Справа № 369/3348/16-ц
Провадження № 2/369/1968/16
РІШЕННЯ

Іменем України

19.12.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючої судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне підприємство «Мале Підприємство «Вікторія» про розтлумачення пункту договорів позики та визнання договорів позики частково недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області, з даним позовом, мотивуючи його тим, що 14 грудня 2012 року між ОСОБА_1 в якості позичальника та ОСОБА_3 в якості позикодавця, було укладено договір позики 319 720,00 грн., що відповідно до умов цього договору на день передачі грошей відповідало еквівалентно суми 40 000 доларів США за курсом Національного банку України. Остаточний розрахунок за договором було визначено 14 листопада 2014 року включно. Кошти були передані до підписання сторонами договору позики.

Також 14 грудня 2012 року між тими ж сторонами було укладено договір позики 67 141,00 грн., що відповідно до умов цього договору на день передачі грошей відповідало еквівалентові суми 8 400 доларів США за курсом Національного банку України. Остаточний розрахунок за договором було визначено 14 листопада 2014 року включно. Кошти були передані до підписання сторонами договору позики. За умовами договорів позики вони обидва є безпроцентними.

У п. 2 договору позики від 14.11.2012 року на суму 319 720 гривень, визначено, що грошові кошти в сумі 40 000 доларів США мають бути повернуті позичальникові в грошовому еквіваленті за курсом національного банку України на день повернення грошових коштів, готівкою. Аналогічна умова міститься і у п. 2 договору позики від 14.11.2012 року на суму 67 141 гривень.

Таким чином, зобовязання позичальника (боржника) за договором фактично виражені у іноземній валюті.

За правовою природою спірних договорів позики на позичальника може бути покладено зобовязання повернення виключно такої ж суми грошових коштів.

Умова договору щодо покладення на відповідача зобовязань щодо повернення грошових коштів в більшому обсязі ніж йому було передбачено, а саме в грошовому еквіваленті за курсом національного банку України на день повернення грошових коштів прямо суперечить ст..ст. 192, 533, 1046 ЦК України.

Тому позивач просила, договір позики 319 720,00 гривень від 14 грудня 2012 року укладений між ОСОБА_1 в якості позичальника та ОСОБА_3 в якості позикодавця в частині покладення зобовязання на позичальника, щодо повернення суми позики грошовому еквіваленті 40 000,00 доларів США за курсом національного банку України на день повернення грошових коштів, визнати недійсним. Договір позики 67 141,00 гривень від 14 грудня 2012 року укладений між ОСОБА_1 в якості позичальника та ОСОБА_3 в якості позикодавця в частині покладення зобовязання на позичальника, щодо повернення суми позики грошовому еквіваленті 8 400,00 доларів США за курсом національного банку України на день повернення грошових коштів, визнати недійсним. Судові витрати покласти на відповідача.

В подальшому представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої він просив суд розтлумачити п. 2 укладених договорів позики від 14.12.2012 року в частині дати повернення грошових коштів, а саме: якою є кінцева дата повернення грошових коштів і станом на яку дату визначається грошовий еквівалент суми коштів, яка підлягає поверненню. Договір позики 319 720,00 гривень від 14 грудня 2012 року укладений між ОСОБА_1 в якості позичальника та ОСОБА_3 в якості позикодавця в частині покладення зобовязання на позичальника, щодо повернення суми позики грошовому еквіваленті 40 000,00 доларів США за курсом національного банку України на день повернення грошових коштів, визнати недійсним. Договір позики 67 141,00 гривень від 14 грудня 2012 року укладений між ОСОБА_1 в якості позичальника та ОСОБА_3 в якості позикодавця в частині покладення зобовязання на позичальника, щодо повернення суми позики грошовому еквіваленті 8 400,00 доларів США за курсом національного банку України на день повернення грошових коштів, визнати недійсним. Судові витрати покласти на відповідача.

21.11.2016 р. представником позивача подана до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої він просив Договір позики 319 720,00 гривень від 14 грудня 2012 року укладений між ОСОБА_1 в якості позичальника та ОСОБА_2 в якості позикодавця в частині покладення зобовязання на позичальника, щодо повернення суми позики грошовому еквіваленті 40 000,00 доларів США за курсом національного банку України на день повернення грошових коштів, визнати недійсним. Договір позики 67 141,00 гривень від 14 грудня 2012 року укладений між ОСОБА_1 в якості позичальника та ОСОБА_2 в якості позикодавця в частині покладення зобовязання на позичальника, щодо повернення суми позики грошовому еквіваленті 8 400,00 доларів США за курсом національного банку України на день повернення грошових коштів, визнати недійсним. Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив позов задоволити.

Представник відповідача проти вимог позову заперечувала та просила в позові відмовити.

Третя особа Приватне підприємство «Мале Підприємство «Вікторія» про день, час та місце розгляду справи було повідомлене належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 14 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, було укладено договір позики за яким, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 319 720 гривень, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 40 000 доларів США за курсом Національного Банку України.

Відповідно до п. 2 договору позики, сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 14 листопада 2014 року включно; грошові кошти у сумі 40 000доларів США мають бути повернуті позичальником позикодавцю в грошовому еквіваленті за курсом Національного Банку України на день повернення грошових коштів; виконання зобовязання за договором має бути здійснено готівкою за адресою, вказаною позикодавцем.

Також, 14 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, було укладено договір позики за яким, ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 67 141 гривень, що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 8 400 доларів США за курсом Національного Банку України.

Відповідно до п. 2 договору позики, сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним; остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 14 листопада 2014 року включно; грошові кошти у сумі 8 400 доларів США мають бути повернуті позичальником позикодавцю в грошовому еквіваленті за курсом Національного Банку України на день повернення цих грошових коштів; виконання зобовязання за договором має бути здійснено готівкою за адресою, вказаною позикодавцем.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 533 ЦК України передбачає що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 2 липня 2014 року по справі № 6-79 цс 14, вбачається, що аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Відповдіно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме договорів позики, сторони погодили що грошові кошти, а саме 40 000 дол. США та 8 400 дол. США,мають бути повернуті позичальником позикодавцю в грошовому еквіваленті за курсом Національного Банку України на день повернення грошових коштів. Таким чином, сторони у зобов'язанні договорів позики визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті, і сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що відповідно відповідає вимогам ч. 2 ст. 553 ЦК України.

А тому, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині що стосується визнання договорів позики частково недійсними.

Стаття 16 ЦПК України визначає що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми громадянин, який вважає, що його право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Стаття 4 ЦПК Українивизначає що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

В своїх позовних вимогах позивач також просить суд здійснити тлумачення пункту договорів, однак даний спосіб захисту своїх прав не передбачений ст. 16 ЦПК України та не належить до повноважень суду при здійсненні ним правосуддя.

Стаття 60 ЦПК України визначає що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 192, 524, 526, 533, ЦК України, та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне підприємство «Мале Підприємство «Вікторія» про розтлумачення пункту договорів позики та визнання договорів позики частково недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення .

Суддя: Дубас Т.В.