У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_7, про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») в якому просив: визнати недійсними кредитний та іпотечний договір, виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором, визнати недійним договір поруки, укладений між ОСОБА_7 та банком, зобов'язати банк зупинити нарахування пені, відсотків та штрафних санкцій за договором про надання споживчого кредиту та зобов'язати сторони повернути грошові кошти у розмірі, що вони сплатили чи отримали на виконання умов кредитного договору.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 15 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, згідно з яким йому було надано кредитні кошти в розмірі 29 900 доларів США на строк з 15 лютого 2008 року до 15 лютого 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,59 %. У забезпечення виконання умов кредитного договору 15 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, а також між банком та ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_6 укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що кредитний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, щодо здійснення кредитування в іноземній валюті, зміст договору суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», чим порушені його права як споживача, оскільки банк не попередив його про можливі ризики щодо коливання валюти кредитування, а також банк безпідставно підняв відсоткову ставку, що на думку позивача є підставою для визнання недійсними кредитного договору та, укладених для його забезпечення, договорів поруки та іпотеки.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 15 лютого 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, згідно з яким банк надав у вигляді не поновлювальної лінії ОСОБА_6 на строк з 15 лютого 2008 року до 15 лютого 2028 року включно кредит у розмірі 37 690,00 доларів США, з яких: 29 900,00 доларів США на споживчі цілі; 7 790,00 доларів США на сплату страхових платежів.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору, 15 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_6, був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця шляхом надання банку коштів у розмірі 342,94 доларів США згідно з графіком погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії.

Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 кредитного договору передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, зокрема, при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме при зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору. При цьому відповідач зобов'язаний надіслати позивачу письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Згідно до п. 8.9 кредитного договору невід'ємними додатками до даного договору є: Додаток № 1 - Детальний опис загальної вартості кредиту; Додаток № 2 - Графік погашення кредиту за кредитним договором від 15 лютого 2008 року. Із вказаними додатками ОСОБА_6 було ознайомлено, що підтверджується його підписами.

Судами також установлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» з 10 червня 2008 року та з 02 березня 2009 року було двічі підвищено процентну ставку (з 12 % до 15,12 % та з 15,12 % до 17,52 %) про що надіслано позивачу відповідні повідомлення.

29 липня 2010 року між сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору від 15 лютого 2008 року, згідно з якою з 29 липня 2011 року встановлено новий розмір процентної ставки - 14,62 %.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання вказаного положення, а також п.п. 2, 3,5,6 ст. 203 ЦК України є підставою для недійсності правочину (ст.215 ЦК України).

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчи кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частинами 2 та 4 статті 11 цього Закону встановлено низку обов'язків кредитодавця про надання споживачу інформації про кредит та вимог до змісту договору. Зокрема, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місце знаходження кредитодавця та кредитні умови. У договорі про надання споживчого кредиту повинні бути зазначені: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством.

З урахуванням вказаних вимог закону, суди попередніх інстанцій дійшли до правильного висновку, що оспорюваний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсними договорів поруки та іпотеки, то колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, судами попередніх інстанцій правильно зазначено про те, що підвищення процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Також за змістом ст. 99 Конституції України та ст. 192 ЦК України грошовою одиницею України та законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

При цьому іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом (ч. 2 ст.192 ЦК України).

Статтями 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено перелік кредитних та банківських операцій, які банки мають право здійснювати на підставі банківської ліцензії, в тому числі операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, а також операції з валютними цінностями.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року (в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного договору) Національний банк України видає комерційним банкам та іншим фінансовим установам генеральні та індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. При цьому генеральні ліцензії надаються НБУ на здійснення валютних операцій, що потребують індивідуальної ліцензії на весь період дії режиму валютного регулювання.

Частиною 4 статті 5 Декрету визначено перелік валютних операцій, на здійснення яких видаються індивідуальні ліцензії, до яких, крім інших, належить надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з банківською ліцензією НБУ від 04 грудня 2001 року № 22 та відповідно до дозволу НБУ від 29 липня 2003 року № 22-2, надано право здійснювати низку банківських операцій, передбачених положеннями закону України, в тому числі і операції з валютними цінностями.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судамим правильно встановлені та належно перевіреніобставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судовірішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Установивши, що оскаржувані рішення відповідають вимогам статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова