Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2016 Справа №607/1262/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.

з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 13.02.2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики грошових коштів відповідно до якого, позивачем було передано позичальнику грошові кошти врозмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) доларів США,що згідно курсу НБУ по відношенню до гривні на момент подачі позовної заяви, складає 440 470 гривень. Відповідно до підпункту 2 Договору, ОСОБА_2 зобовязався повернути вказану суму позики до 31 травня 2013року. Пунктом 5 Договору передбачено, що у випадку, якщо позичальник своєчасно не поверне суми позики, він зобовязаний сплатити щомісячні штрафні санкції,в розмірі 3% відсотків від заборгованості на кожне перше число наступного місяця в доларах США.

Однак, незважаючи на неодноразові вимоги про повернення коштів, боргу в повному обсязі не виконав, а тому просить стягнути з останнього борг у розмірі 440 470грн., що по курсу НБУ становить 17 000 доларів США, та суму щомісячних штрафних санкцій за договором позики в розмірі 409 637,1 грн., що по курсу НБУ становить 15 810 доларів США, а також судові витрати покласти на відповідача.

У судове засідання позивач не зявився, проте подав заяву про підтримання позовних вимог з клопотанням про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

13.02.2013 року між ОСОБА_1 (Позичальником) та ОСОБА_3 (Позикодавець) було укладено договір позики, відповідно до п.1 якого Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у 13 лютого 2013року гроші в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі повної суми позики.

П.2 Договору позики грошей, передбачено, що зазначену вище суму в 17000 (сімнадцять тисяч) доларів США Позичальник (а у випадку його неспроможності Спадкоємці) зобовязується повернути повністю Позикодавцеві готівкою в строк до 31 (тридцять першого) травня 2013року. Після повернення позики в повній сумі Позикодавець повинен повернути Позичальнику розписку.

Борговий документ оригінал договору позики грошей у сумі 17 000 доларів США на час звернення з позовом до суду знаходиться у позивача, що підтверджує факт невиконання зі сторони відповідача ОСОБА_3 зобов'язань щодо повернення позикодавцеві грошових коштів.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Таким чином, відповідно до ст. 1046 ЦК України, сторони спору уклали договір позики: від 13.02.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені в договорі.

Однак доказів виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за вищезазначеним договором позики, тобто повернення позивачеві грошей, судом не встановлено та відповідачем не доведено.

Відповідно ст. 192 ЦК України, платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

У п.14 Постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного суду України зазначає, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Системний аналіз доказів дозволяє суду зробити висновок про порушення договірних зобовязань зі сторони відповідача, а тому позов ОСОБА_1 є підставним та підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на його користь позичених коштів у гривневому еквіваленті, за офіційним курсом НБУ, станом на дату ухвалення рішення.

Згідно офіційного курсу НБУ, станом на 08.02.2016 року, 1 долар США = 25, 91 гривень.

Відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути, позичені згідно розписки від 13.02.2013 року, 17 000 доларів США, що еквівалентно 440 470 гривень.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за невиконання грошового зобовязання, суд наголошує на наступному.

Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України, враховуючи специфіку грошового зобовязання, передбачає стягнення за порушення грошового зобов'язання процентів річних та інфляційних витрат. Такі проценти річних не є неустойкою, оскільки неустойка у ст. 534 ЦК України, і проценти розглядаються як окремі категорії, тому й обмеження, передбачені законом для неустойки, не можуть застосовуватися, а є формою цивільно-правової відповідальності за користування грошовими коштами.

Вище зазначено, що позичені у ОСОБА_1 кошти, згідно розписки від 13.02.2013 року, відповідач зобовязався повернути до 31.05.2013 року.

Позивач наполягає на стягненні з відповідача суми щомісячних штрафних санкцій за договором позики від 13.02.2013року, в розмірі 3%, які складають 510 доларів США ( 17 000 тисяч доларів США х 0,03 = 510 доларів США). Загальна сума щомісячних штрафних санкцій на момент подачі позовної заяви складає: 510 доларів США х 31 місяць (термін прострочки виконання грошового зобовязання починаючи із 31.05.2013 року) = 15 810 доларів США, що по курсу НБУ гривні до американського долара США становить 409 637,10 грн.

Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем ОСОБА_2 прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 13.02.2013 року в сумі 440 470грн. та суми щомісячних штрафних санкцій за договором позики від 13.02.2013року в розмірі 409 637,10 грн., що разом становить 850107,10 грн., а також судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 10, 11 ч.1, 60, 84, 210, 212, 215, 224-226, 228, 232, 233 Цивільного процесуального кодексу , ст. ст.526, ч.1 ст.530, ч.1 ст.533, 1046 - 1051 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд ,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (м. Тернопіль, вул. 15 Квітня, 23/86) на користь ОСОБА_1 (м. Тернопіль, вул. Танцорова, 20/21, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 850107 (Вісімсот пятдесят тисяч сто сім) гривень 10 копійок заборгованості за договором позики від 13.02.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (м. Тернопіль, вул. 15 Квітня, 23/86) на користь ОСОБА_1 6890 (Шість тисяч вісімсот девяносто) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданною протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Головуючий Дзюбич В.Л.