Провадження № 2/522/4312/16
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

«20» грудня 2016 року

Приморський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

Головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами до ОСОБА_2, відповідно до уточнених позовних вимог просив в рахунок часткового погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 2006/13-2.06/516 від 25 травня 2006 року у розмірі 11 118 093,14 (одинадцять мільйонів сто вісімнадцять тисяч дев'яносто три гривні чотирнадцять копійок) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 23, загальною площею 85,3 кв.м. розташовану в житловому будинку за адресою: м. Одеса, площа Катерининська (площа Потьомкінців), будинок 6, шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів, ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в межах процедури виконавчого провадження; стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в розмірі 3 654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 копійок) гривень.

В обґрунтування вказаної позовної заяви позивач посилався на таке. 25 травня 2006 року між сторонами укладено договір кредиту 2006/13-2.06/516, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 190 000,0 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24 травня 2026 року зі сплатою 12,2 процентів річних. В якості забезпечення виконання позичальником зобовязань між сторонами 08 червня 2006 року укладено іпотечний договір, відповідно до п. 1.1. якого відповідач передав в іпотеку позивачу спірну квартиру. Свої зобовязання позивачем виконано належним чином в повному обсязі, втім, позичальником порушувались строки повернення кредиту та сплати процентів, що надало право банку звернутись до нього із вимогою про дострокове повернення суми кредиту.

Представники сторін надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову з врахуванням пропуску строків позовної давності.

Представник позивача підтримувала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, подані клопотання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів.

Щодо фактичних обставин по справі.

25 травня 2006 року між сторонами укладено договір кредиту 2006/13-2.06/516, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 190 000,0 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24 травня 2026 року зі сплатою 12,2 процентів річних.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №48776511 від 01.12.2015 року квартира № 23, загальною площею 85,3 кв.м., що розташована в житловому будинку за адресою: м. Одеса, площа Катерининська (площа Потьомкінців), будинок 6, на праві приватної власності належить ОСОБА_2.

В якості забезпечення виконання позичальником зобовязань між сторонами 08 червня 2006 року укладено іпотечний договір, відповідно до п. 1.1. якого відповідач передав в іпотеку позивачу у якості забезпечення виконання позичальником основного зобовязання за договором кредиту, наступне нерухоме майно: квартиру № 23, загальною площею 85,3 кв.м., розташовану в житловому будинку за адресою: м. Одеса, площа Катерининська (площа Потьомкінців), будинок 6, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 травня 2006 року р.№ 1200, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого за № 14879223.

У звязку з наявністю простроченої заборгованості у ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за вказаним кредитним договором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 09.04.2011 року вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №671, та відповідно до якого приватний нотаріус пропонує стягнути з ОСОБА_2 197 196,61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2008 складає 998 872,84 гривень на дату розрахунку.

Проте, постановою заступника начальника другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 від 11.04.2011 року вказаний виконавчий напис повернуто стягувачу.

Крім того, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2011 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, зокрема стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 125 851,8 гривень, що еквівалентно 266 621,33 доларів США, а також суму державного мита в розмірі 1700,10 гривень та витрати на ІТЗ в розмірі 120,0 гривень.

При цьому, постановою старшого державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 від 19.12.2012 року виконавчий лист №2-391/11, виданий 14.02.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми, повернуто стягувачу.

Таким чином, позивач повною мірою мав вичерпну інформацію про наявність простроченої заборгованості ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором №2006/13-2.06/516 від 25.05.2006 року, у звязку з чим і звернувся спочатку до приватного нотаріуса за відповідним виконавчим написом, який вчинено 09.04.2008 року, а згодом до Малиновського районного суду м.Одеси з вказаним позовом.

Щодо оцінки доводів про сплив строків позовної давності для вимог позивача.

За правилом ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд критично ставиться до доводів представника позивача щодо поважності причин пропуску строку подання позову до суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а не з моменту закінчення його дії, оскільки з моменту прострочення кожного періодичного платежу в кредитора виникає право на звернення до суду про застосування відповідного способу захисту, або про застосування іншого позасудового способу захисту порушеного цивільного права та законного інтересу

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а кінцевий строк погашення кредиту визначено конкретним календарним днем.

Додатково судом враховано, що право на звернення до суду з вказаним позовом виникає у позивача не після використання всіх можливих позасудових способів врегулювання спору, а одночасно з ним, оскільки право на звернення до суду за захистом порушеного права у позивача виникло саме з початку виникнення прострочення заборгованості за кредитним договором боржником в момент чергового щомісячного платежу відповідно до графіка погашення заборгованості, який є додатком до цього договору.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в ухвалі суду від 16 лютого 2011 року у справі №17616св08, відповідно до якої судом встановлено, що здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках у в порядку, встановлених законом.

Наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин та не позбавляє кредитора права на судовий захист.

Крім того, повернення виконавчого листа з примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості з позичальника за кредитним договором відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не позбавляло права банку повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених Законом.

Враховуючи, що судом не встановлено, а позивачем не доведено поважності причин пропуску звернення до суду з цим позовом, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволенні позову до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

За ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 253, 256-258, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за договором кредиту № 2006/13-2.06/516 від 25 травня 2006 року відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

20.12.2016