Справа № 348/297/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1353/2016
Головуючий у 1 інстанції Безбородько В.А.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду від 27 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Надвірнянського районного суду від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей:сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочки ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Стягнення аліментів розпочато з 15.02.2016 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

На дане рішення ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував його матеріального стану, а такий має значення. На даний час він ніде не працює, жодних заробітків та доходів не отримує, а фактично перебуває на утриманні батьків. Стягнення аліментів у визначеному судом розмірі поставить його у скрутне матеріальне становище та призведе до виникнення заборгованості. Апелянт не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 230 грн. щомісячно на кожну дитину.

На думку ОСОБА_3 судом не враховано і того, що він добровільно надавав матеріальну допомогу дітям, зокрема перерахував грошові кошти в розмірі 15 000 грн. Натомість позивач останні три роки працює та проживає у Бельгії, і взмозі надавати матеріальне утримання дітям.

З цих підстав рішення суду першої інстанції апелянт просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та стягувати з нього аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі по 230 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття.

В судове засідання сторони, будучи належно повідомленими про розгляд справи не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Від даного шлюбу в сторін народилося троє дітей: син ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

На даний час діти сторін проживають з матір'ю - ОСОБА_2 та перебувають на її утриманні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст.ст. 180,182,184 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Суд, при визначенні розміру аліментів, повинен враховувати найбільш вагомі обставини, визначені законом, які мають братися ним до уваги при вирішенні спору. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення по справі, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що остання вправі вимагати від відповідача (батька дітей) аліменти на їх утримання та з врахуванням матеріального становища відповідача, мінливості отримуваних доходів, визначив розмір стягуваних аліментів в твердій грошовій сумі.

Що стосується визначеного судом розміру аліментів - по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, то колегія суддів зазначає, що виходячи з норм сімейного законодавства, батьки мають рівні права та обов'язки відносно дітей і повинні забезпечити дитині хоча б прожитковий мінімум, який відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" для дітей віком від 6 до 18 років на час постановлення судом рішення становив 1455 грн.

Визначаючи до сплати відповідачу в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердому грошовому розмірі по 600 грн. в місяць на кожну дитину, суд виходив з того, що така сума навіть не складає половини прожиткового мінімуму, який з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, забезпечує тільки мінімальні потреби дітей, однак не достатні для повноцінного їх розвитку.

Доводи апелянта, про те, що він не працює, не займається підприємницькою діяльністю не є підставою для звільнення його від обов'язку утримувати дітей. З матеріалів справи, вбачається, що відповідач є молодою, працездатною особою, а отже взмозі надавати, принаймні мінімальне, забезпечення своїм дітям.

Жодних відомостей, що відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості, як особа що не може самостійно працевлаштуватися, не має. Будь які дані про наявність інших утриманців та докази, які б вказували на його (ОСОБА_3.) неспроможність сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі в матеріалах справи відсутні.

Та обставина, що відповідач добровільно бере участь у витратах на утримання дітей (про це зазначалося у запереченні на позов), не позбавляє позивача права на визначення розміру аліментів та їх стягнення в судовому порядку.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Надвірнянського районного суду від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.Ю. Малєєв