У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Пастарнак Ірина Йосипівна, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_4 укладений договір суборенди нежитлового приміщення АДРЕСА_1, а 4 квітня 2013 року ОСОБА_4 продала це приміщення ОСОБА_5 Позивач вважає, що ОСОБА_4 при укладенні договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення порушила норми чинного законодавства, оскільки не повідомила його як орендаря вказаного приміщення щодо його продажу, порушивши його переважне право на придбання приміщення.

З огляду на зазначене, просив перевести на нього права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1, укладеним 4 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію права власності на вказане нежитлове приміщення, стягнути з нього грошові кошти за договором купівлі-продажу з визнанням за ним права власності на спірне нежитлове приміщення.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2013 року позов задоволено.

Переведено на ОСОБА_3 права та обов'язки покупця за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1, укладеним 4 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Скасовано державну реєстрацію права власності на це нежитлове приміщення за ОСОБА_5

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 вартість нежитлового приміщення в сумі 110 700 грн та визнано за ОСОБА_3 право власності на спірне нежитлове приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Справа в апеляційному порядку розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що на підставі договору дарування від 26 липня 2010 року ОСОБА_4 належить нежитлове приміщення АДРЕСА_1.

18 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір оренди цього нежитлового приміщення строком на два роки.

Відповідно до п. 5 договору, орендар зобов'язаний сплачувати щомісячно орендну плату по 695 грн не пізніше 10 числа поточного місяця за наступний місяць, а також сплачувати за використану електроенергію, телефонні послуги, водопостачання, водовідведення та інші комунальні послуги.

4 квітня 2013 року між ОСОБА_4, від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_7, та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладенням 4 березня 2013 року ОСОБА_4 договору купівлі-продажу з ОСОБА_5 порушено переважне право ОСОБА_3 як орендаря нежитлового приміщення на придбання його у власність і таке право ОСОБА_3 підлягає захисту шляхом переведення на позивача прав та обов'язків покупця за цим договором. Встановивши, що ОСОБА_3 належним чином виконує свої обов'язки за договором оренди, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з недоведеності належного виконання позивачем умов договору оренди, а саме сплати орендної плати орендодавцю відповідно до вимог п. 5.1 договору оренди і дійшов висновку про відсутність підстав доля задоволення позову.

Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідає вимогам закону.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч. 1 ст. 761 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 2 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, позивач повинен довести своє переважне право перед іншими особами на придбання нежитлового приміщення, яке, на його думку, порушила ОСОБА_4, тому обов'язок доведення належного виконання умов договору оренди лежить саме на позивачеві.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Встановивши, що позивач не довів належне виконання своїх обов'язків щодо сплати орендодавцю орендної плати, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не набув переважного права на придбання нежитлового приміщення АДРЕСА_1.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено неналежне виконання позивачем обов'язків орендаря і, як наслідок відсутність у позивача переважного права на придбання спірного нежитлового приміщення, інші обставини, в тому числі щодо повідомлення орендаря про продаж, не мають правового значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: І.М.Завгородня С.О.Карпенко В.М.Коротун Л.М.Мазур