У Х В А Л А

7 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 8 грудня 2015 року та рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» до ОСОБА_4, третя особа - приватне агропромислове підприємство «Медобори», про стягнення заборгованості за договором поставки, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро», третя особа - приватне агропромислове підприємство «Медобори», про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

Гусятинський районний суд Тернопільської області рішенням від 12 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 8 грудня 2015 року, позовні вимоги ТОВ «Імперія-Агро» задовольнив, стягнув з ОСОБА_4 на користь товариства заборгованість за договором поставки у розмірі 5 млн 206 тис. 883 грн 26 коп., дооцінку вартості неоплаченого товару у розмірі 8 млн 591 тис. 357 грн 38 коп., 36 процентів річних від простроченої суми у розмірі 2 млн 901 тис. 589 грн 19 коп., штраф у розмірі 1 млн 41 тис. 376 грн 65 коп., інфляційні витрати у розмірі 3 млн 941 тис. 634 грн 37 коп.; відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 8 грудня 2015 року залишила без змін.

У червні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4, від імені якого діє представник ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 8 грудня 2015 року та рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини четвертої статті 559 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначеної норми матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи заявник послався на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2013 року і 25 листопада 2015 року, а також дві постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року і постанову цього ж суду від 8 жовтня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ «Імперія-Агро» та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що покупець не виконав взятих на себе зобов'язань за договором поставки щодо оплати за переданий йому товар, у зв'язку із чим поручитель несе відповідальність за неналежне виконання зобов'язання як субсидіарний боржник. ТОВ «Імперія-Агро» не пропущено шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України на пред'явлення вимог до поручителя, тому порука не припинилась. При цьому судами установлено, що умовами договору поруки визначено остаточний термін, до якого боржник повинен сплатити борг за договором поставки, а саме у разі несплати боржником суми боргу до 15 березня 2014 року поручитель зобов'язаний виконати цей обов'язок перед кредитором протягом трьох днів і несе субсидіарну з боржником відповідальність. Позивач звернувся до суду з позовом до поручителя 1 серпня 2014 року, тобто в межах шестимісячного строку.

В ухвалах від 7 серпня та 25 листопада 2013 року, наданих заявником на підтвердження підстави перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився рішеннями судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовів про стягнення з відповідачів як поручителів заборгованості за кредитним договором. При цьому судами встановлено, що позивачами не дотримано шестимісячного строку пред'явлення вимог до поручителів, унаслідок чого порука припинилась.

У судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не є неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14) зазначено, що виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У постановах від 17 вересня 2014 року (справа № 6-170цс13) та 8 жовтня 2014 року (справа № 6-128цс14) Верховним Судом України викладено правовий висновок, про те, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, від імені якого діє представник ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро» до ОСОБА_4, третя особа - приватне агропромислове підприємство «Медобори», про стягнення заборгованості за договором поставки, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія-Агро», третя особа - приватне агропромислове підприємство «Медобори», про визнання поруки припиненою за заявою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 8 грудня 2015 року та рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко