Справа № 344/9285/16-ц
Провадження № 2/344/4179/16
27 грудня 2016 р. м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Бородовського С.О.
за участі секретаря Прокопів С.Р.
позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності співвласника на частку та визнання права власності,-
22 листопада 2016 р. ухвалено заочне рішення в справі за позовом позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності співвласника на частку позові, яким в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на 1/3 частки в праві на квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області постановлено ухвалити додаткове рішення за проханням позивачів про визнання права власності на спірну квартиру.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов з підстав, що в ньому зазначені.
Також представник позивача надав пояснення про те, що за судовим рішенням відповідачку виписано із квартири, що належить до її часткової власності, спірні обставини не підлягають повторному встановленню на підставі ст. 61 ЦПК України; на час розгляду справи і на даний час позивачі не проживають в спірній квартирі, однак не мають можливості без згоди відповідачки передати квартиру у майновий найм. Не можуть вчинити інші правочини щодо визначення її юридичної долі, також не можуть утримувати спірну квартиру, мають інше житло і повинні утримувати його.
В судовому засіданні позивачка надала перед судом пояснення про те, що відповідачка не проживала у спірній квартирі, відповідачка позичала грошові кошти, які віддавала позивачка, син закінчив магістратуру, але не претендує на спірну квартиру, інша донька позивачки прописана у військовій частині, чоловік потребує операції.
Судом встановлено наступні обставини.
15/04/1994 р. укладено договір міни, за яким ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 отримали у власність квартиру АДРЕСА_1 в обмін на їх квартиру АДРЕСА_2 .
Заочним рішенням від 19/02/2013 р. визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в спірній квартирі.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_1 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розірвали шлюб 10/08/1988 р.
Відповідно до свідоцтва про одруження № НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 18/09/1997 р.
Відповідно до довідки, виданої ОСОБА_12 20/01/2013 р. в спірній квартирі проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Відповідно до звіту про оцінку майна №0320-4 від 20/03/2016 р. ринкова вартість спірної квартири складає 250045 гривень.
Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:
1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;
2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування майном є неможливим;
4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Так частка в праві на квартиру відповідачки складає 1/3, а тому не є незначною та не може бути визнана незначною.
Частка позивача у спірній квартирі складає 1/3, а тому частки позивачів та відповідачки є рівними.
Отже в даному спорі має місце не припинення права власності на незначну частку відповідача, а пред`явлено позов співвласниками, яким належить право по 1/3 частки про припинення права відповідача на 1/3 частки у спірному житлі.
Припинення права власності відповідачки на 1/3 частки в праві на трикімнатну квартиру не може бути визнано таким, що не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.
Також позивачами не доведено тієї обставини, що спільне володіння і користування майном є неможливим.
Так відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
В ст. 317 ЦК України вказано, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
При цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Таким чином відповідачка на власний розсуд вирішує для себе питання користування чи не користування спірною квартирою.
Так само тимчасове не користування квартирою не визначено законом в якості правової підстави для позбавлення власника його прав.
В ст. 322 ЦК України вказано що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже не здійснення витрат на утримання квартири є підставою для вирішення між співвласниками спору щодо стягнення таких витрат.
Не здійснення власником витрат на утримання майна не визначено законом в якості припинення права власності на житло.
Відповідно до п. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд .
В свою чергу відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідн до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.
Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до Висновків Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року від 01.07.2013 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими до врахування в цьому спорі, виходячи з аналізу змісту ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 Цивільного кодексу України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає. Відповідно до зазначених правових норм постійність проживання не обмежено будь-яким часом; особа може мати декілька місць проживання.
Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ст. 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд не є інструментом сторін для зловживання правами і не сприяє цьому. У зв"язку із тим, що позов позбавлений будь-яких правових підстав, тому судом встановено зловживання позивачем правом на звернення до суду з проханням позбавити права власності одного із співвласників трикімнатної квартири, що не може бути толеровано судом.
В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).
В п. 6 ст.13 ЦК України зазначено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Таким чином прохання позивача про визнання права власності відповідача на 1/3 частки в спірній квартирі є похідним від прохання позивача у позбавленні відповідача її права на спірну квартиру.
Судом було однозначно встановлено відсутність правових підстав на позбавлення відповідача її права на частку в праві власності на спірну квартиру, а тому позов в частині визнання права власності за позивачем на належну відповідачу частку позбавлений правових підстав.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до зазначеного суд, -
в позові ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частки в праві на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Головуючий суддя С.О. Бородовський