Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Вікторія» в особі ліквідатора Козирицького Андрія Сергійовича, публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_6 про визнання договорів іпотеки недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила визнати недійсними: договір іпотеки від 04 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_6 про передачу в іпотеку нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, що розташований по АДРЕСА_1; договір іпотеки від 04 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_6 про передачу в іпотеку нерухомого майна - цілісного майнового комплексу та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що 27 червня 2008 року між ПП «Вікторія» та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір про відкриття кредитної лінії. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 04 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_6 були укладені договори іпотеки, предметом яких є цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1 та цілісний майновий комплекс із земельною ділянкою, що розташовані по АДРЕСА_2.

Позивачка зазначає, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 30 червня 2009 року та рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 03 березня 2010 року їй виділено у власність частину вищевказаного майна у спільному майні подружжя.

Оскільки вона не надавала згоди на передачу спільного майна в іпотеку, вона звернулась до суду з указаним позовом.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 04 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_6 про передачу в іпотеку нерухомого майна - цілісного майнового комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1659.

Визнано недійсним договір іпотеки від 04 липня 2008 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_6 про передачу в іпотеку нерухомого майна - цілісного майнового комплексу та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скульським А.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1660.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, не погоджуючись із зазначеним рішенням апеляційного суду, подала касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Судом апеляційної інстанції установлено, що 27 червня 2008 року між ПП «Вікторія» та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір про відкриття кредитної лінії, згідно з яким банк надав ПП «Вікторія» кредит у формі кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 6 000 000,00 доларів США на умовах визначених вказаним договором та доповненнями до нього.

На виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 04 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ФОП ОСОБА_6 були укладені договори іпотеки, предметом яких є цілісний майновий комплекс, що розташований по АДРЕСА_1 та цілісний майновий комплекс із земельною ділянкою, що розташовані по АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що оскільки за ОСОБА_4 визнано право власності на Ѕ частину цілісного майнового комплексу, розташованого по АДРЕСА_2 та на Ѕ частину цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 лише 30 червня 2009 року на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона, тому в момент передачі ФОП ОСОБА_6 майна в іпотеку 04 липня 2008 року, згоди ОСОБА_4 на передачу майна в іпотеку не передбачалось, так як ОСОБА_6 був єдиним власником майна. При цьому інших підстав, які б вказували на недійсність договорів іпотеки позивачем наведено не було.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко О.В. Кадєтова