АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2733/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1971/16Головуючий у 1-й інстанції Яценко В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Чумак О.В.,

суддів Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Лимар О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна та стягнення грошової компенсації та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому посилаючись на неможливість вирішення сторонами питання розподілу спільного майна у добровільному порядку, просила суд визнати майно, набуте за час спільного проживання однією сімєю з відповідачем, спільним майном подружжя, поділити вищезазначене майно і стягнути з відповідача на її користь компенсацію за нерівність часток. Крім того, прохала суд вирішити питання судових витрат.

В жовтні 2014 року з зустрічним позовом до ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_2, в якому посилаючись на неможливість вирішення сторонами питання розподілу спільного майна у добровільному порядку, просив суд визнати кошти отримані від продажу житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю сторін і стягнути з ОСОБА_4 компенсацію за продаж вищевказаного майна.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано автомобіль марки Chery Tiggo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 119 111 грн., причіп ПВА моделі У5 рама № Y7РYАР508К053400, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 6 705 грн., мопед моделі «Сабур» шасі № 82И502Ф117И104102, двигун №57090512, вартістю 6 640 грн. спільним майном подружжя ОСОБА_3

та ОСОБА_2, а всього на загальну суму - 132 тисячі 456 гривень, та визнано право власності по 1/2 частині вищезазначеного майна за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію половини вартості спірного майна у сумі 66 тисяч 228 гривень.

Визнано спільним майном подружжя: телевізор вартістю 7 000 грн., бензопилу марки «Штиль» вартістю 700 грн., бензинову косарку вартістю 700 грн., пасіку на шість бджолосімей вартістю 3 000 грн., компютер у зборі вартістю 3 000 грн., мікрохвильову піч вартістю 700 грн., холодильник марки «Норд» вартістю 1 000 грн., електричну мясорубку вартістю 100 грн.

Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_3 наступне майно: компютер вартістю 3 000 грн., мотокосарку вартістю 700 грн., пасіку в кількості трьох бджолосімей вартістю 1500 грн., мікрохвильову піч вартістю 700 грн., електромясорбуку вартістю 100 грн., а всього майна на загальну суму 6 000 грн.

Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 наступне майно: телевізор вартістю 7 000 грн., бензопилу «Штиль» вартістю 700 грн., пасіку в кількості трьох бджолосімей вартістю 1500 грн., холодильник марки «Норд» вартістю 1 000 грн., а всього майна на загальну суму 10 200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію різниці вартості майна у сумі 3 200 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 3 000 грн. за продане домоволодіння відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 702 грн. 60 коп., витрати понесені на сплату вартості судової товарознавчої експертизи в розмірі 2 484 грн. 60 коп., та витрати на оплату правових послуг в розмірі 8 000 грн.

З зазначеним рішенням суду першої інстанції не погодились сторони по справі, оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання мопеду моделі «Сабур» шасі №82И502Ф117И104102, двигун № НОМЕР_3, вартістю 6 640 грн. спільним майном подружжя та визнання права власності по 1/2 частині на вказане майно за кожним; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації половини вартості спірного майна в сумі 66 228 грн.; а також у частині розподілу рухомого спільного майна і питання щодо судових витрат. Просить суд ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги про визнання спільним майном 6 000 грн., отриманих від продажу нерухомого майна, і стягнення з ОСОБА_3 на його користь половини цієї суми, а також поділити спільне рухоме майно згідно запропонованого ним варіанту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог про визнання спільним майном і розподілу садиби №129 по вул. Круглицькій у м. Лубнах та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду м.Полтави від 11 березня 2015 року у частині позовних вимог про визнання спільним сумісним майном подружжя і поділу мопеда моделі «Сабур» шасі №82И502Ф117И104102, двигун № НОМЕР_3, причепу ПВА моделі У5, рама №Y7РYАР508К053400, д.н.з. НОМЕР_4, автомобіля марки Сhery Тiggo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5, кузов УУЦВ14В08Ц028582, а також у частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасовано, ухвалено нове рішення.

Визнано мопед моделі «Сабур» шасі №82И502Ф117И104102, двигун № НОМЕР_3 спільним сумісним майном ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Залишено мопед моделі «Сабур» шасі №82И502Ф117И104102, двигун № НОМЕР_3 у власності ОСОБА_2, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 3 322 грн. 21 коп. половину вартості спільного майна.

Судові витрати, які підлягають поверненню ОСОБА_3, зменшено: витрати зі сплати судового збору - до 851 грн. 30 коп., витрати зі сплати вартості товарознавчої експертизи - до 1 242 грн. 30 коп., витрати на правову допомогу - до 4 000 грн. Зобовязано компенсувати судові витрати за рахунок Держави у порядку, встановленому Постановою КМУ№ 590 від 27 квітня 2006 року.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду м.Полтави від 11 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової плати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 травня 2015 року в частині вирішення питання щодо судових витрат скасовано.

Справу в зазначеній частині передано на новий апеляційний розгляд.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вбачаючи ту обставину, що рішення Апеляційного суду Полтавської області від 06 травня 2015 року скасовано судом вищої інстанції лише в частині вирішення питання щодо судових витрат, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд цивільної справи виключно у вищевказаній частині.

У відповідності з ч.З ст. 10, ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, має статус інваліда 2-ої групи та особи, постраждалої внаслідок ЧАЕС (категорія 1) /т. 1 а.с. 47/.

Понесені позивачкою судові витрати складаються з витрат, повязаних зі сплатою судового збору у розмірі 1 702, 60 грн. /т. 1 а.с. 1/, та витрат, повязаних з розглядом справи, а саме витрат на оплату судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 2 484, 60 грн. /т. 1 а.с. 146/, а також витрат на оплату правових послуг адвоката у розмірі 8 000 грн. /т. 1 а.с. 64 151/. , Відповідність оплати отриманої правової допомоги граничному розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановленому Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» підтверджується розрахунком вартості наданих правових послуг адвокатом /т. 1 а.с. 244-245/.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду керуючись наступним.

Судові витрат, згідно до положень ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу, які за нормою ст. 84 ЦПК України несуть сторони, крім випадків безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно до абз. 2 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Враховуючи наведені положення закону і розяснення постанови Пленуму спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання розподілу судових витрат, безпідставно не врахував тієї обставини, що при частковому задоволенні позовних вимог повивача, понесені ним судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно до задоволених позовних вимог. У звязку з неможливістю обєктивного визначення пропорційного співвідношення позовних вимог, судова колегія вважає, що такі витрати слід розділити між сторонами в рівних частинах.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач по справі є інвалідом 2-ої групи, а тому згідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», є звільненим від сплати судового збору в усіх судових інстанціях. Таким чином, судовий збір, що мав бути стягнутий з відповідача у розмірі 851 грн. 30 коп., компенсації не підлягає.

Що стосується відшкодування судових витрат понесених позивачем, повязаних з розглядом справи, а саме витрат на експертизу і правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. ч.2, 3 ст. 88 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590 коли обидві сторони у цивільній справі звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією в їх фактичному розмірі, але не більше від граничних розмірів компенсації таких витрат, згідно з додатком.

Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави лише у випадку, коли обидві сторони у цивільній справі звільнені від оплати судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не постановляв ухвал про звільнення позивачки від сплати судового збору, інших доказів, які б свідчили про наявність у позивачки будь-яких пільг щодо сплати судового збору, суду не надано. Таким чином, встановивши, що лише одна сторона у даній цивільній справі є звільненою від сплати судового збору, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для компенсації судових витрат, понесених ОСОБА_3, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 відсутні.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат, судова колегія вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню відповідна частина понесених нею судових витрат, повязаних з розглядом справи, а саме витрат на оплату судової авто товарознавчої експертизи у розмірі 1242, 30 грн. (2 484, 60 : 2) грн., а також витрат на оплату правових послуг адвоката у розмірі 4 000 грн. (8 000 : 2).

Таким чином, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність висновків суду першої інстанції, в частині розподілу понесених позивачкою судових витрат, вимогам чинного законодавства і обставинам справи, а тому рішення у цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, п. 3, 4 ч. 1 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5 242, 30 грн. (пять тисяч двісті сорок дві гривні 30 копійок) в рахунок відшкодування судових витрат повязаних з розглядом справи.

У задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору у розмірі 1 702, 60 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя (підпис) О. В. Чумак

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1