Справа №484/1110/15-ц 14.07.2016 14.07.2016 14.07.2016
Справа 484/1110/15-ц
Провадження № 22 -ц/784/1558/16 Головуючий у 1-ої інстанції Мельничук О.В.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення

Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 23 травня 2016 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

про поділ майна подружжя

та зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2

про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, він зазначав, що з 1986 по 2015 рік перебував у шлюбі з відповідачкою, та ними було придбане нерухоме майно, а саме побутова техніка, меблі, а також будівельні матеріали. Крім того, вони з відповідачкою займалися підприємницькою діяльністю, отримали грошові кошти, які є також спільним майном.

Позивач вказував, що ними у шлюбі придбані плазмовий телевізор «SAMSUNG» вартістю 6000 грн., холодильник суха заморозка «INDESIT» вартістю 7000 грн., швейна електромашинка «Ягуар» вартістю 4000 грн., мотокосилка вартістю 1600 грн., бензопила вартістю 1400 грн., 4 тони зерна вартістю 8000 грн., диван вартістю 1500 грн., диван вартістю 2000 грн., спальня та м'який куток вартістю 4150 грн., два килими вартістю 500 грн., 3 килими вартістю 750 грн., дошка обрізна 1,5 куба вартістю 2250 грн., будівельні матеріали (пісок, щебінь, камінь бутовий), нежитлова будівля аптеки АДРЕСА_1.

Посилаючись на наявність спору з приводу поділу майна, позивач за остаточно уточненими позовними вимогами просив визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі аптеки АДРЕСА_1; стягнути з відповідачки на його користь 20675 грн. грошової компенсацію половини вартості спільного майна подружжя (побутової техніки, меблів будівельних матеріалів); 50 000 грн. грошової компенсації із здійснення підприємницької діяльності.

У червні 2016 року відповідачка звернулася із зустрічним позовом. Посилаючись на наявність спору з приводу його поділу, відповідачка просила визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частину будинку та автомобіля, а також поділити ланцюгову бензинову пилу SadkoGCS-510E вартістю 3200 грн., косу бензомоторну Forte вартістю 2500 грн., болгарку CraftCAG-180/1900 вартістю 1200 грн., а всього майна на 162285 грн. 10 коп. Вона просила виділити їй у власність пилу ланцюгову бензинову, а ОСОБА_2 косу бензомоторну та болгарку, та стягнути з нього 500 грн. різниці у вартості майна.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року позови задоволені частково. За кожній із сторін визнано право власності по 1/2 частці на нежитлову будівлю аптеки, житловий будинок, автомобіль.

З кожної сторони на користь один одного стягнуто 1094 грн.92 коп. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, про задоволення її позову та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 На думку заявника, рішення суду не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права. Так, відповідачка вважає безпідставним рішення суду про визнання за позивачем права власності на ? частину нежитлової будівлі, оскільки вона була придбана особисто за її гроші, нею як фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП), для підприємницької діяльності, та є її особистим майном. Також, на думку заявника, безпідставні висновки суду щодо відмови у поділу вказаного у її позовній заяві майна, оскільки в матеріалах справи є докази його придбання.

Позивач, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони з 27 грудня 1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, якій розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року.

Під час шлюбу сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_2, автомобіль ВАЗ, 1993 року випуску, який на час розгляду спору зареєстровано за позивачем, як за власником транспортного засобу.

Також під час шлюбу відповідачка, яка була зареєстрована в якості ФОП уклала із територіальними громадами сіл, селищ, міст Миколаївської області договір купівлі - продажу нежитлової будівлі аптеки АДРЕСА_1.

Встановивши наявність вказаного спільного неподільного майна, суд визнав за кожній із сторін право власності на ? його частку.

Відмовляючи в поділі іншого рухомого майна, суд виходив з того, що сторони не надали достовірних та допустимих доказів його наявності та кількості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення 50 000 грн. грошової компенсації у вигляді прибутку від підприємницької діяльності, суд виходив з того, що позивач ставив питання про період отримання таких коштів відповідачкою у 2014-2015 роках. Між тим, у цей період шлюбні відносини між сторонами були припинені, а тому вказані гроші не належать до спільних.

Колегія судів погоджується з висновками суду в частині визнання на автомобіль та житловий будинок за кожною із сторін по ? частині.

Позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 рішення не оскаржив, а в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не міститься доводів неправильності рішення в цій частині. В апеляційному суді вона пояснила, що техніки та інструментів, які вона просить поділити в своїй позовній заяві у неї немає. ОСОБА_2 також пояснив, що у нього вказані речі відсутні. Отже достовірних доказів наявності речей та їх знаходження у ОСОБА_2 немає. Самі по собі документи про придбання речей, не доводять факту заволодіння ними ОСОБА_2, або розпорядження ними на свою користь.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо віднесення нежитлового приміщення аптеки до спільного майна та визнання за колишнім подружжям права власності на рівні частки у цьому майні.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що будинок придбано за особисті гроші відповідачки не доведено достовірними та допустимими доказами.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є в спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено в ст.69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо іншого не визначено домовленістю між ними (чч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені в ст.57 СК України.

Одним із видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст.320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані гл.5 ЦК.

Згідно зі ст.52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває в шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, всім своїм особистим майном і часткою в спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою - підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання одним із подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна.

Аналіз вказаних норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об'єктом спільної власності подружжя та предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

Як встановлено судом, сторони спільно не проживали до розірвання шлюбу протягом 2014 - 2015 років. Нежитлова будівля, будівля аптеки АДРЕСА_1 придбана за 69720 грн. за договором купівлі - продажу окремого індивідуально визначеного майна від 15 жовтня 2013 року, укладеному між Територіальними громадами сіл, селищ, міст Миколаївської області, від імені яких діяло Управління з питань майна комунальної власності Миколаївської облдержадміністрацї та ОСОБА_3, яка уклала договір як ФОП (а.с. 145-1147), тобто в період шлюбу та до припинення сімейних стосунків сторін.

За викладеного, є правильними висновки суду про те, що спірне майно відноситься до спільної сумісної власності подружжя, та за кожним із власників належить визнати право на частку у нерухомому спільному майні, з врахуванням відсутності згоди ОСОБА_2 отримати відповідну компенсацію за його частку, та відсутності відповідних позовних вимог.

Ухвалюючи судове рішення в цій частині, колегія суддів бере до уваги відсутність доказів можливості реального поділу приміщення, та як згадано вище, зміст позовних вимог. До того ж, колегія суддів враховує, що позивач, також має право займатися підприємницькою діяльністю та бажає використовувати спірне приміщення для своєї діяльності.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Царюк