У Х В А Л А

4 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України про стягнення коштів, витрачених на оздоровлення, та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 вересня 2015 року, позов задоволено частково, стягнуто з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_4 3 тис. грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, в іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 вересня 2015 року залишено без змін.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального і процесуального права, а саме статей 23, 1166 ЦК України та статей 57-60, 338 ЦПК України.

На обґрунтування заяви ОСОБА_4 додала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня, 16 вересня, 28 жовтня 2015 року та 22 лютого і 18 квітня 2016 року.

Водночас ОСОБА_4 подано клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, в якому вона посилається на те, що копію зазначеної ухвали суду касаційної інстанції вона отримала лише 8 квітня 2016 року, у зв'язку з чим пропущено строк звернення до Верховного Суду України.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подається заява про перегляд, або з дня прийняття ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявниці колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 й залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив про те, що відмовляючи у позові в частині відшкодування ОСОБА_4 понесених нею витрат на оздоровлення, суди дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність останньою необхідності її лікування у Сакському військовому клінічному санаторії та в санаторії м. Моршина «Лаванда», та що така необхідність у неї виникла через неправомірні дії відповідача щодо невчасного укладення договору страхування й перебуває у причинному зв'язку із такими діями. Задовольняючи частково позов в частині відшкодування моральної шкоди, суди також дійшли обґрунтованого висновку про те, що Міністерство доходів і зборів України, яке є правонаступником Державної податкової адміністрації України, зобов'язане було укласти договір страхування з страховиком, однак вчасно таких дій не вчинило унаслідок чого ОСОБА_4 виплачено страхове відшкодування з порушенням строків визначених чинним законодавством. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходив з втрат немайнового характеру, яких зазнала ОСОБА_4, витраченого нею часу на звернення до відповідача та страхової компанії з вимогою щодо виплати страхового відшкодування.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- в ухвалі від 9 червня 2015 року погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, які встановивши, що позивачка зазнала тілесних ушкоджень з вини відповідача, а також підтвердження належними і допустимими доказами необхідності санаторно-курортного лікування після травм, отриманих позивачкою унаслідок неправомірних дій відповідача, та витрат на лікування у санаторії на суму 1 тис. 223 грн 78 коп., частково задовольнили позов про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування. Розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, визначено з урахуванням тяжкості та тривалості моральних страждань позивачки, принципу розумності і справедливості;

- в ухвалі від 16 вересня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди врахували характер та обсяг моральних страждань позивача, пов'язаних з ушкодженням його здоров'я внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки, та виходили із засад розумності, виваженості та справедливості. Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції і передаючи справу на новий розгляд в частині обчислення втраченого внаслідок каліцтва заробітку, суд касаційної інстанції зазначив, що розмір втраченого позивачем внаслідок каліцтва заробітку судом розраховано виходячи із 80 % втрати позивачем працездатності, встановлених висновком МСЕК, проте не перевірено чи не зросла працездатність потерпілого з огляду на зміну групи інвалідності;

- в ухвалі від 28 жовтня 2015 року про скасування рішення суду апеляційної інстанції у частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди зазначено, що вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди і зменшуючи її розмір, суд апеляційної інстанції не мотивував свої висновки та не зазначив з чого він виходив визначаючи суму відшкодування саме у такому розмірі, не перевірив доказів, на які посилалася позивачка в обґрунтування заявленого нею розміру шкоди, та не послався на докази, якими такий розмір шкоди спростовується;

- в ухвалі від 22 лютого 2016 року суд погодився з рішенням суду апеляційної інстанції, який при визначенні розміру моральної шкоди врахував довічну втрату позивачем професійної працездатності у розмірі 25 %, а також щорічні матеріальні і моральні витрати позивача на лікування в санаторіях;

- в ухвалі від 8 квітня 2016 року зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав передбачених статтею 1166 ЦК України для стягнення з відповідача майнової шкоди, яка полягає у здійсненні витрат на лікування та реабілітацію, а також підстав передбачених частиною першою статті 1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено з урахуванням ступіня тяжкості завданих потерпілій особі тілесних ушкоджень.

У судових рішеннях, наданих заявницею на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Крім того, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня, 16 вересня, 28 жовтня 2015 року та 22 лютого і 18 квітня 2016 року постановлено у справах з іншими предметами і підставами позовів, ніж у справі, яку просить переглянути заявниця.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права, не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України про стягнення коштів, витрачених на оздоровлення, та моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко