Ухвала

іменем україни

12 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу КошельТетяни Владиславівни про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», який було уточнено, про визнання договору іпотеки недійсним, на обґрунтування якого посилалась на те, що у лютому 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та нею укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредит в сумі 580 517 грн зі сплатою 13,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у лютому 2008 року між нею та банком було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом якого є незакінчена будівництвом квартира АДРЕСА_1 загальною площею 112,7 кв. м.

Крім того, у лютому 2008 року вона уклала з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договори поруки, за якими останні зобов'язались солідарно відповідати за виконання нею зобов'язань за кредитним договором, в тому числі, повернення суми кредиту та сплати відсотків та неустойки.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду від 16 травня 2012 року розірвано договір кредиту від 15 лютого 2008 року, укладений між нею та банком. Стягнуто з неї, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за договором кредиту в сумі 1 043 439 грн 45 коп. та третейський збір в сумі 10 834 грн 39 коп.

Таким чином, договір іпотеки був укладений в якості забезпечення виконання кредитного договору, який на теперішній час припинив свою дію, тобто є розірваним за умови набуття законної сили рішенням Постійно діючого Третейського суду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір від 15 лютого 2008 року № 840/3-27/16/10/8-062, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Установлено, що 15 лютого 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 580 517 грн зі сплатою 13,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 15 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та АКБ СР «Укрсоцбанк» укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом якого стали майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 112,7 кв. м.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду від 16 травня 2012 року розірвано договір кредиту від 15 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та АКБ СР «Укрсоцбанк». Стягнуто з ОСОБА_4 та поручителів ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за договором кредиту в сумі 1 043 439 грн 45 коп. та третейський збір в сумі 10 834 грн 39 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договорів іпотеки, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-V1 «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі, до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачено, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено.

Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва (ч. 7 ст. 5 Закону).

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що майнові права на відповідну квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку не могли бути предметом іпотеки відповідно до чинного на той час Закону України «Про іпотеку».

Зазначеного узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17 квітня 2013 року в справі № 6-8цс13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова