Справа № 159/1634/16-ц Провадження № 22-ц/773/1123/16 Головуючий у 1 інстанції: Луньова Т.М.
Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів Данилюк В.А., Овсієнка А.А.,

секретар с/з ОСОБА_2,

з участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_7, про накладення стягнення на спадкове майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах яких діє їх законний представник - ОСОБА_7, в якому з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким накласти стягнення в рахунок погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_8 перед позивачем за договором позики від 21 травня 2014 року в сумі 507400 гривень, в рівних частинах, на спадкове майно спадкоємців боржника - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яке на час відкриття спадщини належало померлому ОСОБА_8, а саме: на транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN PASSAT», 1993 року випуску, кузов № НОМЕР_1, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2; на транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», 1985 року випуску, кузов № ХТА210630G1409745, білого кольору, реєстраційний номер 67033ВО та на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,0523 га, кадастровий номер :14:002:0021 по вул. Королеви Бони, 1 в м. Ковелі Волинської області.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтувала тим, що 21 травня 2014 року між нею та ОСОБА_8 був укладений договір позики грошей. За умовами вказаного договору позивач передала ОСОБА_8, а останній отримав від позивача у позику 20000,00 доларів США на умовах повернення позики через три місяці з моменту передання коштів, тобто до 21 серпня 2014 року включно. На момент предявлення позову кошти позичальником позикодавцеві не повернуто, що підтверджується наявною в позивача, як кредитора, оригіналом розписки, яка була написана та підписана боржником власноручно.

Також позивач зазначала, що в листопаді 2015 року їй стало відомо про те, що в червні 2015 року боржник ОСОБА_8 помер. Унаслідок його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились унаслідок його смерті, в тому числі і щодо повернення позикодавцеві позики в сумі 20000,00 доларів США. Спадкоємцями за законом боржника ОСОБА_8 є його мати ОСОБА_9, дружина ОСОБА_7 та двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Спадкоємці ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відмовились від прийняття спадщини. У той же час неповнолітні діти спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли спадщину в силу норм частини 4 статті 1268 Цивільного кодексу України.

Вказувала, що до спадкової маси увійшло наступне майно: транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN PASSAT», 1993 року випуску, кузов № НОМЕР_1, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2; транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», 1985 року випуску, кузов № ХТА210630G1409745, білого кольору, реєстраційний номер 67033ВО та будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлового будинку, розташованого на належній за життя померлому земельній ділянці площею 0,0523 га, кадастровий номер :14:002:0021 по вул. Володимирській, 114 в м. Ковелі Волинської області. Вартість вказаного спадкового майна є достатньою для задоволення вимог позивача як кредитора за договором позики від 21 травня 2014 року, укладеного між нею та ОСОБА_8. Оскільки відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не є підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора, позивач з посиланням на норми статей 1046, 1047, 1049,1268, 1282, 1296, 1298 ЦК України просила задовольнити її позов.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, неповного зясуванням всіх обставин справи, просить рішення суду скасувати з ухваленням нового про задоволення її позову.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити.

Апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду було встановлено, що кредитор і боржник проживали в одному населеному пункті, не змінювали відомих їм обом місць проживання, а тому позивач пропустила строк звернення з вимогою до спадкоємців, оскільки могла дізнатись про відкриття спадщини у межах строків, передбачених частиною 3 статті 1281 ЦК України. Крім цього, суд вважав, що за вказаним договором позики строк вимоги настав з 22 серпня 2014 року, в звязку з чим позивач мала право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, до 22 серпня 2015 року. При цьому суд зробив висновок про те, кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців у встановлені статтею 1281 ЦК строки, позбавляються права такої вимоги.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

Відповідно до статті 1216, частини 1 статті 1218 ЦК України спадкування є перехід права та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1281 ЦК України визначено, що спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як убачається з матеріалів справи, 21 травня 2014 року між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_8 був укладений договір позики грошей. За умовами вказаного договору позивач ОСОБА_3 передала ОСОБА_8, а останній отримав від позивача у позику 20000,00 доларів США на умовах повернення позики через три місяці з моменту передання коштів, тобто до 21 серпня 2014 року (а.с.60).

Із матеріалів спадкової справи № 469/2015, заведеної Ковельською державною нотаріальною щодо майна померлого ОСОБА_8 убачається, що 17 червня 2015 року позичальник ОСОБА_8 помер.

Враховуючи ту обставину, що строк виконання зобовязання за договором позики настав 21 серпня 2014 року, тобто ще за життя позичальника ОСОБА_8, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що строк для предявлення вимоги до спадкоємців, передбачений частиною 3 статті 1281 ЦК України, відраховується з моменту настання строку виконання зобовязання за договором позики, а саме з 21 серпня 2014 року, тобто ще за життя самого позичальника, є помилковим і таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Крім цього, із матеріалів справи убачається і дані обставини знайшли своє підтвердження в даному судовому засіданні, що спадкоємці боржника ОСОБА_8 самі не повідомляли позикодавця ОСОБА_3 про відкриття спадщини, оскільки, як вбачається із заперечень на позовну заяву, не знали про наявність боргу спадкодавця перед позивачем ОСОБА_3

Позивач зазначала, що про смерть боржника їй стало відомо у листопаді 2015 року.

Відповідно до вимог частини 1 статті 1281 ЦК України про те, що спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, та з врахуванням того, що спадкоємці боржника ОСОБА_8 не повідомляли кредитора ОСОБА_3 про відкриття спадщини, дає кредитору підстави для твердження про те, що вона не знала про відкриття спадщини до листопада 2015 року. Крім того, спадкоємці самі вправі доводити, що кредитор з інших джерел дізналася про відкриття спадщини.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що кредитор ОСОБА_3 знала про відкриття спадщини 15 червня 2015 року, стороною відповідачів не надано, не здобуто таких доказів і в даному судовому засіданні. З вимогою до спадкоємців позивач звернулась 14 квітня 2016 року (а.с.53,54). Відповідачі не заперечують факт отримання даної вимоги в квітні 2016 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_3 в межах встановленого законом шестимісячного строку предявила свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину..

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо пропуску позивачем строків предявлення своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину, передбачених статтею 1282 ЦК України, зроблені лише на припущеннях, тобто з порушенням норм процесуального права.

Крім наведеного, в даному судовому засіданні встановлено, що вимога позивача про погашення боргу спадкоємцями виконана не була.

При цьому колегія суддів критично відноситься до висновків суду першої інстанції про те, що з даним позовом позивач звернулась в суд до отримання відмови спадкоємців від задоволення вимог кредитора шляхом одноразового платежу у строки, визначені самим кредитором.

Судом встановлено, що вимогу кредитора відповідачі отримали 20 квітня 2016 року, однак жодних дій, спрямованих на погашення боргу, ними вчинено не було як до 25 квітня 2016 року (день предявлення позову), так і при розгляді даної справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 1282 ЦК України визначено, що у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Також із матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_3 14 квітня 2016 року звернулась до спадкоємців боржника ОСОБА_8 з вимогою про сплату до 01 травня 2016 року грошових коштів у розмірі 20000 доларів США, які були отримані спадкодавцем ОСОБА_8 у позику. Вказану вимогу законний представник малолітніх спадкоємців отримала 20 квітня 2016 року (а.с.53-54), в матеріалах спадкової справи містяться вимоги кредиторів спадкодавця до його спадкоємців, в тому числі міститься вимога і кредитора ОСОБА_3

Згідно інформаційної довідки 59203395 від 17 травня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 у приватній власності спадкодавця перебувала земельна ділянка площею 523 кв.м., кадастровий номер :14:002:0021, яка перебуває під обтяженнями (а.с.73).

Крім цього, судом встановлено, що згідно кадастрового плану земельної ділянки, розташованої по вул. Володимирській, 114 в м. Ковель (на теперішній час вул. Королеви Бони,1) житловий будинок, на будівельні матеріали для будівництва якого просила накласти стягнення позивач, розташований одразу на трьох земельних ділянках, дві з яких не належать спадкодавцеві.(а.с.87).

При цьому, в судовому засіданні встановлено (а.с.90), що спірний будинок належить на праві приватної власності не спадкодавцю ОСОБА_8, а його матері - ОСОБА_9

За таких обставин, колегія суддів вважає, що законних підстав для задоволення позову про накладення стягнення на будівельні матеріали, які були використані для будівництва житлового будинку, який не належав на праві власності боржнику ОСОБА_8, немає, а тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставні.

Разом з тим, згідно з повідомленням Територіального сервісного центру 0742 Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області від 11.05.2016 року №31/3/2-1293 станом на 11 травня 2016 року на громадянина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровано два транспортні засоби: автомобіль марки «VOLKSVAGEN PASSAT», 1993 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки «ВАЗ 21063», 1985 року випуску, реєстраційний номер 67033ВО (а.с.93).

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтями 1296, 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Аналіз зазначених норм чинного законодавства дає підстави прийти до висновку, що обовязкове отримання свідоцтва про право на спадщину законодавець повязує лише щодо нерухомого майна, а рухоме майно переходить до спадкоємців з часу відкриття спадщини.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що до спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перейшло право власності у порядку спадкування після смерті їх батька, боржника у справі ОСОБА_8 на зазначені вище автомобілі, а тому на дані транспортні засоби слід накласти стягнення в користь кредитора ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за договором позики, як це передбачено статтею 1282 ЦК України, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів того, що зазначені автомобілі вибули з власності боржника ОСОБА_8 відповідачами не надано.

Посилання представника відповідача на те, що зазначені автомобілі були відчужені за генеральними довіреностями на увагу не заслуговують, оскільки, як було зазначено вище, транспортні засоби на час смерті спадкодавця ОСОБА_8 зареєстровані на праві власності за останнім.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суд обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти стягнення в користь ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_8 в розмірі 507400 (пятсот сім тисяч чотириста) гривень в рівних частках на спадкове майно його спадкоємців ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а саме: на транспортний засіб марки «VOLKSVAGEN PASSAT», 1993 року випуску, кузов №WVWZZZ31ZPE142680, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, ринковою вартістю 80504,00 (вісімдесят тисяч пятсот чотири) гривні; транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», 1985 року випуску, кузов №ХТА210630G1409745, білого кольору, реєстраційний номер 67033ВО, ринковою вартістю 20740,00 (двадцять тисяч сімсот сорок) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: