У х в а л а

іменем україни

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Демяносова М.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Марфін-Банк», відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, 18 травня 2007 року ОСОБА_5 та ЗАТ «Альфа-Банк» уклали кредитний договір № 800000279, за яким відповідач отримала 85 400,00 доларів США.

На забезпечення виконання договору кредиту, 18 травня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, відповідно до п. 3 якого, іпотекодавець передав в іпотеку належне їй на праві власності майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1506 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, село Забіря, вул. Залізняка, цільове призначення − для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Обтяження вищевказаного іпотечного договору зареєстровано 18 травня 2007 року у Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко ГС. за номером 4982885.

Державна реєстрація змін найменування банку, а саме: найменування Закрите акціонерне товариство було змінено на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» відбулося 19 серпня 2009 року .

Позивачу стало відомо, що 18 квітня 2012 року відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, в рамках виконавчого провадження № 30487095, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в тому числі і на нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці позивача (дане обтяження було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18 квітня 2012 року за № 12406063).

Позивач вважає, що діями відповідача ПАТ «Марфін-Банк» та Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві порушені права позивача як заставодержателя, виходячи з наступного.

Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника пізніше, аніж внесено обтяження нерухомого майна приватним нотаріусом Кравченко І.С., яка посвідчила підписання вищезазначеного договору іпотеки і наклала заборону відчуження на майно, що знаходиться в іпотеці.

Крім того, як зазначає позивач, загальна вартість предмету іпотеки визначена за згодою сторін відповідно до п. 1.3 іпотечного договору і становить 496 890 грн, а заборгованість ОСОБА_5 перед позивачем по зобов'язанню становить 3 876 331 грн 38 коп. Враховуючи, що вартість предмету застави значно нижча заборгованості боржника перед позивачем як кредитором-іпотекодержателем, звернення стягнення на належне іпотекодавцю майно для задоволення грошових вимог стягувача, котрий не є іпотекодержателем, не допускається законом та порушує права ПАТ «Альфа- Банк».

ОСОБА_5 передала 20 листопада 2015 року нерухоме заставне майно позивачу для добровільної реалізації та спрямування коштів від продажу на погашення заборгованості по кредитному договору.

На думку позивача накладення арешту на заставне майно позивача порушує його права як іпотекодержателя, оскільки унеможливлює добровільну (позасудову та поза межами виконавчого провадження) реалізацію іпотечного майна.

Позивач просив звільнити з-під арешту заставне майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1506 га, то знаходиться за адресою: Київська обл., Кисво-Свягошинський район, село Забіря, вул. Залізняка, цільове призначення − для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що накладений Відділом державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження № 30487095, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 квітня 2012 року, реєстраційний номер обтяження 12406063.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Згідно правового висновку Верховного Суду України (справа № 6-124 цс-13 ) відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Відповідно дост. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки позивач не є власником майна земельної ділянки, що є предметом іпотеки, тому не є власником чи володільцем арештованого майна, а лише іпотекодержателем, а тому права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги про звільнення майна з-під арешту є безпідставними.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Демяносов

О.М.Ситнік