Справа № 756/4467/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2016 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: Бойка М.Г.,

за участю секретаря: Бакал О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом та доповненням до нього, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму коштів у розмірі 14766 (чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 43 коп., у тому числі 13258,72 грн. - основного боргу; 86,00 грн. - 3 (три) проценти річних від простроченої суми за період з 27.12.2015 по 15.03.2016 року; 159,11 грн. - інфляційні нарахування за період з 27.12.2015 по 15.03.2016 року; 1262,60 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 27.12.2015 по 15.03.2016 року, суму коштів моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору. Вказані позовні вимоги позивач мотивував тим, що в 2011 році відповідач ОСОБА_2, за усною домовленістю, виконував у нього, як приватної особи, роботи по ремонту покрівлі приватного будинковолодіння, за що ним було отримано винагороду у розмірі 500 доларів США. В подальшому було виявлено, що роботи виконані неякісно, внаслідок чого він поніс додаткові витрати, у зв'язку із чим звернувся до відповідача про повернення оплаченим йому коштів, на що ОСОБА_2 відповів відмовою. Відповідач почав його уникати, не відповідав на телефонні дзвінки протягом більш, ніж 4 років. У вересні 2015 року він, ОСОБА_1, та громадянин України ОСОБА_2 (проживаючий АДРЕСА_1) досягли згоди про повернення коштів у сумі 500 доларів США.

10.09.2015 року, уклавши усний договір безпроцентної позики між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2, ним було надано останньому позику в сумі 500 доларів США, що у гривневому еквіваленті на день передачі коштів становило 10869,52 гривень (при середньозваженому курсі на міжбанківському валютному ринку України (за даними НБУ) на 10.09.2015 - 2173,9039 за 100 доларів США), які по суті відповідач отримав раніше за виконання покрівельних робіт, однак роботи виконав неякісно, що призвело до додаткових витрат. На підтвердження зобов'язання повернення грошових коштів, 10.09.2015 року відповідачем була подана йому розписка, із зобов'язанням повернення коштів у строк до 27.12.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі і, не бажаючи змінювати підстави для задоволення позовних вимог, не заперечуючи того факту, що між позивачем та відповідачем влітку 2011 року виникли правовідносини, відповідно до яких за усною домовленістю, той (відповідач) виконував у позивача, як приватної особи, роботи по ремонту покрівлі приватного будинковолодіння, за що було отримано винагороду у розмірі 500 доларів США. В подальшому було виявлено, що роботи виконані неякісно, внаслідок чого позивач поніс додаткові витрати, у зв'язку із чим звернувся до відповідача про повернення оплаченим йому коштів. Проте відповідач протягом тривалого часу уникав зустрічі з позивачем і лише 10.09.2015 року ним було написано розписку про те, що він зобов'язується до 27.12.2015 року повернути позивачу вказану суму коштів, які по суті відповідач отримав раніше за виконання покрівельних робіт, однак роботи виконав неякісно, що призвело до додаткових витрат. Також не заперечив того факту, що відповідач частково повертав позивачу кошти за проведений неякісний ремонт покрівлі, в якій сумі йому невідомо.

Відповідач позов не визнав і будучи допитаний за його згодою в якості свідка показав, що вказану суму грошей у позивача не позичав, а розписку від 10 вересня 2015 року він написав під диктовку та під примусом позивача, хоча доказів цього він суду надати не може, оскільки до правоохоронних органів він офіційно із письмовою заявою не звертався, так само як і в момент написання вказаної розписки передачі вказаної в ній суми грошей не було. Зазначив, що влітку 2011 року він за усною домовленістю із позивачем виконував у нього, як приватної особи, роботи по ремонту покрівлі приватного будинковолодіння в пригороді м. Києва (с. Безрадичі Обухівського р-ну), за що ним було отримано суму коштів в розмірі 3000 гривень для придбання матеріалів та за роботу. На протязі декількох тижнів ним було проведено ремонт покрівлі, яка була із м'якої бітумної черепиці, тобто усунуті видимі дефекти, допущені під час виконання будівельних робіт по облаштуванню вказаної покрівлі, тобто ним була проведена часткова гідроізоляція покрівлі. Проте згодом позивач став до нього телефонувати з приводу того, що покрівля продовжує протікати і він 3-4 рази їздив на об'єкт, однак дах протікав не з його вини, а з вини попередників, які з самого початку монтували покрівлю. В кінцевому результаті, щоб позивач не чинив на нього ніякого тиску, він погодився повернути йому все отримане за усним договором підряду на виконання ремонту покрівлі, що ним і було пізніше зроблено - двічі при особистих зустрічах він віддав ОСОБА_1 500 грн. та 800 грн., а решту суми ним за декілька разів було перераховано на картковий рахунок, який йому дав позивач. Проте той став вимагати ще й повернення йому моральної шкоди.

Судом встановлено, що влітку 2011 року між позивачем, як фізичною приватною особою та відповідачем по справі було укладено в усній формі договір підряду згідно з яким відповідач зобов'язувався якісно та в розумні строки (2-3 тижні) здійснити роботи по ремонту покрівлі, належного позивачу приватного будинковолодіння в пригороді м. Києва (с. Безрадичі Обухівського району), за що ним було отримано суму коштів в розмірі 3000 гривень для придбання матеріалів та за роботу. На протязі декількох тижнів ним було проведено ремонт покрівлі, яка була із м'якої бітумної черепиці, тобто усунуті видимі дефекти, допущені під час виконання будівельних робіт по облаштуванню вказаної покрівлі, тобто ним була проведена часткова гідроізоляція покрівлі.

В подальшому позивачем було виявлено, що роботи виконані неякісно, у зв'язку із чим він звернувся до відповідача про повернення оплаченим йому коштів. Проте відповідач протягом тривалого часу уникав зустрічі з позивачем і лише 10.09.2015 року ним було написано розписку про те, що він зобов'язується до 27.02.2015 року повернути позивачу вказану суму коштів, які по суті відповідач отримав раніше за виконання покрівельних робіт, однак роботи виконав неякісно, що призвело до додаткових витрат.

Вказану розписку від 10 вересня 2015 року, як стверджує відповідач, він написав під диктовку та під примусом позивача, хоча доказів цього він суду надати не може, оскільки до правоохоронних органів він офіційно із письмовою заявою не звертався, так само як і в момент написання вказаної розписки передачі вказаної в ній суми грошей не було. В кінцевому результаті, щоб позивач не чинив на нього ніякого тиску, він погодився повернути йому все отримане за усним договором підряду на виконання ремонту покрівлі, що ним і було пізніше зроблено - двічі при особистих зустрічах він віддав ОСОБА_1 500 грн. та 800 грн., а решту суми ним за декілька разів було перераховано на картковий рахунок, який йому дав позивач. Проте той став вимагати ще й повернення йому моральної шкоди.

Указані обставини встановлено з пояснень представника позивача, показань відповідача, допитаного в якості свідка, матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні.

Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач не довів, що між ним та відповідачем було укладено договір позики і цей договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини щодо ремонту покрівлі, належного позивачу приватного будинковолодіння в пригороді м. Києва (с. Безрадичі Обухівського району), які були укладені усно згідно з якими одна сторона (відповідач) зобов'язувався на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (позивача), а позивач (замовник) зобов'язувався прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України). Позивач не бажає змінювати підстави позовних вимог, не надав суду доказів несвоєчасного та неякісного проведення відповідачем ремонту покрівлі, а суд не вправі вийти за межі вимог та прийняти відповідне рішення.

Крім того, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійсно допускає, що розписка від 10 вересня 2015 року була написана відповідачем при обставинах на які він вказав у своїх показаннях, оскільки дата повернення так званої суми позики зазначена «27.02.15 г.», що на фоні дати її написання - «10.09.2015», не відповідає ніякій логіці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 638, 639, 837, 1046, 1051 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 8, 10, 15, 30, 57-61, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Таращанський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особою, що не була присутня у судовому засіданні з дня отримання копії цього рішення, апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області.

Повний текст рішення виготовлений 03.01.2017 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ:_______________