САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5989/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2016 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжиніринг» про зобовязання внести запис у трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжиніринг» про зобовязання внести запис у трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що вона була прийнята на посаду економіста ТОВ «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжинирінг». Починаючи з січня 2015 року директор ТОВ «ПКК «УТГ Інжинирінг» ОСОБА_2 припинила виплати заробітної плати, пояснюючи це відсутністю коштів. З 2014 року офіс ТОВ «ПКК «УТГ Інжинирінг» в м. Дніпропетровську знаходився за адресою: вул. Будівників, 23, а з квітня 2015 року переїхав за адресою: АДРЕСА_1, де директор ОСОБА_2 в останнє зявилася в квітні 2015 року, після чого припинила відповідати на телефонні дзвінки, виходити на звязок. 31.07.2015 року позивач направила поштою на адресу ТОВ «ПКК «УТГ Інжинірінг» та його директора заяву про звільнення з займаної посади з 31.07.2015 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, в якій також просила виплатити заборгованість по заробітній платі за весь час прострочення, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, надати детальний розрахунок нарахованих сум, видати належну трудову книжку із відповідним записом про звільнення. У відповідь позивачем поштою було отримано лист від 11.08.2015 року про те, що для розгляду заяви позивачу необхідно зявитися до офісу підприємства, погодивши заздалегідь день та час. Наразі вимоги позивача не задоволені. Позивач просила суд ухвалити рішення, яким зобовязати відповідача зробити у трудовій книжці запис наступного змісту: «звільнена з ТОВ «ПКК «УТГ Інжиніринг» на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, та видати копію наказу про звільнення з роботи з 31.07.2015 року на підставі п.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 9940,00 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 року, 1867,40 грн. компенсації за невикористану відпустку; 4260 грн. вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі на підстав обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково та не заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо внесення змін до трудової книжки позивача, та заперечувала проти задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно до п.4 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України).

Частиною 3 статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

При цьому необхідно враховувати, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч.3 ст.38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч.1 ст.38 КЗпП України.

Згідно ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ч. 1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач 02.12.2013 року була прийнята на посаду економіста в ТОВ «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп Інжинирінг».

Згідно довідки ПФУ про індивідуальні відомості про застраховану особу, номер облікової картки НОМЕР_1 відповідачем сплачувались страхові внески за період з січня 2015 року по травень 2015 року щомісячно з заробітку позивача (а.с. 7).

З протоколу від 21 липня 2015 року вбачається, що наймані працівники ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» висунули вимоги до власника або уповноваженого ним органу виплатити заборгованість по заробітної платі за весь час прострочення, та повідомити про адресу фактичного місцезнаходження керівництва ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг». Даний протокол був відправлений директору підприємства. У відповідь листом від 11.08.2015 року, направленим поштою, ОСОБА_2 повідомила про те, що їй не відомо про існування порушень трудового законодавства, та запропонувала прибути до офісу підприємства 12.08.2015 року, тобто на наступний день після відправлення письма поштою, розуміючі, що лист буде отриманий працівниками пізніше призначеного дня зустрічі.

31.07.2015 року позивач направила поштою на адресу ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» заяву про звільнення з займаної посади з 31.07.2015 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з проханням виплатити йому заборгованість пор заробітної платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у розмірі 3-х місячного середнього заробітку, видати трудову книжку з відповідним записом про звільнення.

У відповідь від директора підприємства Позивач отримала лист, в якому їй пропонували, що для розгляду заяви про звільнення їй необхідно особисто зявитися до офісу підприємства.

Враховуючи офіційну довідку ПФУ (а.с.7), протокол зборів працівників підприємства, та переписку директора ОСОБА_2 з позивачем, суд прийшов до висновку, що позивач дійсно працювала на підприємстві ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» на посаді економіста з 02 грудня 2013 року по 31 липня 2015 року, але заробітна плата починаючи з січня 2015 року їй не виплачувалась.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2015 року позивач подала заяву про звільнення її з займаної посади у зв'язку з порушенням норм трудового законодавства (несвоєчасна виплата заробітної плати) згідно ч.3 ст.38 КЗпП України з 31.07.2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено норми трудового законодавства, а саме: несвоєчасно виплачено позивачу заробітну плату за січень липень 2015 року, що є підставою для реалізації передбаченого п.3ст.38 КЗпП України права позивача на розірвання трудового договору у визначений законом строк. Суд вважає, що сам факт порушення відповідачем законодавства про працю, спонукало позивача до розірвання трудового договору з власної ініціативи, саме з підстави ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Незважаючи на те, що директор підприємства ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» ОСОБА_2 відмовилась видати позивачу наказ про її звільнення та зробити запис в її трудовій книжці про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України посилаючись на викрадення документації підприємства невідомими особами, в звязку з чим порушені кримінальні провадження за її заявами, суд зазначає, що вини позивача у викраденні документів з підприємства немає, що саме підприємство несе відповідальність перед працівниками підприємства за належні умови праці і відповідно до Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що підприємством були порушені норми закону при звільненні позивача.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила що вона працює на підприємстві по сьогодні, заробітну плату отримувала, але ніде не розписувалася. З січня 2015 року банк перестав обслуговувати картки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, перед Новим Роком їй потрібна була трудова книжка і вона її забрала.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що працює на підприємстві вже кілька років, фірма розділилася, коли йому потрібна була трудова книжка її йому видали, отримував заробітну плату і розписувався у відомості.

Так, враховуючи вищевикладене суд критично ставиться до пояснень відповідача на ті обставини, що позивач була звільнена із займаної посади за угодою сторін, оскільки наказ винесений із порушенням чинного законодавства, та позивач не була з ним ознайомлена.

Суд вважає за необхідне зобовязати ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» здійснити в трудовій книжці позивача запис про його звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, та видати позивачу наказ про його звільнення з посади економіста на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 31 липня 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

В силу ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Вищезазначені обставини справи та норми закону свідчать про те, що підприємство порушило строки виплати заробітної плати позивачу, в звязку з чим виникла заборгованість по заробітної платі на період з січня 2015 року по 31 липня 2015 року.

Згідно довідки ПФУ (а.с.5) встановлено, що заробітна плата позивача складала: з січня 2015 року по квітень 2015 року 1420 грн., травень 2015 року 1150 грн. В подальшому заробітна плата позивачу не нараховувалась та не сплачувалась з вини підприємства.

Посадовий оклад позивача складає 1420 грн., що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні.

Враховуючі вищевказане, суд вважає, що заборгованість відповідача по заробітної платі позивача складає 9670,24 грн. (1420 грн. х 6 + 1150,24), яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

В звязку з тим, що підставою звільнення позивача є п.3 ст.38 КЗпП України, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога при звільненні у сумі 3855,36 грн. виходячи з розрахунку: 1420+1150,24/2=1285,12 грн. (середньомісячний заробіток позивача) х 3 (кількість місяців) = 3855,36 грн.

Суд вважає, що підлягають задоволенню і вимоги позивача в частини стягнення компенсації на невикористану відпустку.

Ст. 24 Закону «Про відпустки», "визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Суд розрахував суми компенсації за невикористану відпустку позивача, на підставі положень постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", що складає 1867,40 грн. (1420х12/365х40 календарних днів = 1867,40 грн.)

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку, та стягнути з відповідача на користь позивача 1867,40 грн.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою повязана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

У пункті 8 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Суд вважає, що з вини відповідача позивачу не була виплачена середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні з 01серпня 2015р. по 30 жовтня 2015 року з вини відповідача.

Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні складає 64 робочих днів.

Згідно із довідкою про Індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5, виданої УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 15.09.2015 року, середньомісячна заробітна плата за останні два календарні місяці роботи позивача, що передували звільненню з посади, склала 1285,12 грн. (1420 грн. + 1150,24 (квітень і травень 2015 р.)) : 2 = 1285,12 грн.), а середньоденна заробітна плата склала 33,81 грн. (1285,12 грн.: 38 (всього робочих дні у квітні і травні 2015р.) = 33,81 грн.)

Враховуючі вищевказане, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні становить 2163 грн. 84 коп. (33,81 грн. х 64 (робочі дні з 01.08.2015 р. по 30.10.2015 р.) = 2163 грн. 84 коп.)

На підставі п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі , - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність.

Таким чином, суд вважає зобовязати ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» здійснити в трудовій книжці ОСОБА_1 запис про її звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Крім того, слід стягнути з ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітної платі за період з 01 січня 2015 року по 31 липня 2015 року у сумі 9670,24 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1867,40 грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 3855,36 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2015 року по 30 жовтня 2015 року у сумі 2163 грн. 84 коп., а всього 17556,84 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України с відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн.

На підставі викладеного й керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст.36, 38, 44,47, 115,116,117, 233 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про відпустки», п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, ст. ст. 57,58, 60, 88, 213 - 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» про зобовязання вчинити певні дії, стягнення заборгованості по заробітної платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Зобовязати ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» здійснити в трудовій книжці ОСОБА_1 запис про її звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 31 липня 2015 року, видати їй копію наказу про звільнення з роботи з 31 липня 2015 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Стягнути з ТОВ «Правова Консалтингова Компанія «Укртрансгруп інжиніринг» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітної платі за період з 01 січня 2015 року по 31 липня 2015 року у сумі 9670,24 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1867,40 грн., вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у розмірі 3855,36 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 серпня 2015 року по 30 жовтня 2015 року у сумі 2163 грн. 84 коп., а всього 17556,84 грн.

Стягнути з ТОВ «Правова консалтингова компанія «Укртрансгруп інжиніринг» на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.П.Румянцев