Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ
Справа № 711/8571/16-ц
Номер провадження2/711/2433/16
Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:
головуючий суддя: Дунаєв С.О.
при секретарі: Нарадько Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, служба у справах дітей Черкаської міської ради,
Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належала 1/2 частка квартири за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_1, м. Черкаси. 27.11.2012р. ОСОБА_5, діючи на підставі довіреності позивачки від 24.06.2011р., продала зазначену частку квартири на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Натомість довіреністю від 24.06.2011р. позивачка не уповноважувала ОСОБА_5 продавати її частку квартири іншим особам, окрім своєї племінниці ОСОБА_6. Тож оскільки ОСОБА_5 діяла з перевищенням наданих їй, як представнику, повноважень, то позивачка просила визнати недійним договір купівлі-продажу квартири від 27.11.2012р., в частині продажу 1/2 частки квартири, яка належала позивачці, та визнати за нею право власності на цю частку квартири.
Відповідачі позовні вимоги не визнали.
Позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона разом з ОСОБА_7, який є її рідним братом, спільно купили спірну квартиру. З братом та його родиною вони підтримували дуже близькі і довірчі стосунки у зв'язку з чим спільно неодноразово вчиняли правочину з купівлі-продажу різного майна. Оскільки вона має значну привязаність до своєї племінниці, то у червні 2011р. вона виписала довіреність на ім'я дружини свого брата ОСОБА_5 якою уповноважила її продати або подарувати належну їй частку квартири на користь племінниці ОСОБА_6. Проте всупереч її волі відповідачка здійснила відчуження квартири на користь інших осіб. Отже вона не надавала своєї згоди на продаж квартири. Гроші від продажу квартири вона не отримувала. Про продаж квартири довідалась лише влітку 2016р. і звернулась до суду. Просила задовольнити позов.
Представник позивача адвокат ОСОБА_8 підтримала позовні вимоги та пояснила, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений з порушенням порядку його укладання і без згоди власника квартири, а тому має бути визнаний недійсним. Зауважила, що про порушення своїх прав позивачка довідалась лише влітку 2016р.. З період з моменту укладання договору купівлі-продажу квартири в житті позивачка трапилось багато істотних життєвих змін вона поховала батьків, постійно виїжджала до Ізраїлю, де проживає здебільшого часу, змінила сімейний стан а тому вона не згадувала та не мала можливості перевірити про стан належної їй частки квартири. Проте, коли довідалась, то не зволікаючи із часом звернулась до суду за захистом своїх прав. Просила поновити строк позовної давності для оскарження оспорюваного договору купівлі-продажу квартири та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що сторони (ОСОБА_1, ОСОБА_7 та його сім'я) є близькими родичами між собою і завжди підтримували гарні стосунки. Купівлю-продаж спірної квартири здійснювали за згодою всіх власників і з їх відома. Гроші за продаж квартири не передавались позивачці, оскільки вони були використані для придбання іншої квартири для позивачки. Продаж спірної квартири було здійснено, оскільки вона разом з чоловіком бажали купити окрему квартиру собі та окрему квартиру позивачці, що і було зроблено. Довіреністю від 24.06.2011р. позивачка уповноважила її продати будь-якому або подарувати на користь ОСОБА_6 належну позивачці частку квартиру. Ніяких порушень прав позивачки внаслідок продажу спірної квартири не було. Просила відмовити у позові в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що купували квартиру відповідно до встановленої законом процедури. Договір укладали у нотаріуса і вони виконали свої обовязки, як покупці, по договору в повному обсязі. Обсяг повноважень осіб, які були з боку продавців подружжя ОСОБА_6 -, були перевірені нотаріусом, а відтак ніяких порушень під час укладання договору не було. Вважають себе добросовісними набувачами квартири і просять відмовити у позові.
Представник відповідачів адвокат ОСОБА_9, який діє в інтересах подружжя ОСОБА_4 підтримав позицію відповідачів та просив відмовити у позові. Зауважив, що вимоги є безпідставними та заявлені з пропуском строку позовної давності. Окремо відзначив, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту її прав.
Треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пояснили, що ніхто не діяв всупереч волі та інтересів позивачки. Всі дії були узгоджені. Внаслідок продажу спірної квартири подружжя ОСОБА_6 придбали та зробили ремонт у новій квартирі по бул. Шевченка, 135, де проживають на теперішній час. Підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу не вбачають.
Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що внаслідок спору між сторонами можуть бути порушені інтереси дитини подружжя ОСОБА_4. Просила ухвалити рішення відповідно до положень закону з урахуванням інтересів дитини, яка на теперішній час проживає у спірній квартирі.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка ОСОБА_11, дослідивши надані сторонами письмові документи та оцінивши зазначені докази у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
20.01.2009р. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу набули у спільну часткову власність по 1/2 частці квартири за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_1, м. Черкаси (далі спірна квартира) /а.с.8-9/.
24.06.2011р. ОСОБА_1 склала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_5 користуватися та розпорядитися на власний розсуд повіреної продати або подарувати ОСОБА_6 належну довірительці спірну квартиру /а.с.10/.
Того ж дня ОСОБА_1 склала іншу довіреність, якою уповноважила ОСОБА_7 придбати на її ім'я за ціну та на умовах йому відомих квартиру за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_2, м. Черкаси /а.с.124/.
28.07.2011р. ОСОБА_7, діючи в інтересах ОСОБА_1, уклав з ОСОБА_12 договір купівлі-продажу зазначеної квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 набула право власності на квартиру за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_2, м. Черкаси /а.с.125/.
27.11.2012р. ОСОБА_7 та ОСОБА_5, яка діяла в інтересах ОСОБА_1, уклали із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу спірної квартири, за яким подружжя ОСОБА_4 придбало у власність спірну квартиру /а.с.11-12/. Внаслідок вчинення цього правочину ОСОБА_5 не передавала ОСОБА_1 особисто в руки половину вартості спірної квартири.
20.01.2013р. позивачка в м. Тель-Авів, Ізраїль, уклала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_7 купити на її користь квартиру за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_3, м. Черкаси /а.с.126-127/. На підставі зазначеної довіреності ОСОБА_7 16.04.2013р. було укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири з ТОВ «Лабрадоріт», відповідно до якого ОСОБА_1 набула право власності на цю квартиру /а.с.41/.
ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є рідними сестрою та братом.
На теперішній час позивачка проживає за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_2, м. Черкаси. Проте вона також проживає у Ізраїлі, а тому постійно переїздить між двома країнами, що підтверджується відомостями про перетин нею кордону /а.с.146/.
Подружжя ОСОБА_7 разом з донькою ОСОБА_6 на теперішній час проживають за адресою: бул. ШевченкаАДРЕСА_4, м. Черкаси.
У спірній квартирі проживають подружжя ОСОБА_4 разом з малолітньою донькою.
Зазначені обставини справи окрім часткового їх підтвердження належними письмовими доказами сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними.
За таких обставин позивачка стверджує, що належна їй 1/2 частка спірної квартири була передана у власність подружжя ОСОБА_4 без її згоди, а тому договір купівлі-продажу квартири має бути визнаний недійним та поновлене її право власності.
За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із договірних правовідносин, зокрема з приводу порядку укладання правочинів, що регулюється нормами Розділу IV Цивільного кодексу України (далі ЦК).
За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимоги до правочинів, закріплені у ст.203 ЦК. Зазначена стаття кореспондується із положеннями ч.1 ст.215 ЦК, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Залежно від підстав недійсності правочину, закон передбачає настання різних наслідків.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, відповідно до чого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, з огляду на презумпцію правомірності правочинів та диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи вимоги про визнання договору недійсним суд обмежений підставами, які зазначені в позовній заяві і відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК не може виходити за межі позовних вимог.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що підставою визнання спірного договору недійсним є відсутність її волевиявлення на укладання такого договору, як співвласника спірної квартири, та перевищення представником своїх повноважень.
Разом з тим, суд не приймає доводів сторони позивача про відсутність волевиявлення позивачки. Згідно ч.3 ст.203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Оцінюючи наявність волевиявлення позивачки та його відповідність її внутрішній волі суд виходить з того, що 24.06.2011р. позивачка надала довіреність ОСОБА_5 якою уповноважила повірену користуватися та розпорядитися на власний розсуд належною позивачці часткою спірної квартири. Зміст довіреності також деталізує спосіб відчуження «продати або подарувати ОСОБА_6О.». Також в довіреності визначені особливості здійснення відчуження 1) на умовах та за ціну, які будуть визначатись повіреною самостійно, виходячи із розумної доцільності, 2) можливість представляти інтереси довірителя у взаємовідносинах з усіма без винятку установами та органами з питань повязаних з підготовкою документів до відчуження та 3) укладанням та оформленням договору відчуження (купівлі-продажу, дарування тощо). Для реалізації повноважень за довіреністю її змістом окремо визначено право повіреного 1) укладати та підписувати договори від імені довірителя, 2) розписуватися на договорах відчуження (купівлі-продажу, дарування тощо), 3) одержати гроші, виручені від продажу частини квартири та інші.
Системний аналіз змісту доручення від 24.06.2011р., з огляду на сімейні стосунки сторін та характер їх взаємовідносин, який свідчить що сторони (позивачки та подружжя ОСОБА_6) систематично приймали участь в інтересах один одного у правочинах купівлі-продажу різного нерухомого майна, дає підстави стверджувати, що позивачка мала бажання здійснити відчуження належної їй частки спірної квартири шляхом її продажу будь-якій особі або дарування ОСОБА_6. У такий спосіб відбулося забезпечення особистого інтересу позивачки в контексті його майнової (отримання вигоди від відчуження власного майна на користь сторонніх осіб) та немайнової (матеріальне забезпечення своєї племінниці ОСОБА_6, шляхом відчуження на користь родича) ознаки. Оскільки в інакшому випадку є нелогічним надання ОСОБА_5, яка є матір'ю ОСОБА_6, права продажу на умовах та за ціну, які повірена має визначити самостійно, на користь своєї доньки належної позивачці частки квартири. При цьому суд зауважує, що довіреність укладена із строком дії з 24.06.2011р. по 24.06.2014р.. В цей період часу ОСОБА_6, яка народилась 10.09.1998р., була неповнолітньою особою, а відтак ОСОБА_5 є її законним представником, а отже здійснення продажу відповідачкою на користь своєї доньки частки квартири позивачки суперечитиме положенням ч.3 ст.238 ЦК.
Таким чином, доводи позивачки про те, що відповідачка ОСОБА_5 діяла з перевищенням наданих їй повноважень представництва є необґрунтованими.
Також суд зауважує, що позивачка в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що давала згоду на відчуження належної їй частки квартири, що свідчить про існування її волі на передачу належного їй майна на користь інших осіб, але за умови, що це відбудеться на користь племінниці. Натомість позивачка не обґрунтувала в чому полягає порушення її прав та інтересів внаслідок укладання оспорюваного договору купівлі-продажу та набуття права власності на квартиру іншими особами.
Верховний Суд України в постановах від 10.02.2016р. №6-3005цс15, від 06.07.2016р. №3-576гс16 зауважував, що при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
ОСОБА_6 в суді пояснила, що її права та інтереси не порушені, оскільки після продажу спірної квартири її батьки придбали нову квартиру, в якій вони проживають на теперішній час, де набагато кращі умови проживання. Вона має окрему кімнату і цілком задоволена умовами проживання. Тож посилання позивачки на порушення її особистого інтересу через обмеження (порушення) майнових прав та інтересів ОСОБА_6 є необґрунтованим.
За таких обставин судом не встановлено обставин, які б свідчили, що факт укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, якимось чином порушує права або законні інтереси позивачки, а тому заявлені нею вимоги не підлягають судовому захисту.
Не є підставою для задоволення позовних вимог і доводи позивачки про те, що вона не отримувала ніяких коштів від ОСОБА_5 за продаж спірної квартири. В цьому контексті суд зауважує, що неналежне виконання сторонами своїх зобовязань за договором представництва має наслідки передбачені ст.611 ЦК і не тягне за собою недійсність правочину.
Таким чином, з підстав зазначених у позові не вбачається обставин для визнання спірного договору недійсним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.88 ЦПК понесені позивачем судові витрати відшкодуванню також не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодекс України, суд
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: С.О. Дунаєв