Категорія 6Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Міхасішина І.В., Іващука В.А.

при секретарі : Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької міської ради на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року про повернення позовної заяви Вінницької міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року Вінницька міська рада звернулась до суду із вказаним позовом та просила звільнити відповідні самовільно зайняті відповідачами земельні ділянки.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 2 листопада 2016 року позовну заяву залишено без руху з підстав ненадання позивачем належно оформлених доказів сплати судового збору, відсутності посилань на докази, що підтверджують обставини, на які посилався позивач, відсутності обґрунтування доцільності обєднання заявлених вимог, предявлених до кількох відповідачів.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року вказану позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України у звязку із тим, що Вінницькою міською радою не було виконано вимог зазначеної вище ухвали суду в частині надання належно оформлених платіжних документів, що підтверджують сплату судового збору, та обґрунтування необхідності та доцільності обєднання вимог щодо звільнення декількох земельних ділянок, які заявлено одночасно до чотирьох відповідачів.

Не погодившись із постановленою ухвалою, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати та передати справу на для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів, приймаючи до уваги положення ч. 3 ст. 312 ЦПК України, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а матеріали вказаної позовної заяви передати на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви суд виходив із того, що позивачем не було виконано вимог ухвали від 2 листопада 2016 року про залишення позовної заяви без руху. Зокрема, додані позивачем до заяви платіжні доручення № 1761 від 11 липня 2016 року про сплату 1 378 грн. та № 1998 від 2 серпня 2016 року про сплату 1378 грн. не можуть вважатися належними доказами сплати судового збору, оскільки із них неможливо встановити за яку саме позовну заяву Виконавчим комітетом Вінницької міської ради сплачено судовий збір; позивачем у позовній заяві є Вінницька міська рада, а платником судового збору Виконавчий комітет Вінницької міської ради, які є різними органами місцевого самоврядування з різних обсягом повноважень; вищезазначена позовна заява надійшла до суду 28 жовтня 2016 року, тоді як платіжні доручення про сплату судового збору датовані 11 липня 2016 року та 2 серпня 2016 року, тобто майже за три місяці до звернення позивача до суду з позовною заявою, що виключає можливість їх використання як докази сплати судового збору саме за подачу цієї позовної заяви; позовна заява не містить обґрунтування необхідності та доцільності обєднання вимог щодо звільнення декількох земельних ділянок, які заявлені відразу до чотирьох відповідачів.

Із такими твердженнями суду не можна погодитись з огляду на таке.

Законодавець повязує залишення позовної заяви без руху, а у подальшому і її повернення у випадку не виконання визначених недоліків, виключно з недодержанням позивачем вимог статей 119 (форма і зміст позовної заяви), 120 (подання копії позовної заяви та доданих до неї документів) ЦПК України та з не сплатою судового збору.

Вимоги суду щодо необхідності обґрунтування позивачем доцільності заявлення позовних вимог до чотирьох відповідачів не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки наведеними статтями ЦПК України (119, 120) таких вимог щодо змісту позовної заяви не передбачено, тобто така обставина взагалі не є підставою для залишення позовної заяви без руху. Позивач має право заявляти вимоги на свій розсуд, а суд, у свою чергу, залежно від обставин справи має право постановити ухвалу про розєднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи (ч. 2 ст. 126 ЦПК України).

Що стосується посилань суду на неналежність доказів сплати позивачем судового збору, то з матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідні суми судового збору позивачем сплачено, про що Вінницька міська рада надала оригінали платіжних документів. Платником судового збору за цими платіжними дорученнями дійсно є Виконавчий комітет Вінницької міської ради, як її виконавчий орган, однак ця обставина не може бути підставою вважати, що судовий збір сплачено іншою юридичною особою.

Не можна погодитись і з тим, що з наданих платіжних документів неможливо встановити фактичне призначення платежу, оскільки у них зазначено, що дані кошти є судовим збором за позовом Вінницької міської ради про звільнення земельної ділянки. Те, що у платіжних дорученнях у графі «призначення платежу» не вказано відповідачів та те, що вони датовані не днем подачі апеляційної скарги, а раніше на декілька місяців, на дає суду підстав дійти висновку про їх неналежність, оскільки вони (в оригіналі) додані Вінницької міською радою саме до цієї позовної заяви, а судом не було встановлено, що кошти за цими платіжними документами позивачу вже було повернуто.

Законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору, однак, згідно положень ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд зобовязано перед відкриттям провадження у справі перевірити зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як розяснено Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у п. 26 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Тобто, якщо у суду виникли сумніви щодо зарахування сплачених позивачем коштів (судового збору), він може отримати таку інформацію з Державної казначейської служби України.

Однак, всупереч наведеним розясненням, суд таку перевірку не здійснив та дійшов передчасного висновку, що кошти не зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України, пославшись на дані автоматизованої системи документообігу суду, хоча на цих платіжних документах проставлено печатки Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області із підписом казначея.

Окрім того, обґрунтовуючи неналежність доказів сплати позивачем судового збору, суд при цьому залишив поза своєї увагою необхідність перевірити чи сплачено цей судовий збір у повному розмірі.

Враховуючи, що порушення судом норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, тому дане судове рішення залишатись у законній силі не може та підлягає скасуванню відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, з направленням матеріалів вказаної позовної заяви на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Вінницької міської ради задовольнити частково, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року скасувати, матеріали вказаної позовної заяви передати на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : І.В. Міхасішин

ОСОБА_6