ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 622/679/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016

Золочівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Шабас О.С.,

при секретарі Бойко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області, третя особа: Відділ державної реєстрації Золочівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2016 року позивач звернулася до суду із відповідним позовом, в якому просить визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла її мати - ОСОБА_2, після смерті якої залишилася спадщина, що складається із житлового будинку АДРЕСА_2 Проте реєстрація вказаного житлового будинку в КП «АІБ Золочівського району» не проводилася, відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також не внесено. Державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обов'язків державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_3 у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Таким чином, позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання 06.09.2016 року не з'явилася, надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи проводити без її участі.

Представник Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області також не з'явився, у матеріалах справи міститься заява Золочівського селищного голови Бондаренко Т.А., відповідно до якої селищна рада просить розглянути справу без представника ради.

Представник третьої особи - Відділу державної реєстрації Золочівської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з'явився.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №132, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17 лютого 2015 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області (а.с.6).

Із наданого суду договору про право на забудову будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 06.10.1952 року вбачається, що ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету районної ради від 14 травня 1952 року про відвід земельної ділянки для будівництва відведено як забудовнику ділянку комунальної землі площею 1152 кв. м для індивідуального будівництва будинку. Вказана земельна ділянка відводиться забудовнику безоплатно у безстрокове користування з обов'язком забудовника вносити земельну ренту за користування ділянкою. На відведеній земельній ділянці забудовник зобов'язується збудувати наступне: житловий будинок із жилою площею 78, 00 кв.м із кількістю 3 кімнати; сарай дерев'яний у АДРЕСА_4, вбиральню. Договір посвідчено Розсохацькою Т.Є. - державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори від 12.02.1953 року за реєстрованим №207 (а.с.66).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 14 червня 1980 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 14 червня 1980 року уклали шлюб, про що Золочівським відділом ЗАГС Харківської області у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис №49. Після укладення шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - ОСОБА_9(а.с.7).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Золочівської селищної ради народних депутатів №124-5 від 09.07.1991 року, ОСОБА_2 вирішено змінити конфігурацію земельної ділянки із зміною площі на 19.2 кв.м ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 (а.с.40).

ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_10 у віці 75 років, про що Золочівською селищною радою Золочівського району Харківської області у книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис №180, та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_3

Згідно із листом державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обв'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. від 03.08.2016 року №1374/01-16, після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року, відповідно до даних Алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по теперішнй час до Золочівської державної нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.50).

Із наданої суду домової книги на житловий будинок АДРЕСА_3 вбачається, що за вказаною адресою були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_10, згідно із записами реєстрація здійснена 26.09.1979 року. 04.09.2010 року ОСОБА_2 знята з реєстрації в зв'язку із смертю, а 07.10.2014 року знято з реєстрації з тієї ж підстави ОСОБА_7 (69).

На момент смерті ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_5 була зареєстрована також його дружина - ОСОБА_2, яка відповідно до положень ст.ст.548, 549 ЦК УРСР вважається такою, прийняла спадщину після чоловіка ОСОБА_7, який за життя був власником спірного майна.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у віці 88 років померла ОСОБА_2, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області 12 серпня 2014 року зроблено відповідний актовий запис №127 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_4 (а.с.8).

29.11.2014 року до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 Заяву зареєстровано по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №238 (а.с.52)

Відповідно до листа Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 03.03.2016 року №02-18/225 ОСОБА_2 на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6. На момент смерті ОСОБА_2 та протягом 6 місяців з дня її смерті за адресою: АДРЕСА_7 зареєстрованих немає.

Із наданих суд витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №39038302 від 29.11.2014 року, виданого Першою Харківською державною нотаріальною конторою та листа державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, в порядку виконання обов'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. від 18.07.2016 року №1211/01-16 вбачається, що після смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, 29.11.2014 року було заведено спадкову справу №56838417 (номер у спадковому реєстрі); 319/2014 (номер у нотаріуса). Крім того, 29.11.2014 року до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області надійшла заява від онуки спадкодавця ОСОБА_12 про відмову від прийняття спадщини, її заяву було прийнято, зареєстровано у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2014 рік за №739 (а.с.33).

Згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області в порядку виконання обов'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В. від 21.04.2016 року №521/02-1 ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_6 у зв'язку із відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів (а.с.10).

При вирішені спору суд виходив з того, що спірні правовідносини врегульовані наступними нормами.

Пункт 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить визначення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав). Так, офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ч.2, 3 ст. 3 вказаного вище Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентарізацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до п.2, 3, 4 вказаної Інструкції об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Якщо домоволодіння складається з двох або більше жилих будинків, які належать громадянам на праві особистої власності, такі будинки з приналежними до них надвірними будівлями підлягають виділенню з складу домоволодінь, як самостійні, з закріпленням за кожним з них окремої земельної ділянки під окремим номером по вулиці, провулку, площі.

Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1.

Відповідно до пункту 4 Додатку 1 до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачені постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 р. "Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх" (ЗП УРСР, 1944 р., ст. 6) є підставою для реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР.

Відповідно до пункту 4 перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цьогоКодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин, що виникли необхідно застосовувати положення цивільного законодавства, що діяло на момент смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6

Згідно із положеннями ст.ст. 524, 525, 526 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно із положеннями ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями першої черги є в рівних частинах діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Стаття 548 ЦК УРСР (1963 р.) передбачає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) закріплено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно із положеннями ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст. 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 1 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Стаття 1270 вказаного Кодексу встановлює строки для прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відтак, судом встановлено, що ОСОБА_10 за життя на підставі договору про право на забудову будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 06.10.1952 року, який відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року є правовстановлюючим документом, набув право власності на житловий будинок за адресою: Харківська область, Золочівський район, АДРЕСА_3.

Після смерті ОСОБА_7, його дружина ОСОБА_2, відповідно до положень ст.ст. 524, 525, 526, 529, 548 ЦК УРСР (1963 р.), як спадкоємець першої черги, яка на момент смерті чоловіка проживала разом з ним, тобто є такою що фактично прийняла спадщину. Відтак, ОСОБА_2 набула у власність в порядку спадкування після смерті чоловіка спадкове майно, яке в тому числі складається з спірного житлового будинку. Водночас свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 не отримала, проте законом не передбачено наслідків не отримання вказаного свідоцтва. Інших спадкоємців, що прийняли фактично спадщину, або подали заяву про її прийняття судом не встановлено.

Спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_2 є її донька - ОСОБА_1, яка у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Відтак, відповідно до положень ст.ст.1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину, проживаючи на момент смерті із спадкодавцем або подали заяву про її прийняття судом не встановлено. Спадщина складається в тому числі із спірного житлового будинку за адресою: Харківська область, Золочівський район, АДРЕСА_3. Проте через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок у матері позивача, а саме не отримання відповідного свідоцтва, остання позбавлена можливості нотаріально оформити спадщину, через що її право підлягає захисту, а позов задоволенню.

Керуючись наведеними положеннями матеріального закону та ст.ст. 10,11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області, третя особа: Відділ державної реєстрації Золочівської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: О.С. Шабас

.