Справа № 733/1362/16-ц Провадження № 22-ц/795/2508/2016 Головуючий у I інстанції Овчарик В. М. Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді ШИТЧЕНКО Н.В.,

суддів: БОБРОВОЇ І.О., МАМОНОВОЇ О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду від 22 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ічнянської міської ради Чернігівської області про визнання права на майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням від 22 листопада 2016 року Ічнянський районний суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно за набувальною давністю відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким повністю задовольнити його позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що після померлого у 1993 році власника житлового будинку ніхто не оформив спадкових прав на майно, що, в свою чергу, свідчить про те, що заяву про прийняття спадщини подала особа, яка не мала права на спадкування.

Позивач також зазначає, що районний суд неправильно трактував зміст ст. 344 ЦК України та не врахував, що він з 1993 року доглядає за будинком, підтримує його у належному стані та обробляє земельну ділянку, а отже став добросовісним набувачем. Крім того, чинне законодавство не містить вимог про те, що особа має обовязково проживати у будинку для того, щоб набути право власності на нього в порядку набувальної давності.

До початку судового засідання позивач та його представник надали письмові заяви про відкладення розгляду справи через неможливість явки представника у звязку з зайнятістю. Проте, жодних доказів на підтвердження зайнятості представника позивача у іншому процесі надано не було, отже апеляційний суд позбавлений можливості дійти до висновку про поважність причин неявки сторони позивача та задовольнити заявлене клопотання.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст. 344 ЦК України позивача неможливо вважати таким, що добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито та безперервно володіти ним, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відносно майна померлого ОСОБА_2 заведена спадкова справа, а позивач постійно у спірному будинку не проживає, а лише підтримує його у більш-менш належному стані.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам законодавства, яким регулюються спірні правовідносини.

У справі встановлено, що 13 грудня 1993 року помер ОСОБА_2 (а.с. 17). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Свято-Преображенській, 34 в м. Ічня, який належав померлому на підставі договору на право будівництва та безстрокове користування земельною ділянкою від 30 березня 1949 року (а.с. 6, 43, 50).

Відповідно до акту від 05 серпня 2016 року, складеного комісією в складі депутата Ічнянської міської ради та сусідів позивача, земельною ділянкою по вул. Свято-Преображенській (бувшій Пролетарській), 34 в м. Ічня з 1993 року користується ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно повідомлень Державного нотаріального архіву Чернігівської області від 09 вересня 2016 року та від 10 жовтня 2016 року відносно майна померлого 13 грудня 1993 року ОСОБА_2 Ічнянською районною державною нотаріальною конторою в 1994 році була заведена спадкова справа за № 296, однак надати інформацію, чи було видане свідоцтво про право на спадщину, відсутня можливість, оскільки у справах Ічнянської райдержнотконтори за цей період книга обліку і реєстрації спадкових справ не зберігається (можливо була втрачена в результаті пожежі в березні 1998 року (а.с. 24, 40). Вказана інформація підтверджується і листом Ічнянської районної державної нотаріальної контори від 25 жовтня 2016 року (а.с. 51).

З довідки виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області від 10 листопада 2016 року вбачається, що виконком не володіє інформацією про те, хто саме був зареєстрований на день смерті з ОСОБА_2 по вул. Свято-Преображенській (Пролетарській), 34 в м. Ічня (а.с. 57).

Позивач, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 344 ЦК України, звернувся до суду з позовом про визнання за ним за набувальною давністю права власності на житловий будинок, який належав померлому ОСОБА_2, у звязку з тим, що він відкрито та безперервно володіє вказаним будинком з 1993 року.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, передумовою звернення до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю є наявність всіх істотних умов для даної категорії справ. Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що зазначена наявність необхідних умов позивачем належними доказами не підтверджена.

Так, заявником не доведено, що, заволодівши чужим майном житловим будинком, він був впевнений, що на це майно не претендують інші особи, адже з матеріалів справи вбачається, що відносно спадкового майна була заведена спадкова справа, а сам позивач, чого він не заперечував в суді першої інстанції, із заявою про прийняття спадщини до нотконтори не звертався.

Доводи апеляційної скарги про законність володіння будинком в контексті положень ст. 344 ЦК України, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки ОСОБА_1 постійно не проживав і не проживає у спірному будинку. Твердження про проведення позивачем поточних робіт для підтримки приміщення у належному стані суд першої інстанції констатував із пояснень свідка. Матеріали справи не містять жодних письмових доказів на підтвердження доводів ОСОБА_1 про утримання позивачем будинку за увесь час володіння: не надано жодних доказів сплати комунальних платежів або ремонтних робіт, сплати відповідних податків, тощо. Навіть наданий позивачем акт обстеження факту користування будинку і земельної ділянки від 5 серпня 2016 року свідчить про те, що, зі слів сусідів, позивач, який проживає за іншою адресою, користується з 1993 року земельною ділянкою за адресою: вул. Свято-Преображенська, 34 у м. Ічня. Відомості про те, що позивач у цей час користувався і спірним будинком, у даному акті відсутні.

Крім того, законодавцем визначено ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Вказані положення повністю спростовуються матеріалами справи та поясненнями позивача, що були надані в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Отже, сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду від 22 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: