Справа № 361/2748/16-ц
Провадження № 2/361/1903/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 грудня 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області

у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Зотовій В.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Броварах цивільну справу за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої в ДТП, стягнення трьох відсотків річних і інфляційних втрат за прострочення грошового зобовязання, -

встановив:

Позивач у позовній заяві просила стягнути на її користь солідарно з ОСОБА_3 і МТСБУ на відшкодування завданої в ДТП шкоди 49500грн., тобто в розмірі встановленого ліміту цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (за мінусом франшизи 500 грн.), а також збитки від інфляції за весь час прострочення виконання зобовязань з 02.12.2014 р. по 10.05.2016р. у розмірі 24665,15грн. і 3 % річних у розмірі 2140,03грн.

У подальшому позивач від вимог до МТСБУ відмовилась, всю суму завданої шкоди просила стягнути з водія - заподіювача шкоди ОСОБА_3

Ухвалою суду за заявою позивача було прийнято відмову позивача від позовних вимог до відповідача МТСБУ, в цій частині провадження у справі було закрито.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 08.10.2014р. з вини водія ОСОБА_3 сталася ДТП, в якій було пошкоджено належний їй на праві власності транспортний засіб «ОСОБА_4 - ОСОБА_4», д.н.з. НОМЕР_1. Згідно висновку експерта розмір завданого пошкодженням автомобіля збитку був визначений в 86588,33грн. (вартість відновлювального ремонту). Вона зверталась до суду з позовом до страховика ПрАТ «СК «Український Страховий Дім» і водія ОСОБА_3 про відшкодування шкоди: до страховика в межах страхового ліміту, до водія в розмірі суми, що перевищує ліміт відповідальності страховика, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області з ОСОБА_3 на її користь було стягнуто матеріальну шкоду 42937,33грн. (сума, що перевищує страховий ліміт), а у позові до страховика ПрАТ СК «Український страховий дім» їй було відмовлено, оскільки судом було встановлено відсутність підстав для покладення за даним страховим випадком зобовязання по відшкодуванню шкоди, тому в цій частині завданої шкоди вона просить стягнути її з водія - як безпосереднього заподіювача шкоди.

Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних позивачка обґрунтовує тим, що відповідач протягом тривалого часу не відшкодовував їй завдану матеріальну шкоду у повному обсязі, а тому він повинен нести відповідальність за прострочення протягом тривалого часу грошового зобовязання з підстав, передбачених ст.625 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що спір між сторонами з приводу відшкодування шкоди, завданої в ДТП, вже було розглянуто, і суд вже прийняв рішення та вирішив питання про розмір шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_3, тому нема підстав для додаткового стягнення шкоди з нього. Крім того позов не визнав з тих підстав, що не вважає себе винним в ДТП і не визнає свою вину в ДТП, а в суді при розгляді протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП вину визнав під тиском суду і не маючи кваліфікованої правової допомоги, тому просив суд не приймати до увагу вказану постанову; вважає винуватим другого учасника ДТП - водія ОСОБА_5; що суд необґрунтовано відмовив йому у проведенні авто технічної експертизи, якою він би суду відсутність своєї вини і вину водія ОСОБА_5. Крім того, вважає завищеним розмір шкоди; також послався на те, що не згоден з рішенням суду, яким відмовлено у позові до страховика; автомобіль був застрахований, що підтверджується страховим полісом, тому шкоду у даній частині повинен відшкодовувати страховик, а не він. До страховика він не звернувся, оскільки віз батька у лікарню і не вважав себе винуватим в ДТП.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, послався на наявність судового рішення між тими ж сторонами з тих самих підстав, яким вже розглянуто спір по суті і вже стягнуто з відповідача шкоду, і позивач своє право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди використав, тому нема підстав для розгляду даної справи, і провадження у справі мало бути закритим. Вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів вини ОСОБА_3, що не встановлена вина водія ОСОБА_3 в ДТП, і суд не повинен брати до уваги постанову про притягнення ОСОБА_3 до адмін. відповідальності за ст.124 КУпАП, оскільки ОСОБА_3 не згоден з даною постановою, а у перегляді в постави в апеляційному порядку було відмовлено за пропуском строку. Винним в даній ДТП вважає іншого учасника ДТП- водія ОСОБА_5, що він довів би у даній цивільній справі показаннями свідка ОСОБА_6 і проведенням автотехнічної експертизи, але суд необґрунтовано йому у цьому відмовив. Розмір шкоди вважає явно завищеним, у призначенні автотоварознавчої експертизи суд йому необґрунтовано відмовив; що таку ж експертизу він мав намір провести у тій цивільній справі, яка вже розглянута, але експертиза не була проведена через те, що відповідач своєчасно її н оплатив, тобто з поважних причин. Також просив врахувати, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення сум за ст.625 ЦК України.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків:

Судом встановлено, що 08.01.2014р. о 08:10 на перехресті вул. Київської Шевченка в м.Бровари сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобілів «Форд Фокус», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що власником автомобіля «Форд Фокус», д.н. НОМЕР_2, - є ОСОБА_1.

Згідно Страхового полісу № АС/1523360 від 23.07.2013р. цивільна відповідальність ОСОБА_1 застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності, страховик ПрАТ «СК «Провідна», страхуваник ОСОБА_1, забезпечений транспортний засіб Ford Focus, д.н.з АІ 5855 АР, страхова сума за шкоду, заподіяну майну 50000 грн., франшиза 500 грн.

Власником автомобіля НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_3, був ОСОБА_7

Згідно Страхового полісу №АС/2370120 між страхувальником ОСОБА_7 (власником транспортного засобу) і страховиком ПрАТ «СК «Український Страховий Дім» 27.04.2013р. був укладений договір обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності, забезпечений транспортний засіб - ВАЗ 2105-59 д.н.з.39883КХ, номер кузова НОМЕР_4, строк дії договору до 26.04.2014р. , тип страхування В1.

(Як пояснив відповідач ОСОБА_3, даним договором страхування був забезпечений саме той транспортний засіб, яким він керував при даній ДТП. Старий державний номерний знак даного автомобілю на новий д.н. НОМЕР_5 був змінений протягом строку дії договору). Таким чином цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу ВАЗ 2105-59 ОСОБА_3 була застрахована за даним договором страхування.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2014р. провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2014р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП- за фактом даної ДТП. Постановою Апеляційного суду Київської області від 16.01.2015р. відмовлено ОСОБА_3 у поновленні строку апеляційного оскарження постанови Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2014р. щодо нього. На даний час постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2014р. набрала законної сили.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2014р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто 42937,33 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди , завданої в ДТП 08.01.2014 р., і 1500грн. на відшкодування моральної шкоди; в задоволенні позову до ОСОБА_7 (власника транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_3В.) суд відмовив; в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «СК «Український Страховий Дім» (страховика) суд відмовив.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.02.2015р. дане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, рішення набрало законної сили.

18.03.2014 р. позивачка подала до МТСБУ скаргу щодо невиплати їй ПрАТ «СК «Український Страховий Дім» страхового відшкодування за завдану їй в ДТП 08.10.2014р. шкоду.

06 листопада 2014 року ОСОБА_1 повідомила МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 08.01.2014р. в м.Бровари за участю належного їй транспортного засобу «Форд Фокус», д.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5 та транспортного засобу ВАЗ 2105, д.н. НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_3

02 грудня 2014 року позивачка з метою отримання страхового відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було долучено копію рішення суду.

03 грудня 2014 року позивачка звернулася до МТСБУ із заявою про виплату завданої їй у ДТП шкоди за страховим полісом № АС/2370120 в сумі 49500 грн.

30.03.2015 р., 15.06.2015 р., 30.07.2015 р., МТСБУ дав відповіді на запити адвоката ОСОБА_1 ОСОБА_8, за змістом яких МТСБУ повідомляло ОСОБА_1 про те, що після отримання відомостей чи відбулася зміна номерного знаку транспортного засобу ВАЗ з 39883 КХ на АІ 7524 ЕЕ та отримання інформації щодо номеру кузова транспортного засобу ВАЗ номерний знак НОМЕР_6, МТСБУ продовжить розгляд справи щодо здійснення відшкодування шкоди.

З квитанцій, платник ОСОБА_3, встановлено, що 30.07.2015 р. ОСОБА_3 сплатив на користь ОСОБА_9 борг 1000 грн.,, 21.09.2015 р. 1000 грн., 19.10.2015 р. -1000 грн., 19.11.2015 р. -1000 грн., 23.12.2015 р. -1000 грн., 26.01.2016 р. -1000 грн., 23.02.2016 р. -1000 грн., 24.03.2016 р. -1000 грн., 27.04.2016 р. -1000 грн., 27.05.2016 р. 1000 грн., 24.06.2016 р. -1000 грн. (як пояснив відповідач - дані виплати він здійснив на часткове виконання рішення суду про стягнення з нього шкоди на користь позивачки).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1166 ЦК особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема: шкода , завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляд справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст.6 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до ст. 22 цього Закону - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю , здоровю , майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону - у звязку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст.33 (п.п.33.1.4) Закону «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (а у випадках , передбачених ст.41 Закону - до МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразку, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обовязок , він має підтвердити це документально.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено дані обставини.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК - Вирок у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду , з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2014р. встановлено вину водія ОСОБА_10 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП - за фактом даної ДТП, в якій був пошкоджений автомобіль позивачки. Крім того, Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2014р. у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ст.124 КУпАП встановлено відсутність у діях водія ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за фактом даної ДТП.

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_3 в ДТП і відповідно у пошкодженні майна позивача та в заподіянні майнової шкоди позивачу вже встановлена, і дані постанови є обовязковими для суду при розгляді даної цивільної справи про цивільно-правові наслідки дій відповідача.

Тому посилання відповідача і його представника на відсутність його вини, на незгоду з постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності не можуть бути прийняті судом до уваги, як такі, що суперечать вимогам ч. 4 ст.61 ЦПК України. Так само посилання відповідача на його намір довести у межах даної цивільної справи відсутність його вини і наявність вини іншого учасника ДТП- водія ОСОБА_5, в тому числі і шляхом проведення у даній цивільній справі судової автотехнічної експертизи, є таким, що суперечить закону. Більш того, з даного приводу була проведена автотехнічна експертиза (у іншій справі, що стосується даного факту ДТП і даних сторін), копія висновку якої долучена до справи, і згідно Висновку № 1-31/01 від 31.01.2014р. автотехнічного та транспортно трасологічного дослідження за матеріалами ДТП, яка відбулася 08.01.2014 р. в м.Бровари Київської області за участі автомобілів ОСОБА_4, р.н. НОМЕР_2, та ВАЗ 2105, р.н. НОМЕР_5, - з технічної точки зору в даній ДТП дії водія автомобіля ВАЗ 2105 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.16.6 ПДР, його дії знаходяться у причинно наслідковому зв'язку з настанням даної дорожньо транспортної пригоди. В діях водія автомобіля «Форд Фокус», р.н. НОМЕР_2, ОСОБА_5 невідповідностей вимогам ПДР, які б з технічної точки зору перебували у причино наслідковому зв'язку з даною ДТП, не вбачається.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 згідно ст.1166 та ст. 1188 ЦК України є особою, відповідальною за заподіяну ним в даній ДТП шкоду.

Підстав для перекладення відповідальності за заподіяну в ДТП шкоду на інших осіб також не встановлено. В тому числі відсутні підстави для перекладення відповідальності на власника забезпеченого договором страхуання транспортного засобу ОСОБА_7 ОСОБА_5 висновки зроблені судом у рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2014р., яким ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди до ОСОБА_7

Також відсутні підстави для перекладення відповідальності на страховика ПрАТ «СК «Український Страховий Дім» або на МТСБУ. При цьому суд враховує наступне:

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована власником керованого ним транспортного засобу ОСОБА_7 за договором обовязкового страхування цивільно- правової відповідальності, укладеним між страхувальником ОСОБА_7 і страховиком ПрАТ «СК «Український Страховий Дім» 27.04.2013р. (Страховий поліс №АС/2370120). Згідно ст.33 Закону « Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для виникнення у страховика підстави для відшкодування потерпілому шкоди, завданої в ДТП, що є страховим випадком, необхідним є дотримання страхувальником (або водієм, чия відповідальність застрахована) умов Договору і вимог Закону щодо обовязкового повідомлення про страховий випадок страховику у строк 3 днів з дня страхового випадку. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2014р. з ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Український Страховий Дім» суд відмовив. Підставою відмови у позові до страховика у рішенні суду зазначено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_7 ОСОБА_11 була застрахована, але він не звернувся до страхової компанії з повідомленням встановленого зразка про настання дорожньо- транспортної пригоди, а тому шкода має бути відшкодована безпосередньо завдавачем шкоди. До таких же висновків дійшов Апеляційний суд Київської області в ухвалі від 09.02.2015р. , якою дане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Зокрема, в ухвалі апеляційного суду від 9.02.2015р. суд зазначив, що підстав для стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Український страховий дім» нема, оскільки ні ОСОБА_7 (власник забезпеченого транспортного засобі в страхувальник) ні водій ОСОБА_12 не звернулись до страхової компанії з повідомленням встановленого зразка про настання ДТП та не повідомили про настання страхового випадку. При цьому суд виходив з того, що відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована, і з того, що страхувальник і водій не виконали вимоги ст.33 (п.п.33.1.4) Закону «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо зобовязання у строк не більше трьох робочих днів з дня настання ДТП письмово повідомити страховика про даний страховий випадок, і з того, що у разі невиконання страхувальником обовязку, передбаченого ст.33 Закону, він позбавляється права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком у порядку, передбаченому ст.1194 ЦК України.

Так само відсутні підстави для перекладення відповідальності за заподіяну ОСОБА_3 в ДТП шкоду на МТСБУ, оскільки цивільно-правова відповідальність водія- заподіювача шкоди була застрахована. Та обставина, що позивач у первісному позові, за яким було відкрито провадження в даній цивільній справі, заявив вимоги про солідарне відшкодування шкоди ОСОБА_3 і МТСБУ, а у подальшому відмовився від вимог до МТСБУ, не є підставою , яка перешкоджає розгляду справи в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 і для покладення на нього одного відповідальності за заподіяну ним шкоду, враховуючи надане законом позивачу право визначатись щодо позовних вимог і способу захисту своїх прав, та правом предявлення позовних вимог безпосередньо до заподіювача шкоди.

Відповідач ОСОБА_3 не довів наявності підстав для звільнення його (повністю або частково) від відповідальності за шкоду, заподіяну його винними діями.

Таким чином, при встановлених конкретних обставинах, з урахуванням вже прийнятих з даного приводу судових рішень, суд дійшов висновку, що шкоду, заподіяну в даній ДТП майну позивача, повинен відшкодувати безпосередньо заподіював шкоди, тобто відповідач ОСОБА_3

Право позивача вимагати повного відшкодування заподіяної йому майнової шкоди передбачене ст.1194 ЦК України.

При визначенні розміру заподіяної майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд приймає до уваги наступне:

Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу. складається з вартості відновлюваного ремонту.

Позивач звертався до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди, причому предявляв позовні вимоги окремо до страховика ПрАТ «СК «Український страховий дім» в розмірі страхового ліміту 50000грн., і до водія ОСОБА_3 та власника ОСОБА_7 вимоги про відшкодування шкоди в розмірі, не покритому лімітом відповідальності страховика і франшизи всього 42937,33грн., виходячи з визначеної вартості відновлювального ремонту і інших витрат, повязаних з даним фактом завдання шкоди.

Розмір заподіяної шкоди позивачу встановлений судовим рішенням у справі між тими ж сторонами. Так, Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2014р. встановлено, що величина матеріального збитку (шкоди), заподіяного позивачу, згідно Звіту про визначення розміру матеріального збитку завданого позивачу ОСОБА_1 як власнику автомобіля «Форд Фокус» д.н.з. Аі5855АР від 13.01.2014р., становить 86588,33грн.; крім того позивач поніс збитки (витрати) на проведення експертизи ТОВ «Український центр судових експертиз» в сумі 4500грн., кошти, виплачені оцінювачу в розмірі 450грн., та згідно акту виконаних робіт на Віннер авто 899грн. Тобто всього 92437,33грн.

Дане рішення у цивільній справі набрало законної сили, і встановлені ним обставини не потребують доказування у справі між тими ж сторонами, - згідно ч. 3 ст.61 ЦПК України, а висновки суду у даному рішенні мають значення і приймаються судом до уваги.

Спірним при розгляді даної справи є питання з приводу того, хто повинен відшкодувати позивачу ту частину визначеної майнової шкоди, яку б повинен був відшкодувати позивачу страховик у разі, якби страхувальник своєчасно повідомив свого страховика про даний страховий випадок.

При відсутності підстав для покладення даного зобовязання на страховика (що вже встановлено судовим рішення, яке набрало законної сили). Таке зобовязання покладається на заподіювача шкоди.

Посилання відповідача і його представника на те, що вже є рішення суду про стягнення з нього шкоди на користь позивача, і тому відсутні підстави для збільшення меж і розміру відповідальності відповідача, не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, оскільки в даному конкретному випадку суд, задовольняючи даний позов, не стягує шкоду повторно, а вирішує питання про стягнення тої частини шкоди , яка не відшкодована, і на відшкодування якої позивач має право.

З порівняння позовних вимог, як були предметом розгляду у іншій цивільній справі, в якій ухвалено рішення (від 25.11.2014р.), з тими позовними вимогами, які є предметом розгляду в даній цивільній справі, суд не вбачає підстав у закриті провадження в даній справі з підстав , передбачених у п.2 ч.1 ст.205 ЦПК. У клопотанні відповідача про закриття з даних підстав провадження у справі Ухвалою суду від 28.07.2016р. було відмовлено.

Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди у повному обсязі. І обов'язок по відшкодуванню завданої потерпілому майнової шкоди у даному випадку тобто при відсутності відшкодування шкоди страховиком - покладається у повному обсязі на заподіювача такої шкоди тобто на відповідача ОСОБА_3

Підстав для зменшення розміру відшкодування суд не вбачає.

Стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача, окрім суми, стягнутої за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2014р., також підлягає і решта заподіяної шкоди: 49500грн.

Даний розмір визначається судом наступним чином:

Загальний розмір шкоди становить: 86588,33грн. (вартість відновлювального ремонту) + інші збитки позивача (4500грн.+450грн.+899грн.) = 92437,33грн.

З них вже стягнуто з відповідача за судовим рішенням 42937,33грн..

Стягненню підлягає решта: 92437,33грн. 42937,33грн. = 49500грн.

З приводу позовних вимог про стягнення збитків від інфляції за прострочення виконання зобовязання з 02.12.2014 р. по 10.05.2016р. у розмірі 24665,15грн. і 3 % річних у розмірі 2140,03грн. з підстав ст.625 ЦК України, то суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного:

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана норма закону поширюється на випадки прострочення вже визначеного грошового зобовязання, яке виникло з підстав, передбачених законом чи договором. Спірні правовідносини між сторонами виникли з позадоговірного заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України). Вказана сума (яка стягується за даним судовим рішенням) не може розглядатись як прострочене конкретно визначене грошове зобовязання. Тому відсутні підстави для застосування ч.2 ст.625 ЦК і для нарахування 3% річних на вказану суму. Також відсутні підстави для застосування індексу інфляції на вказану суму, яка уявляє собою визначений розмір заподіяної шкоди. Виходячи з положень ст.1192 ЦК України розмір шкоди (збитків), що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляд справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто законом визначений інший порядок обчислення розміру відшкодування завданої шкоди, - не шляхом застосування індексів інфляції , а шляхом визначення розміру шкоди станом на день розгляду справи. при цьому суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підстав поданих доказів. Факту збільшення розміру заподіяної шкоди станом на день розгляду справи позивач не довів; позовних вимог з приводу прострочення виконання боржником вже визначеного судовим рішенням (рішенням Броварського міськрайонного суду від 25.11.2014р. ) грошового зобовязання - позивач не заявив.

Тому в межах заявлених позовних вимог суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача 24665,15грн. у якості інфляційних втрат і 2140,03грн. у якості 3 % річних з підстав ст.625 ЦК України. В цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Враховуючи, що суд позов задовольняє частково, то судові витрати підлягають частковому відшкодуванню, відповідно до ст.88 ЦПК України - пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто в розмірі 1% (згідно ставки, визначеної Законом України «Про судовий збір» для вимог майнового характеру) від суми, яка стягується з відповідача за даним позовом: 49500грн. х1%= 495грн.

Керуючись ст.ст.1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.10, 11, ч.3, ч.4 ст.61, 88, ст.ст. 213, 214, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 49500 грн. , на відшкодування судових витрат 495грн., всього стягнути 49995грн. (сорок девять тисяч девятсот девяносто пять гривень);

в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова