Справа № 145/1932/16-ц
У Х В А Л А

"19" грудня 2016 р. Тиврівський районний суд Вінницької області

Суддя Кіосак Н. О. , розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку та забороною вчиняти певні дії,

встановив:

В провадженні Тиврівського районного суду Вінницької області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування.

На забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на земельну ділянку, площею 20,65 га у відповідності до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею від 19.02.1992 року на ім"я ОСОБА_2 та до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки (у тому числі передачу в оренду, у користування, оформлення будь-яких правовстановлюючих документів, прийняття будь-яких рішень, будівництво, землекористування тощо), площею 20,65 га, у відповідності до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею від 19.02.1992 року на ім"я ОСОБА_2

На обґрунтування заяви вказує, що 18.03.2001 р. помер її чоловік ОСОБА_2 Після смерті чоловіка вона успадкувала фермерське господарство та продовжила користуватися вказаною вище земельною ділянкою, тобто, відповідно ст. 549 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, вона фактично прийняла спадщину.

Вона намагається переоформити право власності на належну їй земельну ділянку, однак стало їй відомо про те, що Черемошненська сільська рада Тиврівського району Вінницької області на свій розсуд намагається користуватися належною їй земельною ділянкою та право користування землею в порядку спадкування за нею не визнає.

Дослідивши матеріали, вважаю, що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є процесуальною дією суду, право на вчинення якої надано суду статтями 151 - 152 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 2 статті 152 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Однак, згідно з ч. 3 цієї ж статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Між зазначеними особами дійсно виник спір, предметом якого є земельна ділянка, що визначена Державним актом на право довічного успадковуваного володіння від 19.02.1992 р.

Способи забезпечення позову, про які просить позивач передбачено законом, є співмірним заявленим позовним вимогам і їх невжиття дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частин 1, 3 статті 154 ЦПК України суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Також заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Керуючись ст.ст.151, 152, 153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року N 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову,

ухвалив :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та забороною вчиняти певні дії задоволити.

На забезпечення позову ОСОБА_1 до Черемошненської сільської ради Тиврівського району Вінницької області про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування (справа № 145/1932/16-ц) накласти арешт на земельну ділянку, площею 20,65 га, у відповідності до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею від 19.02.1992 року на ім"я ОСОБА_2 та заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо даної земельної ділянки (у тому числі передачу в оренду, у користування, оформлення будь-яких правовстановлюючих документів, прийняття будь-яких рішень, будівництво, землекористування тощо).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом п'яти днів з дня її отримання.

Ухвала підлягає до негайного виконання в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суддя: ОСОБА_3