2012 року по листопад 2013 року грошові кошти у сумі 7 686 грн. Встановити нікчемність п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору № 500922684, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та нею. Застосувати наслідки недійсності п .п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору № 500922684, стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді сплачених нею комісій за період з листопада 2013 року по травень 2014 року грошові кошти у сумі 3 659,16 грн. Встановити нікчемність п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору № 500943673, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та нею. Застосувати наслідки недійсності п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору № 500943673, стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді сплачених нею комісій за період з 28 травня 2015 року по день набрання рішенням законної сили. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на її користь моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн. (том 1 а.с.1-5).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові та просила задовольнити. Пояснила, що була включена комісія без попередження. Її право було порушено. Їй пропонували зменшити відсоток, якщо буде проведена реструктуризація і їй це було вигідно, а коли вона почала сплачувати кредит зрозуміла, що комісія перевищила відсотки.

Представник відповідачів ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити Зазначив, що позивач обрала не той спосіб захисту. Списання комісії є законним. Поняття, як нікчемний пункт у позові немає. Законом передбачено принцип свободи договору.

Також від представників відповідача ПАТ "Альфа-Банк" ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до суду надані письмові заперечення, які обґрунтовують тим, що відповідно до п. 5 Розділу 1 кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що: 1) Він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої вимагається нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які його розясненні, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення. Він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого Розділу та додатків до нього в дату його укладання; він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які оприлюдненні на інтернет-сторінці Банку за електронною адресою та які йому розясненні, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Тобто на час укладення кредитного договору позивач була обізнана з основними умовами кредитного договору та вся необхідна інформація їй була надана. Жодних зауважень чи застережень від позивача на момент укладання та підписання договору не було. Підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обовязки, зазначені у договорі. Сторони добровільно погодили дані пункти і позивач на початку виконувала умови договору, чим фактично надала свою згоду на вищевказані умови та комісії. Звертає увагу суду, що кредитні договори № 500324901 від 29.11.2012 року та № 500922684 від 29.11.2013 року повністю погашені та правовідносини по даним договорам між сторонами припинилися в повному обсязі. Окрім того, дані послуги, що передбачаються в договорі і за які сплачується комісія не підпадають під визначення послуг за які Банк не може отримувати винагороду. У спірному договорі визначено плату за обслуговування кредитом не за формулою зі змінним величинами, а чітко фіксованою сумою, що підтверджується також графіком платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору. До аналогічних висновків приходить Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справам: 6-36366ск від 25 грудня 2015 року; 6-4830св15 від 15 квітня 2015 року; 6-22924ск15 від 09 грудня 2015 року; від 15.04.2015р. по справі № 6-4830св15; від 03.02.2016 по справі № 6-34589ск15; від 23.03.2016р. по справі № 6-31393ск15. Також позивач просить встановити нікчемність п.п.2.8.1, 2.8.4 Розділу 1 «Базові умови кредитування» кредитних договорів №500324901, 500922684, 500943673 та застосувати наслідки недійсності. Згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). За положеннями ст. 27 Цивільного кодексу України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним. Не зрозуміло яким чином положення п.п.2.8.1, 2.8.4 Розділу 1 «Базові умови кредитування» кредитних договорів №500324901, 500922684, 500943673 про встановлення комісійної винагороди Банку обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки та в якій саме частині. Згідно з постановою Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» п. 4 встановлено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом і частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. П. 4.8 вищевказаної постанови ВСУ України зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не зрозуміло, виходячи із тексту позову, у чому саме положення п.п.2.8.1, 2.8.4 Розділу 1 «Базові умови кредитування» кредитних договорів №500324901, 500922684, 500943673 суперечать нормам законодавства України. Стосовно сум грошових коштів, які позивач бажає стягнути з Банку на її користь, то позовна заява містить якісь незрозумілі розрахунки, оскільки останні платежі взагалі було зроблено банком самостійно у якості реструктуризації та оформлення нового договору. Також не обґрунтованою є вимога щодо моральної шкоди (том 1 а.с.17-29, том 2 а.с.37-42).

Суд, заслухавши позивача, представника відповідачів, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.11.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 500324901, предметом якого є надання для власних потреб коштів у розмірі 20170грн., шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника у розмірі 20000,00грн., страховий платіж 170грн. строком до 30.11.2015 року на споживчі цілі за відсотковою ставкою 0,1% річних (том 1 а.с.108-109).

Відповідно до п.1 цього договору він складається з двох розділів, Розділ № 1 "Базові умови кредитування" та Розділ № 2 "Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк", які нероздільно пов'язані між собою та складають єдиний документ, включаючи всі додатки до нього, які складають невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 2.8 цього договору Розділу № 1 Базові умови кредитування передбачена комесійна виногорода банку.

З виписки по рахунку № 901 з 29.11.2012р. по 20.04.2015р. вбачається, що остання операція по цьому рахунку була 02.12.2013р. банком перераховано кошти для погашення заборгованості за кредитним договором № 500324901 від 29.11.2012р. (том 1 а.с.115-138).

29 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору № 500324901 (том 1 а.с.110).

29 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 500922684, предметом якого є надання коштів у розмірі 25700,00грн., шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500324901 від 29.11.2012р., сума в розмірі 11033,02грн. та для власних потреб 14666,98грн. строком до 02.12.2016 року за відсотковою ставкою 11,99% річних (том 1 а.с.139-143).

Пунктом 2.8.1 цього договору Розділу № 1 Базові умови кредитування передбачена комесійна виногорода банку за управління кредитом.

Пунктом 2.8.4 цього договору Розділу № 1 Базові умови кредитування передбачена комесійна виногорода банку за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ "Альфа-Банк" (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1500,00грн. (включно) - 10грн. .

З виписки по рахунку № 2684 з 29.11.2013р. по 20.04.2015р. вбачається, що остання операція по цьому рахунку була 02.12.2013р. банком перераховано кошти для погашення заборгованості за кредитним договором № 500922684 від 29.11.2013р. (том 1 а.с.144-155).

Згідно із анкетою-заявою на отримання кредиту у розмірі 25411,00грн. від 28.05.2014р. ОСОБА_1 була ознайомлена та погодилась з умовами кредиту (том 2 а.с.95).

28 травня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 500943673 предметом якого є надання коштів у розмірі 25411,00грн., шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500922684 від 29.11.2013р., сума в розмірі 14508,92грн. та для власних потреб 10902,08грн. строком до 29.05.2016 року за відсотковою ставкою 11,99% річних (том 1 а.с.6-7).

Пунктом 2.8.1 цього договору Розділу № 1 Базові умови кредитування передбачена комесійна виногорода банку за управління кредитом.

Пунктом 2.8.4 цього договору Розділу № 1 Базові умови кредитування передбачена комесійна виногорода банку за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування ПАТ "Альфа-Банк" (банкомат з функцією cash-in) у випадку, якщо сума платежу становить до 1500,00грн. (включно) - 10грн.

Договір підписаний обома сторонами та зазначено, що договір отриманий позичальником - позивачем по справі.

21 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк"та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 500943673 від 28.05.2014 року укладеним між Публічним акціонерним товариством "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (том 2 а.с.81-92).

Позивач посилається на те, що він був не обізнаний юридично при укладені договору, тому відповідач включив до тексту договору пункти, які на думку позивача порушують її права, є не справедливими та не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у п.7 якої зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

За своєю правовою природою договір є правочином та основною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК України.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин, або його частина, може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивачем суду не надано жодного доказу, що в неї була відсутня цивільна дієздатність, вільне волевиявлення на укладення кредитного договору, окремих його частин, та що не наступили наслідки, які були обумовлені договором. Посилання позивача на те, що їй не були відомі положення діючого законодавства України при укладені договору, як підставу для визнання окремих частин кредитного договору недійсним судом не приймаються, оскільки вимогами законодавства не передбачено такі підстави для визнання правочину або окремих його частин недійсними.

Крім того, позивач в судових засіданнях зазначала, що їй були відомі умови договору, спочатку вони були для неї вигідні, а потім після реструктуризації, коли почала сплачувати вона порахувала і зрозуміла, що комісія перевищила відсотки.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За вимогами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Позивачем не заперечувалося, що зазначені у кредитному договорі кредитні кошти були отриманні позивачем.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з кредитного договору позивачу при укладенні вказаного договору були відомі усі суттєві умови договору, про що свідчать її особисті підписи в кредитному договорі, та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останню прийняти умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало її внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

За умовами кредитного договору у п. 2.8.1 та 2.8.4 передбачено сплату виногороди банку за управління кредитом та переказ коштів - ці суми були відомі позивачеві при укладені договору, їх розмір умовами договору не збільшується.

Доводи позивача щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам чинного законодавства в частині стягнення з позивача комісій за управління кредитом та переказ коштів, передбачених п.2.8.1 та 2.8.4 кредитного договору, на думку суду є безпідставними і не може слугувати підставою для визнання зазначених пунктів кредитного договору недійсними.

Щодо несправедливості умов окремих пунктів укладеного кредитного договору, то позивач не примушувалася до укладання договору, вона особистим підписом посвідчла добровільність його укладання, вільно обрала кредитодавця на момент укладання договору, позивач вважала умови розумними та справедливими, про це свідчить термін дії договору, який укладено 29.11.2012 року з подальшими договорами про реструктуризацію, та лише понад три роки його дії позивач вирішив визнати нікчемними окремі його пункти.

При укладанні кредитного договору позичальник ОСОБА_1 знала про вищезазначені договірні умови і свідомо погоджувалася з ними, про що свідчить п.5 кредитного договору, у відповідності до якого, що однією з умов надання відповідачем кредиту є те, що підписанням цього договору позичальник підтверджує те, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а банк перед укладенням цього договору на виконання вимог Постанови НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Окрім цього, банк надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ними, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов'язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається законодавством.

Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору ОСОБА_1 мала можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, таким правом ОСОБА_1 не скористалався, що свідчить про її згоду з усіма умовами договору.

За викладених обставин, у суду відсутні правові підстави для визнання нікчемними п.п. 2.8.1 та 2.8.4 кредитних договорів № 500324901, 500922684, 500943673 року.

Крім того, кредитні договори № 500324901 від 29.11.2012 року та № 500922684 від 29.11.2013 року повністю погашені та правовідносини по даним договорам між сторонами припинилися та укладено договір № 500943673 від 28.05.2014р.

Отже, спірні умови кредитного договору були узгоджені сторонами (досягнуто згоди з усіх істотних умов договору), кредитний договір підписаний сторонами, останні мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та в подальшому виконувала їх умови, що підтверджується виписками по особовим рахункам.

Такі по суті висновки, з аналогічних правовідносин, містяться і в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року (справа № 6-34589ск15).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірні умови кредитного договору не протирічать чинному законодавству і є характерними для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору.

Таким чином, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення збитків та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков