Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика про визнання причини відсутності на роботі поважною, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, за касаційною скаргою Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика, в інтересах якої діє Вознюк Тетяна Іванівна, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика про визнання причини відсутності на роботі поважною, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 08 вересня 2000 року він перебував у трудових відносинах з Національною медичною академією післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика.

Наказом №373-к від 07 листопада 2014 року його було звільнено з посади доцента кафедри стоматології Інституту стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика з 11 листопада 2014 року за прогул без поважних причин, вчинений 23 жовтня 2014 року, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач зазначав, що його звільнення з роботи відбулося незаконно, оскільки з 23 по 25 жовтня 2014 року він був відсутній на роботі з поважних причин, а саме: у зв'язку з його участю у роботі VІ (ХІІІ) з'їзду Асоціації стоматологів України, що проходив 23-25 жовтня 2014 року у м. Одесі, а також у науково-практичній конференції «Досягнення науки і практики в стоматології», що проводилась в рамках зазначеного з'їзду, де він був до доповідачем та представив стендовий доклад на тему: «Пріоритетні напрями організації стоматологічних амбулаторно-поліклінічних закладів комунальної власності у нових економічних умовах».

Вказував на те, що 22 жовтня 2014 року він подав на розгляд тимчасово виконуючому обов'язки завідувача кафедри професора ОСОБА_8 заяву про надання дозволу на його участь у з'їзді Асоціації стоматологів України, з доданими матеріалами для участі у конференції.

Оскільки тимчасово виконуючий обов'язки завідувача кафедри жодних заперечень щодо його участі в роботі не мав, вважав, що зазначена в наказі про звільнення підстава з посиланням на те, що він не надав «будь-яких виправдувальних документів щодо відсутності на роботі 23 жовтня 2014 року», не відповідає дійсності.

З огляду на те, що відповідач не урахував, що його відсутність на роботі була викликана поважною причиною, і погоджена з тимчасово виконуючим обов'язки завідувача кафедри, просив визнати його відсутність на роботі 23 жовтня 2014 року з поважних причин, скасувати наказ від 07 листопада 2014 року № 373-к про його звільнення, поновити на роботі на посаді доцента кафедри стоматології Інституту стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі визначеному законодавством, а також відшкодувати заподіяну неправомірними діями відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києві від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого сулу України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 29 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, позов задоволено частко.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді доцента кафедри стоматології Інституту стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика.

Стягнуто з Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика на користь ОСОБА_4, середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12 листопада 2014 року по 21 січня 2016 року у розмірі 75 218,25 грн.

Стягнуто з Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної школи 1 000,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зазначено, що рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах сплати платежу за один місяць підлягає негайному виконанню,

У касаційній скарзі Національна медична академія післядипломної освіти імені П.Л. Шупика, в інтересах якої діє Вознюк Тетяна Іванівна, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що з 08 вересня 2000 року ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з Національною медичною академією післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика.

Наказом №373-к від 07 листопада 2014 року його було звільнено з посади доцента кафедри стоматології Інституту стоматології Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика з 11 листопада 2014 року за прогул без поважних причин, вчинений 23 жовтня 2014 року, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

З 23 жовтня по 25 жовтня 2014 року ОСОБА_4 був відсутній на робочому місці, у зв'язку з тим, що приймав участь у черговому з'їзді Асоціації стоматологів України у м. Одесі, де представляв стендову доповідь на тему: «Пріоритетні напрями організації стоматологічних амбулаторно-поліклінічних закладів комунальної власності у нових економічних умовах».

Відповідно до довідки Інституту стоматології Національної академії медичних наук України від 30 жовтня 2014 року № 274 ОСОБА_4 приймав участь в науково-практичній конференції «Досягнення науки і практики в стоматології» в рамках VI (XIII) З'їзду Асоціації стоматологів України 23-25 жовтня 2014 року. На конференції було представлено стендовий доклад «Пріоритетні напрями організації стоматологічних амбулаторно-поліклінічних закладів комунальної власності у нових економічних умовах».

Згідно роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України здійснюється в порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема при такому стягнення та звільненні працівника, роботодавець повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого працівником проступку, заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і врахувати попередню роботу працівника.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про поновлення позивача на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки відсутність позивача на роботі 23 жовтня 2014 року, не може вважатися прогулом, оскільки ОСОБА_4 заздалегідь повідомив уповноважену особу роботодавця ОСОБА_8 про свою подальшу відсутність, від якої заперечень з цього приводу не надійшло, а тому звільнення позивача проведено відповідачем із порушенням вимог чинного трудового законодавства України, без врахування і з'ясування всіх обставин.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика, в інтересах якої діє Вознюк ТетянаІванівна, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов