РІШЕННЯ

Іменем України

20.12.2016 рокуФранківський районний суд м.Львова в складі :головуючого

судді Гулієвої М.І.

При секретарі Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Хром»як ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в

позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 1.09.2007р. на посаді розподілювача робіт 3 розряду цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1,21.11.14р.переведена у Франківський район теплових мереж на посаду оператора теплового пункту 2 розряду . Згідно наказу №414 від 25.06.2015р.звільнена ,у зв»язку із закінченням строку трудового договору.Наказами по підприємству було встановлено мінімальні тарифні ставки робітника 1 розряду,на основі яких проводився розрахунок і виплата зарплати.Однак,визначена відповідачем зарплата не відповідала розміру мінімальної зарплати ,встановленому Законом України «Про державний бюджет України»,що є державною соціальною гарантією,обов»язковою для підприємств та установ всіх форм власності.Так,наказом №186 від 21.07.2010р.встановлено з 1.07.10р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 892,8грн.,з розрахунку мінінімальної зарплати 744грн.,тоді як Законом України «Про державний бюджет України на 2010р.»мінімальна зарплата з 1.07.10р.визначена в розмірі 888грн. Наказом №150 від 23.04.2012р.встановлено з 1.05.12р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 1042,8грн.,,тоді як Законом України «Про державний бюджет України на 2012р.»мінімальна зарплата станом на 1.05.12р.становила 1094грн. Наказом №170 від 29.04.2013р.встановлено з 1.05.13р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 1106,4грн.,однак згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2013р.»мінімальна зарплата станом на 1.05.13р.становила 1147грн. Наказом №176 від 30.04.2014р.встановлено з 1.05.14р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 1152грн.з розрахунку мінімальної зарплати 960грн.,натомість згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2014р.»мінімальна зарплата станом на 1.05.14р.становила 1218грн. Наказом №264 від 27.06.2014р.встановлено з 1.07.14р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 1204,8грн.,однак згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2014р.»мінімальна зарплата станом на липень2014р.складала 1218грн. Оскільки,відповідач самовільно визначив мінімальну зарплату на підприємстві нижче від передбаченої Законом України «Про державний бюджет України»,нарахування та виплата зарплати проводилось із суттєвим її заниженням.Просить стягнути невиплачену зарплату за період з січня 2010р.по червень 2015р. в сумі 30000 грн.

17.10.16р.представник позивачки подав заяву про зменшення позовних вимог та просить стягнути невиплачену зарплату в сумі 29 610,32 грн.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав,дав аналогічні пояснення.Крім того доповнив,що позивачка накази,якими встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки ,не оспорювала,так як про їх існування не знала .Просить позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що накази про встановлення розміру мінімальної тарифної ставки ніким не оспорені та є чинними.Дані накази були доведені до відома всіх працівників,так як знаходились на дошці оголошень.Накази діяли до видання наступного. Позивачка пропустила строк на звернення до суду,просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом.

Як вбачається з ч.1 ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника I розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом.

Згідно з Тарифною частиною Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднанням роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2010-2011 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки .

Додатком № 1 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки встановлено коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації).

Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднання роботодавців та профспілковими об'єднанням Львівської області на 2012-2014 роки встановлено, що оплата праці працівників підприємств житлово-комунального господарства області здійснюється із застосуванням вимог Тарифної частини. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Додатком № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду.

Судом встановлено, що позивачка працювала в ЛМКП «Львівтеплоенерго»з 18.05.1998р.

01.09.2007р.переведена в Теплоелектроцентраль-1 розподілювачем робіт 3 розряду цеху з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1,21.11.14р.переведена у Франківський район теплових мереж на посаду оператора теплового пункту 2 розряду .

Згідно наказу №414 від 25.06.2015р.звільнена ,у зв»язку із закінченням строку трудового договору.

Як встановлено судом,за час праці позивачки , директором ЛМКП «Львівтеплоенерго» у 2010-2014рр. видано ряд наказів «Про зміну в оплаті праці працівників»,якими встановлено розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду .

Так, наказом №186 від 21.07.2010р.встановлено з 1.07.10р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 892,8грн.,з розрахунку мінінімальної зарплати 744грн.,тоді як згідно Закону України»Про державний бюджет України на 2010р» мінімальна зарплата з 01.07.2010р.становила 888грн.

Відповідно до наказу №150 від 23.04.2012р.встановлено з 1.05.12р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 1042,8грн.При цьому, згідно Закону України»Про державний бюджет України на 2012р» мінімальна зарплата станом на 01.05.2012р.становила 1094грн.

Відповідно до наказу №170 від 29.04.2013р.встановлено з 1.05.13р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 1106.4грн.,тоді як згідно Закону України»Про державний бюджет України на 2013р.» мінімальна зарплата станом на 01.05.2013р.становила 1147грн.

Згідно наказу №176 від 30.04.2014р.встановлено з 1.05.14р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 1152грн.з розрахунку мінімальної зарплати 960грн.,тоді як згідно Закону України»Про державний бюджет України на 2014р» мінімальна зарплата з 01.05.2014р.становила 1218грн.

Як вбачається з наказу №264 від 27.06.2014р.встановлено з 1.07.14р.мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі 1204,8грн., .з розрахунку мінімальної зарплати 1004грн.,однак згідно Закону України»Про державний бюджет України на 2014р» мінімальна зарплата з 01.05.2014р.становила 1218грн.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов»язковими для підприємств , на які вони поширюються та сторін, які їх уклали.

Як вбачається з п.16.1 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010р.,прийнятого конференцією трудового колективу підприємства 23.04.09р.,мінімальна тарифна ставка для працівників,які виконують просту некваліфіковану роботу встановлюється в розмірі не нижче розміру мінімальної зарплати,встановленої законодавством,без урахування доплат і надбавок,у разі відпрацювання повної місячної норми робочого часу.

Згідно п.16.2 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010р.розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій,визначених галузевою(регіональною угодою(додаток №3).Розмір місячної зарплати робітника, визначений на безтарифній основі,не може бути менший місячного заробітку,виходячи з тарифної ставки робітника відповідного кваліфікаційного розряду.

Аналогічні положення викладені і в Колективному договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013р.,прийнятому конференцією трудового колективу підприємства 5.04.12р.

Згідно Додатку №3Колективного договору на 2009-2010р.для розподілювача робіт 3 розряду встановлено коефіцієнт 1,93,для оператора теплового пункту 2 розряду-1,08;відповідно до Додатку №3Колективного договору на 2012-2013р. встановлено коефіцієнти 1,20 та 1,08.

Таким чином,судом встановлено,що відповідач внутрішніми наказами по підприємству,в порушення умов Колективного договору, неправомірно зменшував встановлений Законом розмір мінімальної заробітної плати, на основі якого, проводив розрахунок мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду,порушуючи права позивача на належний рівень оплати праці,передбачений чинним законодавством України .

Окрім цього,як вбачається з наданої суду ухвали апеляційного суду Львівської області від 03.11.2016р.у справі №464/3030/16 Сихівського районного суду м.Львова за позовом ОСОБА_2до ЛМКП»Львівтеплоенерго»про стягнення невиплаченої заробітної плати,постановою Залізничного районного суду м.Львова від 14.11.13р.(справа №462/7893/13),рішенням апеляційного суду Львівської області від 10.09.1р.у справі №464/543/15,яке залишене в силі Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ,встановлено факт порушення відповідачем вимог законодавства про працю,зокрема,в частині встановлення та нарахування заробітної плати своїм працівникам.

Кожна сторона , відповідно до ст.60 ЦПК України,зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін виникає спір.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги, однак, у підтвердження своїх заперечень не подав жодних доказів.

Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності.

В силу ст.256 ЦК України, позовна давність-це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Відповідно до ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.233 ч.1,2 КЗпП України , працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.У разі порушення законодавства про оплату праці,працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

Вказане вбачається також з рішення Конституційного Суду України у справі №8рп/2013. Від 15.10.2013р.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є правомірними та підлягають до задоволення в сумі29 610,32 грн.невиплаченої зарплати за період з2010р.по червень 2015р.,згідно поданого позивачкою розрахунку,який не спростований відповідачем в судовому засіданні.

Відповідно до ст.88ч.3 ЦПК України,якщо позивача,на користь якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог ,а тому з відповідча слід стянути в дохід держави судовий збір в сумі 1218грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 208,209,212-215,218 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В :

позов задоволити.

Стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в користь Хром»як ОСОБА_1 невиплачену зарплату в сумі 29 610(двадцять дев»ять тисяч шістсот десять) грн.32 коп.

Стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» судовий збір в дохід держави в сумі 1218грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя М.І.Гулієва