Справа № 442/2278/15 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/2036/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого - судді: Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третьої особи - ОСОБА_3 про припинення поруки за договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк" відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненим правовідносини поруки за договором поруки від 21.01.2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" і ОСОБА_2.

Рішення оскаржив ПАТ "Укрсоцбанк". Вважає його незаконним у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволити повністю, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував, що строк позовної давності звернення з вимогами до відповідача як до поручителя за договором поруки переривався двічі, вперше зверненням 08.08.2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» до Господарського суду Львівської області про звернення стягнення на заставлене майно іпотекодавця МПП «ОЛВА», яким 04.05.2012 року постановлено рішення, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2012 року, та вдруге, зверненням 10.04.2014 року із позовною заявою до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за договором кредиту до боржника ОСОБА_3 , яким 05.06.2014 року ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту в сумі 251 981,83 дол. США та 171 038, 01 грн., третейського збору в сумі 23 656,59 грн. та судового збору в розмірі 243,60 грн.

17.03.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» скерував до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 як поручителя, третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Зазначає, що строк позовної давності за вимогами до поручителя у разі невиконання кредитного зобов'язання боржником становить три роки і відповідно такий аналогічно строку позовної давності починає відраховуватися заново після його переривання 10.04.2014 року. Просить врахувати, що рішенням Господарського суду Львівської області по справі №5015/920/12 від 04.05.2012 року, яке набрало законної сили 10.07.2012 року змінено строк виконання основного зобов'язання.

Учасники в судове засідання не з»явились повторно, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання завчасно судових повісток. Про причини повторної неявки не повідомили. Колегія суддів вважає можливим розгляд справи в їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає, оскільки ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи.

Матеріалами справи встановлено, що 21.01.2008 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_3 було укладено договір №625/40/2-030 про надання невідновлювальної кредитної лінії, згідно якого позичальнику ОСОБА_3 було надано кошти в межах максимального ліміту заборгованості 180 000,00 доларів США зі сплатою процентної ставки за кредитом 13 % річних, з кінцевим терміном повернення до 20.01.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором №625/40/2-030 про надання невідновлювальної кредитної лінії між Банком та ОСОБА_2 - відповідачем у справі укладено договір поруки від 21.01.2008 року №625/40/2-030/1, згідно п. 1.1. якого поручитель зобов'язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ "Укрсоцбанк" на виконання п. 4.4. Договору кредиту, п. 3.1.1. Договору поруки № 625/40/2-030/1 від 21.01.2008 року, 10.06.2011 року за вих. №№ 201.6-02/195, 201.6-02/196, пред'явив письмові вимоги про погашення кредиту Позичальнику та Поручителю./ а.с. 121 , 122/. В таких вимагав дострокового - в тому числі з поручителя протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги перерахувати зазначену у вимозі суму заборгованості, що включала в тому числі суму дострокового кредиту - на користь кредитора.

В подальшому, рішенням господарського суду Львівської області від 04.05.2012 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2012 року, позов ПАТ "Укрсоцбанк" до МПП "Олва" / іншого майнового поручителя по кредитному договору/ про звернення стягнення на заставлене майно задоволено, та вирішено звернути стягнення на заставлене згідно іпотечного договору від 22.01.2008 року майно, а саме нежиле приміщення - частина нежитлових приміщень адмінбудинку під літ. «А-3», загальною площею 69.8 м.к.в, за адресою: АДРЕСА_1; нежиле приміщення - приміщення 3-го поверху адміністративного корпусу під літ «А-3», загальною площею 184,1 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1; нежиле приміщення - приміщення 2-го поверху адміністративного корпусу під літ. «А-3», загальною площею 185,3 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження для задоволення грошових вимог ПАТ "Укрсоцбанк" за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №625/40/2-030 від 21 січня 2008 року, в сумі 237963,54 доларів США та 17115,52 грн., що в загальній сумі, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ 797,1200: 100 станом на 08.08.2011 року, становить 1913970,49 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Зазначеним рішенням встановлено, що позов заявлено ПАТ "Укрсоцбанк" до МПП "Олва", і згідно дослідженого господарським судом розрахунку заборгованості, такий складено станом на 08.08.2011 року.

Крім цього, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 95.06.2014 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 / божника по кредитному договору /на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №625/40/2-030 від 21 січня 2008 року, в сумі 251981,83 доларів США/ що включало в тому числі суму дострокового кредиту/ , пеню в сумі 171038,01 грн. та третейський збір в сумі 23656,59 грн.

Судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги те, що як вбачається з наявного в матеріалах цивільної справи розрахунку заборгованості (а.с. 11-14), станом на 05.03.2015 року заборгованість згідно Договору становить 286266,27 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 173332,14 доларів США та заборгованості за відсотками в сумі 72535,97 доларів США, а останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом здійснено 24.01.2011 року в сумі 1000,00 доларів США, що не спростовано представником позивача в суді першої інстанції .

Пунктами 3.2.2, 4.3, 5.4 Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №625/40/2-030 від 21 січня 2008 року передбачено право кредитора достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у разі невиконання позичальником умов цього договору. Таким право скористався позивач заявивши вимоги до заставодявця та боржника за наслідками таких звернень постановлені зазначені вище рішення господарського та третейського судів.

Як зазначено вище, пунктом 1.1. договору поруки від 21 січня 2008 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій на підставі ст. 554 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, суд вірно виходив з положень, які поширюються на спірні правовідносини, зокрема вірно врахував, що згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель-відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно роз»яснень, які містяться п.24 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання у повному обсязі або у зв»язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред»явлення до нього позову. При цьому в разі пред»явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов»язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов»язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Враховуючи зміст наведених вище досудових вимог, скерованих банком боржнику та поручителя-відповідачу у справі, банком вимогою від 10.06.2011 року змінено термін виконання основного зобов»язання, що зумовило відрахування строку позовної давності для заявлення вимоги до поручителя, котрий сплив у червні 2014 року.

У постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14 Верховний Суд України за результатами розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості дійшов правового висновку про те, що якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги:

- такою вимогою кредитора до поручителя може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку;

- непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням;

- звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої ст. 1050 ЦК України і умов кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 10 червня 2011 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів боржнику та поручителю, предявивши 08.08.2011 року позов до господарського суду Львівської області про звернення стягнення на заставлене майно та 10.04.2014 року позов до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позов про стягнення заборгованості за кредитом.

Таким чином, пред'явивши вимогу 10.06.2011 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і мав право пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, принаймі починаючи від 08.08.2011 року, коли пред»явив позов про звернення стягнення на заставлене майно до іншого поручителя - заставодавця, а відтак кредитор змінивши строк виконання основного зобов»язання, вправі був пред»явити позов до поручителя протягом - відповідача у справі шести місяців з дати здійснення останнього платежу за кредитом, тобто з 24.01.2011 року, а після переривання такого строку 10.06. 2011 року пред»явленням досудової вимоги, протягом шести місяців з наступного дня отримання такої.

Пред»влення позову до поручителя 24.03.2015 року до Дрогобицького суду свідчить про недотримання позивачем шестимісячного строку від дня настання основного строку зобов»язання, дає підстави для висновку про припинення зобовязань між сторонами за договором поруки та необхідність задоволення зустрічного позову, про що дійшов обґрунтованого висновку суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки поручителя ОСОБА_2 у зв»язку з непред»явленням до неї позову у 6-ти місячний термін після переривання строку позовної давності двічі, оскільки відповідно до п.2.1.1 договору поруки кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту встановлений до 20 січня 2018 року спростовуються вищенаведеним, та тим, що у Банко виникло право на пред'явлення вимоги до відповідача, як до поручителя за Договором поруки, протягом шести місяців від дня звернення в 2011 році з позовом до третьої особи ОСОБА_2 до суду про стягнення з неї заборгованості за Кредитним договором, проте таку вимогу Банк пред'явив, лише звернувшись до відповідача з позовом 24 березня 2015 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 559 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що порука за договором припинилась до подачі даного позову до суду, а отже вимоги зустрічного позову є підставними.

На підставі вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про припинення поруки поручителя відповідача за цим позовом, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Тому мотиви апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи є спростованими. Судом першої інстанції всебічно і об'єктивно досліджено всі обставини справи, дано вірно правову оцінку та ухвалено рішення, що відповідає вимогам закону.

Тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, тому її відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.303,304 , п.1ч.1 ст.307, 308, ст.313, п.1 ч. 1 ст. 314, ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді