У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ СтупакО.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом. Позивач вказував, що йому та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частині, належить 33/100 будинку АДРЕСА_1. У зв'язку із неможливістю встановлення порядку користування частиною будинку, що є у їх спільній частковій власності, внаслідок неприязних особистих стосунків між ними, звернувся до суду про виділ належної йому частки в натурі відповідно до закону. Згідно висновку повторної комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30 червня 2016 року № 107/108, неможливо виділити в натурі частку в розмірі 33/200 частини, яка перебуває у спільній частковій власності, з 33/100 частин будинку, через недостатню площу приміщень, які мають відповідати вимогам будівельних норм для відокремлення об'єктів. Оскільки, виділити в натурі належну позивачу частку будинку технічно не можливо, а сам він проживає разом із сім'єю в іншій частині будинку, погодився одержати від відповідача грошову компенсацію за належну йому частку у розмірі, якій дорівнює половині вартості спірної частини будинку, а саме 58 950 грн.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 09 листопада 2016 року, відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів. Вирішено питання щодо судових витрат.

Додатковим рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 31 серпня 2016 року стягнуто з позивача на користь відповідача судові витрати, пов'язані з проведенням повторної судової будівельно-технічної експертизи.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказівнад іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Судами встановлено, що об'єктом спільної часткової власності є 33/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., яка складається з кімнат: кухня 1-2 площею 12,4 кв.м, житлова кімната 2-2 площею 7,9 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 8,9 кв.м, санвузла 2-4 площею 4,1 кв.м, з належними до неї господарськими будівлями, які складаються з сараю літ. «Г», погреба з цегли літ. «пг», вбиральні з цегли літ «У1», 1/3 частини огорожі з дерева та металевої сітки літ. № «N». За даними технічного паспорту житлова площа складає 16,8 кв.м. Спірна частина будинку є єдиним місцем проживання сім'ї ОСОБА_3 разом із неповнолітніми дітьми.

Суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із засад справедливості, добросовісності та розумності, з врахуванням прав та інтересів власників, обґрунтовано відмовив у задоволенні первісного позову, оскільки примусове стягнення зазначеної компенсації призвело б до порушення права спільної часткової власності та використанням одним співвласником свого права на шкоду іншому, враховуючи майновий та сімейний стан відповідача, який має двох неповнолітніх дітей.

Зазначені висновки судів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Посилання заявника у касаційній скарзі, що відповідач спроможний сплатити вищевказану компенсацію не знайшли свого підтвердження, оскільки під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій не скористався своїм правом щодо витребування доказів від податкових органів про наявність отриманих відповідачем легальних доходів, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 листопада 2016 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак