Справа № 148/1361/15-ц Провадження № 22-ц/772/2175/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 8 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року в справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи - ГСУ МВС України про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно та зняття арешту, -

встановила :

В червні 2015 року ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої особи - ГСУ МВС України про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно та зняття арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.11.2010 року в м. Вінниці він купив автомобіль марки TOYOTA PRADO 3.0 ТD, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за який сплатив 100000 грн. Між ним і продавцем було досягнуто умов продажу даного автомобіля. Так як у нього не було ідентифікаційного коду, а у його знайомого - відповідача ОСОБА_3, який був з ним, ідентифікаційний код був при собі, тому після передачі продавцю коштів за автомобіль його було оформлено на відповідача ОСОБА_3, а йому передано автомобіль. 07.12.2010 року ОСОБА_3 надав йому довіреність на керування та розпорядження даним автомобілем, а сам автомобіль і документи на нього знаходились у позивача і він користувався купленим автомобілем. Довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 терміном на три роки і він вважав, що являється власником даного автомобіля, так як саме він сплатив гроші за цей автомобіль. Після придбання автомобіля він із ОСОБА_3 не спілкувався, так як він змінив місце роботи і проживання.

Так як автомобіль марки TOYOTA PRADO 3.0 ТD, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 мав пошкодження, тому після придбання позивач тривалий час здійснював ремонт транспортного засобу, вклавши значні кошти, і після закінчення ремонту в листопаді 2013 року він звернувся в органи МРЕВ з метою зняти автомобіль з реєстраційного обліку. Однак, йому було повідомлено, що на даний транспортний засіб постановою від 30.09.2011 року т.в.о. старшого слідчого ГСУ МВС України ОСОБА_5 накладено арешт, а тому зняти з реєстраційного обліку і оформити на своє імя вказаний автомобіль він не може. Але на даний час закінчився термін дії довіреності, автомобіль з арешту не знято і оформити право власності на такий автомобіль в органах МРЕВ чи нотаріально він не може.

Позивач вважає, що він є добросовісним набувачем спірного автомобіля. Звернутися зразу ж до суду після того, як він дізнався про накладення арешту на даний транспортний засіб, він не міг, так як не знав адреси відповідача і не мав копії постанови про накладення арешту на автомобіль. Тому строк звернення до суду пропустив по поважній причині.

За наведених обставин просив поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, визнати його добросовісним набувачем автомобіля марки TOYOTA PRADO 3.0 ТD, 2006 року випуску, шасі № JTEBL29J665041599, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати його право власності на даний транспортний засіб і зняти з автомобіля арешт.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року вищевказаний позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду. Визнано ОСОБА_2 добросовісним набувачем автомобіля марки TOYOTA PRADO, 2006 року випуску, шасі № JTEBL29J665041599, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнано його право власності на даний автомобіль. Знято арешт з автомобіля марки TOYOTA PRADO, 2006 року випуску, шасі № JTEBL29J665041599, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, накладений постановою від 30.09.2011 т.в.о. старшого слідчого ГСУ МВС України ОСОБА_5

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області Сухоребрий С.А. в інтересах держави в особі Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає за необхідне її задовольнити.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновків, що при укладенні угоди між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу спірного автомобіля, на виконання яких позивачем було сплачено обумовлену суму коштів відповідачу, а останній відповідно до умов договору передав йому ключі, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність на розпорядження ним, що свідчить про виконання умов договору в часині фактичної передачі майна та забезпечення до нього вільного доступу. А наявність арешту на спірний автомобіль позбавляє позивача можливості провести перереєстрацію придбаного ним автомобіля, і відповідно позбавляє його можливості в повному обсязі здійснювати свої права як власника автомобіля. Оскільки позивачу не було відомо місце перебування відповідача, в звязку з зміною адреси проживання, а також відсутністю постанови слідчого про накладення арешту на даний автомобіль, тому строк звернення до суду з позовом підлягає поновленню.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких міркувань.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 244433 від 03.12.2010 року власником автомобіля марки TOYOTA PRADO, 2006 року випуску, шасі № JTEBL29J665041599, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є відповідач по справі ОСОБА_3Б.(а.с.9)

07.12.2010 року, тобто зразу після придбання даного автомобіля ОСОБА_3 передав автомобіль ОСОБА_2 і надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, якою уповноважив позивача розпоряджатись (продати, обміняти, здавати в оренду), належний йому автомобіль, що підтверджується копією довіреності від 07.12.2010 року (а.с.8) та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Так як кошти за автомобіль продавцю платив позивач, а не відповідач ОСОБА_3, чого останній не заперечує, між позивачем і продавцем були досягнуті домовленості щодо продажу автомобіля, тобто фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_2 і продавцем автомобіля. Позивач користувався даним транспортним засобом, однак не вчинив дій щодо реєстрації права власності до моменту накладення на даний автомобіль арешту, а саме: до 30.09.2011 року, коли згідно постанови про накладення арешту на майно від 30.09.2011 року було заборонено відчуження зазначеного вище автомобіля.

З копії постанови про накладення арешту на майно від 30.09.2011 року (а.с.10), вбачається, що т.в.о. старшого слідчого ГСУ МВС України ОСОБА_5 накладено арешт на автомобіль марки TOYOTA PRADO, 2006 року випуску, шасі № JTEBL29J665041599, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_3, та заборонено здійснювати відчуження даного автомобіля іншим особам, оскільки у провадженні Головного слідчого управління МВС України знаходиться кримінальна справа №01-18228, порушена відносно ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 за ознаками злочинів передбачених ч.3 ст. 289 КК України та ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією субєкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між субєктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Пунктом 8 Правил державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

З огляду на викладене, достатні правові підстави стверджувати про набуття позивачем права власності на спірний транспортний засіб у встановленому законом порядку, а відтак порушення його законних прав та інтересів, відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

За таких обставин, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 16.12.2015 року у справі №6-688цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через предявлення позову).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що порушення своїх прав та законних інтересів ОСОБА_2 мотивує невиконанням відповідачем зобовязань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, ухиленням від зняття з реєстру автомобіля в органах Державтоінспекції та існуючим арештом, накладеним постановою від 30.09.2011 року т.в.о. старшого слідчого ГСУ МВС України ОСОБА_5, у звязку з розслідуванням кримінального правопорушення.

Під час розгляду справи суд першої інстанції, встановивши, що договір купівлі-продажу між сторонами в письмовій формі не укладався, автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та зареєстрований за ОСОБА_3, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на автомобіль на підставі статті 392 ЦК України.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Головним слідчим Управління МВС України проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000024, яке на даний час перебуває на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області, а спірний автомобіль визнано речовим доказом (а.с.27).

Відповідно до п.9 розділу 11 «Перехідних положень» КПК України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Водночас, в силу ч.1 п.9 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року) питання щодо речових доказів (у даному випадку спірний автомобіль) має вирішуватись судом при постановленні вироку у порядку кримінального, а не цивільного судочинства.

Відповідно до розяснень, даних в п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову.

Вирішуючи питання про судові витрати, колегія суддів вважає, що з позивача необхідно стягнути на користь прокуратури Вінницької області судовий збір в розмірі 2376 грн. 00 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Головного управління державної фіскальної служби у Вінницькій області задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду у Вінницькій області від 05 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи - ГСУ МВС України про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на майно та зняття арешту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Вінницької області 2376 грн. 00 коп. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_10

Судді: (підпис) ОСОБА_11

(підпис) ОСОБА_12

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.