Справа № 2-1316/149/11 Провадження № 2/450/1135/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарях Микитів Н.С., Зварич С.В.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку та земельних ділянок і зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну часток власників житлового будинку, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про поділ житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 в натурі між власниками та виділення йому у власність 2/3 частини будинку і споруд, які до нього відносяться, просив визначити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння за вказаною адресою. Під час розгляду справи позивач свої позовні вимоги неодноразово уточнював та змінював, просив провести реальний поділ житлового будинку, земельної ділянки домоволодіння площею 0,1211 га та площею 0,0778 га, призначену для ведення сільського господарства.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому на праві власності належить 2/3 ідеальні частини будинковолодіння під АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та прибудинкової земельної ділянки, площею 0,1211 га., а також 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0778 га, призначеної для ведення особистого сільського господарства, розташованої в с. Зубра, Пустомитівського району Львівської області. Власником 1/3 ідеальної частини згаданого вище будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,0778 га. є його колишня дружина ОСОБА_3. Реальні частки в будинковолодінні між його співвласниками не виділено. Відповідачка перешкоджає користуватися належною йому часткою в будинковолодінні, від укладення добровільної угоди про користування майном відмовляється, згоди на виготовлення технічної документації не надає.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 уточнені та змінені позовні вимоги підтримав та заперечив проти задоволення зустрічного позову. В обґрунтування своєї позиції покликається на те, що він є власником 2/3 ідеальної частини будинку і земельної ділянки площею 0,1211 га за адресою АДРЕСА_1. Власником іншої 1/3 ідеальної частини будинку є його колишня дружина, яка незаконно використовує частку будинку більшу, ніж їй належить, створює перешкоди у користуванні та пошкоджує спільне майно, уникає угоди про спосіб виділення реальних часток власності із загального майна. Разом з придбанням будинку, було набуто право власності на окрему земельну ділянку біля житлового будинку, площею 0,0778 га, призначену для ведення сільського господарства, яка також належить їм на праві спільної сумісної власності та з приводу користування якою у сторін виникає спір. Даний будинок і земельні ділянки були придбані за гроші, які надали їх родичі до весілля, тому у договорі купівлі-продажу і зазначено частки, пропорційно до вкладених коштів. Роботи по благоустрою будинку проводились спільно. А тому наполягає на реальному поділі житлового будинку та земельних ділянок площею 0,1211 га та 0,0778 га згідно відкорегованого висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 2138/2139/2140/2141 від 27.03.2013 року, оскільки вважає такий найбільш реальним та наближеним до порядку користування житловими приміщеннями, земельною ділянкою та господарськими спорудами, який існує між сторонами на даний час. Щодо зустрічних вимог відповідача пояснив, що доводи ОСОБА_3 про укладені між ними домовленості щодо проведення ремонтних робіт будинку та проведення капітального ремонту ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки ніяких капітальних ремонтів, добудов чи переобладнань будинку з часу його купівлі не проводилось. Будинок на момент купівлі перебував у доброму житловому стані, у ньому була проведена вода та опалення, що підтверджується експлуатаційною документацією будинку. Внутрішні ремонті роботи проводились ним та відповідачкою ОСОБА_3 спільно, за взаємною згодою за допомогою їхніх батьків, проте за час спільного проживання ці роботи закінчені не були. Тому вважає, що затрачені ОСОБА_3 кошти на проведення ремонтних робіт, за час спільного подружнього життя, що були спільною сумісною власністю подружжя, відповідають тому об'єму затрат і робіт, які відповідають належній їй частці у спірному майні.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги заперечила та звернулася з зустрічним позовом про зміну часток власників житлового будинку. В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що їй на праві власності належить 1/3 ідеальні частини будинковолодіння під АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку та прибудинкової земельної ділянки, площею 0,1211 га., та 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0778 га. призначена для ведення особистого сільського господарства та розташована в с. Зубра, Пустомитівського району Львівської області. При купівлі спірного житлового будинку, такий був у занедбаному стані, внаслідок чого з 2005 по 2007 р.р. її батьком ОСОБА_1 за попередньою згодою зі ОСОБА_2 за власні кошти, які за попередньою домовленістю призначались їй, як весільний подарунок, про що було відомо ОСОБА_2, проведено капітальний ремонт будинку, зокрема, проведено воду та опалення, облаштовано ванну, замінено підлогу, відновлено зруйнований дах, та повністю оплачено роботу майстрів, які проводили ремонтні роботи, штукатурили та білили будинок, таким чином зробили суттєві поліпшення житлового будинку. У зв'язку з чим, вважає, що має право на збільшення своєї частки у праві спільної частково власності, оскільки поліпшення спільного з ОСОБА_2 майна, яке не можна відокремити, зроблено за її особисті кошти, а саме подарованими її батьком. Позивач самовільно розділив будинок та визначив, які саме житлові приміщення йому належать. Поділ житлового будинку у відповідності до варіанту запропонованого експертом у висновку судово-будівельно технічної експертизи від 27.03.2013 року, вважає неможливим оскільки у такому варіанті будинок є неподільний, так як позбавляє її побутово-технічних умов, для життя, що підтвердив у судовому засіданні і представник відповідача ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що первісний та зустрічний позови є безпідставними та не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 03.10.2005 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5083, належить на праві власності 2/3 ідеальні частини будинковолодіння під АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та прибудинкової земельної ділянки площею 0,1211 га., по вул. Б. Хмельницького, Пустомитівського району Львівської області, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6794033 від 31.10.2005 року.

Власником другої частини будинковолодіння під АДРЕСА_1, яке складається з житлового будинку, господарських будівель та прибудинкової земельної ділянки площею 0,1211 га., по вул. Б. Хмельницького, Пустомитівського району Львівської області, яка становить 1/3 ідеальної частини є відповідачка за первісним позовом ОСОБА_5 на підставі договору купівлі продажу посвідченого 03.10.2005 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В. зареєстрованого в реєстрі за № 5083, що стверджується витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2194861 від 31.10.2005 року.

Крім того, на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 03.10.2005 року приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М.В. зареєстрованого в реєстрі за № 5079, позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0,0778 га., для ведення особистого селянського господарства, у розмірах, відповідно, 2/3 та 1/3 ідеальної частини, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в с. Зубра Пустомитівського району Львівської області.

Судом встановлено, що порядок користування житловим будинок, господарськими спорудами та при будинковою земельною ділянкою між співвласниками не визначено. Наявний порядок користування та володіння житловим будинком та господарськими спорудами суперечить інтересам сторін та створює невідповідні житлово - побутові умови та перешкоди у володінні та користуванні належним їм часткам у будинковолодінні.

Згідно технічного паспорта на житловий будинок Львівським обласним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 04.04.1997 року, з відповідними змінами від 31.10.2005 року, житловий будинок під АДРЕСА_1, складається з коридору 1-1 площею 5,6 кв.м.; кухня 1-2 площею 11,7 кв.м.; житлова кімната 1-3 площею 16,0 кв.м.; житлова кімната 1-4 площею 5,9 кв.м; житлова кімната 1-5 площею 13,9 кв.м.; тамбур І площею 3,6 кв.м.

До житлового будинку також належать господарські будівлі : Б - сарай, Пг - погріб, 1 -ворота, 2-хвіртка, 3-огорожа, 4 - огорожа, к- колодязь.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Нормою ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожний із співвласників має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 22 травня 2012 року по справі було призначено судову будівельно- технічну експертизу, проведення якої доручено ЛНДІСЕ та попереджено експерта про кримінальну відповідальність за ст. 384,385 КК України.

12 квітня 2013 року на адресу суду надійшов висновок №2138/2139/2140/2141 від 27 березня 2013 року судової будівельно-технічної експертизи, згідно якого встановлено дійсну (реальну) вартість будинковолодіння під АДРЕСА_1 та запропоновано сторонам варіанти поділу будинку та господарських споруд, а також прядок користування прибудинковою земельною ділянкою площею 0,1211 га, розташованої по АДРЕСА_1, та земельною ділянкою площею 0,0778 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Зубра, на території Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (а.с. 154-162).

З даним висновком відповідачка не погоджується, оскільки її не повідомляли про проведення експертом замірів та виїзду на місце за адресою спірного будинковолодіння під АДРЕСА_1 та земельної ділянки, про що неодноразово заявляла клопотання.

Крім того, як заявила сторона відповідача, та визнано сторонами у судовому засіданні, у вказаному висновку експертизи невірно зазначено місце розташування господарських споруд, які знаходяться за адресою спірного будинковолодіння, зокрема, вказується вбиральня, яка була зруйнована задовго до проведення експертизи, що свідчить про те, що експерт не оглядав спірне будинковолодіння та не здійснював обміри земельних ділянок, а надав висновок лише виходячи з технічної документації.

Таким чином суд не може прийняти до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи №2138/2139/2140/2141 від 27 березня 2013 року, проведений експертом ЛНДІСЕ, у зв'язку з його невідповідністю даних, які зазначені у ньому.

У матеріалах справи наявний відкорегований варіант порядку користування земельною ділянкою, запропонований у висновку будівельно-технічної експертизи №2138/2139/2140/2141, який надійшов до суду 03 лютого 2014 року, однак підстави для здійснення такого корегування у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 12 Закону «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року з наступними змінами, незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов'язаний:

1) провести повне дослідження і дати обгрунтований та об'єктивний письмовий висновок;

2) на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз'яснення щодо даного ним висновку;

3) заявляти самовідвід за наявності передбачених законодавством підстав, які виключають його участь у справі.

Законодавством не передбаченого корегування наданого експертом висновку.

Крім того, суд звертає увагу на відсутність підстав для такого корегування та тривалість часового проміжку між дачею висновку - 27 березня 2013 року та здійсненням корегуванням у січні 2014 року.

Наявний у матеріалах справи висновок експертного дослідження за результатами проведення технічного будівельно-земельного дослідження за заявою ОСОБА_3 №04/15 від 20 лютого 2015 року (а.с. 11 т.2) також не може бути взятий до уваги судом, оскільки такий надано учаснику процесу без відповідного процесуального рішення суду, експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, суд вважає недопустимими зазначені вище докази: відкорегований варіант висновку судової будівельно-технічної експертизи №2138/2139/2140/2141 та висновок експертного дослідження за результатами проведення технічного будівельно-земельного дослідження.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач, заявляючи клопотання про встановлення наявності у сторін іншого нерухомого майна, а також встановлення місця проживання з 23 червня 2009 року відповідачки та їх спільної доньки ОСОБА_6, не наводив мотивів необхідності такого з'ясування, а тому у їх задоволенні було відмовлено.

Натомість від проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи сторони відмовилися.

Позивач не контретизував осіб та не зазначив місцезнаходження відповідних організацій, які повинні надати певні технічні висновки про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, а також правилам пожежної безпеки, відповідні погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергозабезпечення, а тому судом було відхилено клопотання позивача у витребувані таких висновків.

Щодо посилання позивача на певні категорії складності об'єктів будівництва та надання експертного висновку, то такі враховуються при введенні будинку в експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи, технічний паспорт на жилий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 був складений 04 квітня 1997 року, що свідчить про прийняття спірного будинковолодіння в експлуатацію.

Суд, сприяючи сторонам у здійсненні процесуальних прав у відповідності до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України неодноразово роз'яснював право на заявлення клопотання про проведення повторної судової будівельної експертизи з врахуванням наданих сторонами пояснень та технічної документації і виклику експерта.

Однак сторони у судових засіданнях 29 червня та 17 жовтня 2016 року відмовилися від проведення експертизи та виклику експерта в судове засідання.

Для вирішення спору необхідно проведення експертизи для встановлення дійсної (реальної) вартість будинковолодіння під АДРЕСА_1 та визначення можливих варіантів поділу такого, а також варіантів розподілу земельної ділянки площею 0,1211 га, розташованої по АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 0,0778 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с.Зубра, на території Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, яка повинна бути надана до ухвалення судом рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_3, то судом встановлено, що доказів здійснення покращення та проведення капітального ремонту спірного житлового будинку ОСОБА_3 за власні кошти не надано. Зокрема не доведено застосування матеріалів та товарів, копії товарних чеків на купівлю яких у період з листопад 2005 року по 2007 рік представлено стороною відповідача, для проведення ремонтних робіт саме спірного житлового будинку, а також не надано доказів приналежності даних коштів лише відповідачу за час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_2

А тому, суд приходить до переконання про недоведеність перед судом факту здійснення покращення та проведення капітального ремонту житлового будинку ОСОБА_3 за власні кошти.

У зв'язку з відмовою у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову, питання розподілу судових витрат порядку ст. 88 ЦПК України судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 56-60, 88, 209, 218 ЦПК України, ст.ст. 364, 358 ЦК України суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяВ. Є. Мусієвський