Справа №: 2-15/11 Провадження № 4-с/486/21/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2016 року Суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області Волкова О.І. вивчивши матеріали скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на бездіяльність державного виконавця щодо не внесення даних про зняття арештів до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та зобов'язанням вилучення арешту з Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна.

В С Т А Н О В И В:

04.10.10.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не внесення даних про зняття арештів до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та зобов'язанням вилучення арешту з Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна.

20.10.2016 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області скаргу залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

21.12.2016 року ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20.10.2016р. скасовано а матеріали скарги повернуто для вирішення питання про прийняття її до розгляду.

З огляду на вище викладене та на те, що суддя Волкова О.І. висловила свою правову позицію щодо залишення скарги без розгляду, правова позиція колегії апеляційного суду не змінила правову позицію судді першої інстанції, яка закріплена в її процесуальному документі.

Дані обставини унеможливлюють та виключають участь судді Волкової О.І. у подальшому розгляду даної заяви.

Суддя зобо'вязаний викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь- який суддя стосовно якого є підстави для сумніву у недостатній неупередженості повинен брати самовідвід.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі "Білуха проти України" від 28.10.1998р. у справі "Веттштайн проти Швейцарії", тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язанні між собою ("Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарии", а також "Екедемі Трейдинг Лтд" та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви" та "ОСОБА_1 проти України).

Суд, який розглядає справу має бути "безстороннім" і "незалежним" за ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і засад судочинства.

Відповідно до ст.20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Суддя звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гепотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах Белілос проти Швейцарії, Очолан проти Турції. Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах Ферантелі та Сантанджело проти Італії , Хаусчілдт проти Данії.

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків …".

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, як домогаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ.

За таких обставин вважаю за доцільним заявити собі самовідвід.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, ст.ст. 20,23,24,25 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Задовольнити заявлений самовідвід судді Волкової О.І. та повернути скаргу разом з її матеріалами №2-15/2011 до секретаріату суду для проведення її перерозподілу в порядку ст.11-1 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Южноукраїнського міського суду ОСОБА_1