Провадження № 2/760/365/16
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Січкар Д.О., Казакова М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа- П'ята державна нотаріальна контора м.Києва про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

10.11.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та уточнивши позовні вимоги просить визнати заповіт складений ОСОБА_3 від 11.05.2006 року, який посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Бєлломі О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3-684, недійсним.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати -ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, садовий будиночок з господарськими будівлями та спорудами в господарському товаристві «Імпульс» масив «Дружба» по АДРЕСА_2 земельної ділянки площею 0,05 га на території Сувидівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Спадкоємцями першої черги за законом є її донька-ОСОБА_1 та чоловік- ОСОБА_2

Позивач зазначає, що звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування після смерті своєї матері за законом, дізналася, що за життя її мати склала заповіт на користь ОСОБА_2

Позивач просить визнати заповіт складений ОСОБА_3 від 11.05.2006 року, який посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Бєлломі О.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 3-684, недійсним, оскільки вважає, що підпис та запис на вказаному заповіті не належить її матері.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Зазначив, що про існування заповіту було відмово позивачу. Мати позивача та відповідач проживали разом без реєстрації шлюбу за довго до складання спірного заповіту. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований 13.03.2010 року.

Складання заповіту відповідало волі ОСОБА_3, а його посвідчення було здійснено з дотримання вимог чинного законодавства.

Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа - в судове засідання свого представника не направили, проте її неявка не перешкоджає розгляд уданої справи.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 17.06.2014 року (т.1 а.с. 10).

Також встановлено, що померла ОСОБА_3 є матір'ю позивача та дружиною відповідача (а.с. 8,9) .

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, садовий будиночок з господарськими будівлями та спорудами в господарському товаристві «Імпульс» маси «Дружба» по АДРЕСА_2 земельної ділянки площею 0,05 га на території Сувидівської сільської ради Вишгородського району Київської області ( а.с.142-144).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом.

Встановлено, що за своє життя ОСОБА_3 склала заповіт на користь свого чоловіка- ОСОБА_2, який був посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Бєлломі О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3-684 ( а.с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулися позивач в порядку спадкування за законом та відповідач в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 10.09.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22.10.2015 року, за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 на вказане вище спадкове майно ( а.с. 142-145).

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 18.12.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, внаслідок наявності складеного вище заповіту та відсутності права на обов'язкову частку у спадщині (а.с. 95).

В судовому засіданні позивач посилалася на те, що вказаний вище заповіт слід визнати недійсним з тих підстав, що померла не складала заповіту, а підпис та запис у спірному заповіті не належить її матері.

Відповідно до ст.ст.1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Згідно п.1.4 глави 3 Наказу Міністерства юстиції №296/2 від 22.02.2012 «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», заповіт особисто підписується заповідачем.

Відповідно до ст.57 ЦПК України фактичні дані, що мають значення для справи встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Зважаючи на це, та керуючись ч.1 ст.143 ЦПК України, згідно з якою для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд задовольнив клопотання представника позивача та призначив у справі судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи за № 6670/6671/16-32, проведеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз вбачається, що підписи від імені ОСОБА_3 у графі «Підпис» у першому та другому примірниках заповіту, який складено від імені ОСОБА_3, та посвідчено 11.05.2006 року державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

Рукописні записи «Цей заповіт прочитано мною в голос, та особисто підписаний», «ОСОБА_3» у першому та другому примірниках заповіту, який складного від імені ОСОБА_3, та посвідчено 11.05.2006 року державним нотаріусом П'ятої Київської нотаріальної контори Бєлломі О.В., виконано ОСОБА_3.

Підписи від імені ОСОБА_3 у графі «Підпис» у першому та другому примірниках заповіту, який складно від імені ОСОБА_3, та посвідчено 11.05.2006 державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Бєлломі О.В. , у графі «Розписка про одержання оформленого документу», номер нотаріальної дії №3-684, дата 11.05.2006 у реєстрі для реєстрації нотаріальної дії П'ятої київської державної нотаріальної контори , виконано ОСОБА_3.

Ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Однак, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Висновок судової експертизи містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань.

Оцінивши Висновок судової експертизи за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, Висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі, а тому приймається до уваги при постановленні рішення по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В свою чергу ч.3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Допитані в суді свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтвердили в суді, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю тривалий час без реєстрації шлюбу. Також пояснили, що ОСОБА_3 розповідала, що склала на користь ОСОБА_9 заповіт.

З огляду на викладене вище та оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 мала намір укласти заповіт на користь ОСОБА_2, а враховуючи те, що спірний заповіт підписано самою ОСОБА_3, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи і свідчить про її волевиявлення на його укладання.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши заявлені вимоги та відповідність їх нормам матеріального права, оцінивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено заявлених вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заповіт складений ОСОБА_3 від 11.05.2006 року, який посвідчений державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори Бєлломі О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 3-684, відповідає вимогам закону, а тому підстави для його визнання недійсним, відсутні.

З огляду на викладене вище, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 215, 1233, 1234, 1247 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя :