Справа № 461/5826/16 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/6469/16 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року у справі за поданням головного державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Онисько С.В. про тимчасове обмеження виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні подання відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду є незаконною. Зазначає, що помилковим є висновок суду про те, що тимчасовим обмеженням у праві виїзду громадян України за кордон є саме відмова у видачі паспорта, а не заборона свободи пересування, оскільки ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Вважає, що судом неправильно застосовано положення ст.ст. 2, 12 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки цей закон регулює інші правовідносини, зокрема, пересування по території України, що не було предметом розгляду у цій справі. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2016 року Личаківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 463/5747/15-ц про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1 865 036,50 грн. За вищезазначеним виконавчим листом 07.07.2016 року відкрито виконавче провадження.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів, які б давали суду підстави вважати, що боржник дійсно свідомо ухиляється від сплати заборгованості та від виконання своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, в матеріалах подання відсутні докази того, що боржник отримував виклики державного виконавця та попередження про необхідність погашення заборгованості.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст.6 вказаного Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим листом, та, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" спрямовані на виконання рішення суду, хоча саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов'язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Колегією суддів враховується, що особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, адже саме лише невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим листом обов'язків.

Посилання в ухвалі суду на ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та ст.ст. 2, 12 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може бути підставою для її скасування, оскільки судом по суті правильно вирішено питання, поставлене в поданні державного виконавця, на підставі ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування ухвали.

Керуючись п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.