Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

з участю представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів та інфляційних витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 03.11.2011 року на підставі усної домовленості позивач надавав відповідачу позику в розмірі 100 000 грн. та 03.05.2012 року суму коштів у розмірі 50 000 грн. зі сплатою відповідачем відсотків у розмірі 2% місячних. Факт укладання договору позики та передачі позивачем коштів позичальнику та визначення розміру відсотків стверджується розрахунком відсотків із власноручним підписом позичальника про отримання грошових коштів. Крім того згідно боргової розписки від 13.06.2013 року відповідач позичив в позивача кошти в сумі 180 000 грн., розмір відсотків і строк повернення сторонами визначений не був. Оскільки строк повернення грошових коштів не був визначений на виконання вказаних положень ним було направлено курєром відповідачу вимогу про повернення коштів від 15.11.2013 року. Не зважаючи на неодноразові прохання повернути кошти, а також те, що настали строки виконання зобовязання, відповідач так і не виконав зобовязання, борг не погасив. Таким чином, відповідач був зобовязаний повернути кошти до кінця грудня 2013 року, а тому з січня 2014 року вважається, що він допустив прострочення. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 330 000 грн., відсотки в розмірі 104179 грн., інфляційні втрати в розмірі 38 082 грн., 3% річних в розмірі 4909,31 грн. та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що отримав від ОСОБА_4 50 000 грн. та 100 000 грн. і дав розписку про отримання коштів. Розписка на 180 000 грн. написана ним взамін першої розписки на 150 000 гр. ОСОБА_6 180 000 грн. боргу та 3% річних в розмірі 4909 грн. 31 коп. Вказав, що вимагав повернення розписки на 150 000 грн., а позивач сказав, що у нього на той час її не було.

Заслухавши пояснення представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими представники позивача обгрунтовують вимоги та заперечення відповідача, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

На підставі усної домовленості 03.11.2011 року ОСОБА_4 надавав ОСОБА_3 позику в розмірі 100 000 грн. зі сплатою відповідачем відсотків у розмірі 2% місячних.

На підставі усної домовленості 03.05.2012 року ОСОБА_4 надавав ОСОБА_3 позику у розмірі 50 000 грн. зі сплатою відповідачем відсотків у розмірі 2% місячних.

Факт укладання договору позики та передачі ОСОБА_4 коштів ОСОБА_3 та визначення розміру відсотків стверджується розрахунком відсотків із власноручним підписом ОСОБА_3 про отримання грошових коштів(а.с.8). З розрахунку відсотків вбачається, що ОСОБА_3 визнав суму позики від 03 листопада 2011 року та 03 травня 2012 року та підтверджує наявність між сторонами спірних правовідносин з приводу позики на суми 100 000 грн. і 50 000 грн. Оригінал розрахунку відсотків оглянуто в судовому засіданні.

Згідно боргової розписки від 13.06.2013 року ОСОБА_4 надавав ОСОБА_3 кошти в сумі 180 000 грн., розмір відсотків і строк повернення сторонами визначений не був (а.с.7). Оригінал розписки оглянуто в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Боргова розписка та розрахунок відсотків відповідачем в судовому порядку не оскаржувались, тому є належними та допустимими доказами.

Оглянутий в судовому засіданні розрахунок відсотків (а.с.136) наданий ОСОБА_3 як оригінал є неналежним доказом, оскільки за твердженням представника позивача ОСОБА_2 є його копією. Клопотання про призначення судово-технічної експертизи вказаного документу відповідачем не заявлялось.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розрахунок суми процентів за користування позикою проведений позивачем з дотриманням норм цивільного законодавства та приймається судом.

Так, з 03.11.2011 року по 01.08.2014 року = 33 місяці;

100 000 гривень Х 2 % Х 33 місяці = 66 000 гривень;

з 03.05.2012 року по 01.08.2014 року = 26 місяців;

50 000 гривень Х 2% Х 26 місяці = 26 000 гривень;

3 000 гривень повернуто відповідачем на користь позивача, а тому (66 000 гривень + 26 000 гривень) - 3 000 гривень = 89 000 гривень.

Крім того, з 13.06.2013 року по 13.08.2013 року = 61 день (облікова ставка Національного банку України складала 7%);

180 000 гривень : 365 днів Х 7% Х61 день = 2 105, 75 гривень;

з 13.08.2013 року по 15.04.2014 року = 245 днів (облікова ставка Національного банку України складала 6, 5%);

180 000 гривень : 365 днів Х 6, 5% Х 245 днів = 7 853, 42 гривень;

з 15.04.2014 року по 17.07.2014 року = 93 дні (облікова ставка Національного банку України складала 9, 5%);

180 000 гривень : 365 днів Х 9, 5% Х 93 дні = 4 356, 98 гривень;

з 17.07.2014 року по 01.08.2014 року = 14 днів (облікова ставка Національного банку України складала 12, 5%);

180 000 гривень : 365 днів Х 12, 5% Х 14 днів = 863, 01 гривень.

Сукупний розмір процентів за користування 180 000 гривень позики становить 15 179, 16 гривень (2 105, 75 гривень + 7 853, 42 гривень + 4 356, 98 гривень + 863, 01 гривень).

Разом із розміром процентів за користування 150 000 гривень позики загальна сума процентів за користування позикою складає 104 179, 16 гривень (89 000 гривень + 15 179, 16 гривень).

Відповідно до абз. другого ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки строк повернення грошових коштів за договорами позики не був визначений, то 15 листопада 2013 року на адресу відповідача було направлено вимоги про повернення коштів (а.с. 10, 11). В судовому засіданні відповідач не заперечував факт отримання письмових вимог позивача про повернення боргу.

Статтями 10 і 60 ЦПК України передбачено здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунками позивача суми трьох процентів річних і інфляційних втрат.

Так, період січень 2014 року - серпень 2014 року склав 181 день;

Сукупна сума заборгованості становить 330 000 гривень (180 000 гривень + 150 000 гривень), а тому поділивши ці кошти на 365 днів і помноживши на 181 день одержимо 4 909, 31 гривень трьох процентів річних, які підлягали стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо інфляційних втрат, то ця сума вираховується таким чином.

Січень 2014 року - 100, 20% (дані з офіційного друкованого органу "Урядовий кур'єр", №25 від 08.02.2014 року);

Лютий 2014 року - 100, 60% (дані з офіційного друкованого органу "Урядовий кур'єр", №45 від 12.03.2014 року);

Березень 2014 року - 102, 20% (дані з офіційного друкованого органу "Урядовий кур'єр", №65 від 09.04.2014 року);

Квітень 2014 року - 103, 30% (дані з офіційного друкованого органу "Урядовий кур'єр", №83 від 13.05.2014 року);

Травень 2014 року - 103, 80% (дані з офіційного друкованого органу "Урядовий кур'єр", №103 від 11.06.2014 року);

Червень 2014 року - 100, 00% (дані з офіційного друкованого органу "Урядовий кур'єр", №121 від 09.07.2014 року).

Відтак, сума інфляційних втрат, яка повинна бути стягнута з ОСОБА_3 на користь позивача, складає 38 082 гривні (330 000 гривень Х 100, 2% Х 103, 3% Х 101%) - 330 000 гривень = (330 000 гривень Х 111, 54%) - 330 000 гривень = 368 082 гривні - 330 000 гривень).

Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини щодо грошової позики і при цьому відповідач фактично несе відповідальність за взяті зобов`язання, які в свою чергу перед позивачем ним на даний час не виконані, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсягу

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3 776 грн.00коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,11, 57-59,60, 88, 212,213-215 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047, 1049, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, процентів та інфляційних втрат задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН 274311439) заборгованість в сумі 330 000 грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН 274311439) відсотки за користування позикою в сумі 104 179 грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН 274311439) інфляційні витрати в сумі 38 082 грн. 00 коп..та 3% річних в сумі 4 090 грн.31 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ІПН 274311439) судові витрати в сумі 3 776 грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя -