Справа №442/3497/16-ц
Провадження №2/442/1333/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі : головуючого-судді Дубеля Р.М.

за участю секретаря судових засідань -Півала І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі справу за позовом ОСОБА_2 до Грушівської сільської ради Дрогобицького району, третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача та третьої особи про визнання права власності на спадкове майно, яким просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею - 51 кв.м., житловою площею - 14,0 кв.м., з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті мами ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилається на те, що 26 листопада 2013 року звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В., про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, ОСОБА_4, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на день смерті проживала в АДРЕСА_1. На підставі заяви позивача приватним нотаріусом було заведено спадкову сперву № 60/2013. Спадкове майно складається з частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок належить колгоспному двору гр. ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 12.09.1989 року виконкомом Дрогобицької районної ради народних депутатів, зареєстрованого в Дрогобицькому МЕТІ 12.09.1989 року, реєстраційний номер 513. Членами цього колгоспного двору станом на 1991-1995 роки, крім ОСОБА_4, був її чоловік, ОСОБА_6, (помер ІНФОРМАЦІЯ_3), сестра позивача, ОСОБА_3, 1967 року народження та позивач, що підтверджується довідкою № 2006 від 22.11.2013 року, виданою на підставі записів в погосподарських книгах виконкомом Грушівської сільської ради Дрогобицького району.

Позивач зазначає, що відповідно до законодавства ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та самому позивачу належала кожному по 1/4 частці житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього будівель споруд по АДРЕСА_1. Після смерті батька, ОСОБА_6, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_3 його дружина, ОСОБА_4, прийняла фактично спадщину після його смерті, однак не оформила свої спадкових прав. Позивач із сестрою спадщину після смерті батька своєчасно не прийняли і на неї не претендували.

Звернувшись до приватного нотаріуса, щодо оформлення спадкових прав після смерті матері, ОСОБА_4, успадкувати вищевказаний житловий будинок та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після останнього члена колгоспного двору, неможливо, оскільки законодавство не містить визначення «колгоспного двору» до якого належав житловий будинок АДРЕСА_1. Для вирішення цього питання позивач звернувся до суду

В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання також не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У відповідності до роз»яснень, наведених у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 , при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12.09.1989 року колгоспному двору гр.. ОСОБА_4 належить на праві власності житловий будинок з приналежними спорудами у АДРЕСА_1 (а.с 9).

Згідно ст. 120 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла до 16.12.1993 року, двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

У зв'язку з тим, що право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства за колгоспним двором, членом якого на момент припинення існування колгоспних дворів була мати позивача, відтак на підставі закону вона була власником цього будинку. Згідно довідки виконкому Грушівської сільської ради № 2006 від 22.11.2013 року згідно записів по господарської книги № 08 за 1991-1995 рр. останніми членами колгоспного двору в АДРЕСА_1 (станом на 15.04.1991 року) були ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, ОСОБА_6 - чоловік, ОСОБА_3 - дочка, ОСОБА_2 - син. (а/с 13).

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 діяв Цивільний Кодекс УРСР(в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

У відповідності до норм ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяла на час смерті ОСОБА_6, тобто на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а тому відповідно до довідки № 215 від 05.02.2014 року ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті чоловіка на належну йому частину будинку у колгоспному дворі (а/с 11).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.08.2013 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а/с 12).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.04.1970 року позивач дійсно є сином ОСОБА_4 (а/с 14).

Згідно листа нотаріуса від 25.03.2016 року № 107/02-14 позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, спадкову справу № 60/2013 року за заявою позивача заведено(а/с 3).

Так, у відповідності до роз»яснень, наведених у другому та третьому абзацах пункту 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що і було зроблено позивачем 26.11.2013 року (а.с.3).

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, зареєстрований на праві особистої власності в цілому за ОСОБА_3, як головою колгоспного двору на підставі Свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Дрогобицької районної ради, дане будиноволодіння є колгоспним двором, яким спільно володіли багато років родина ОСОБА_3, батьки позивача померли, а сестра на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог, та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, дійшов висновку, що слід визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 60, 61, 158, 174, 197, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею - 51 кв.м., житловою площею - 14,0 кв.м., з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті мами ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання рішення.

Суддя Дубель Р.М.