АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника зацікавленої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.06.2015 по справі №822/15.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2016 вищевказану заяву задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.06.2015 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 754 662,44 грн. та третейській збір у розмірі 7 946,62 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі. Посилається на незаконність рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що заявниками було пропущено строк звернення до суду із відповідною заявою. Зазначив, що спір підлягав розгляду в третейському суду відповідно до третейського застереження, який не стосується захисту прав споживачів. Зазначає , що при розгляді справи по суті, суд першої інстанції не врахував статус поручителя за кредитним договором на якого не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів»

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банку, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Справа № 755/5306/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9124/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Марцинкевич В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.
Постановляючи ухвалу про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник щодо заборгованості за кредитом, а тому третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», така справа не підвідомча.

З такими висновками суду в повному обсязі не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2006 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №08-038/516к, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 50 051 дол. США (а. с. 8-12). 25.10.2006 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №02-038/921п, за яким поручитель зобов'язався перед позикодавцем солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (а. с. 13-15). ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.06.2015 позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 754 662,44 грн. та третейський збір у сумі 7 946,62 грн. (а. с. 5-7). У березні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.06.2015 по справі №822/15, зазначаючи, що дана справа не підвідомча третейському суду, оскільки спори щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку не розглядається третейським судом, крім того відповідачів не було повідомлено про дату розгляду справи.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом від 3 лютого 2011 року № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про скасування якого просили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухвалено 17.06.2015, тобто після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Установивши, що ОСОБА_2 є споживачем послуг банку і спір виник щодо заборгованості за кредитом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що така справа не підвідомча третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди». (Правовий висновок Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі за № 6-29цс16).

Доводи апеляційної скарги про те, що спір підлягав розгляду в третейському суду відповідно до третейського застереження, який не стосується захисту прав споживачів є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з судом першої інстанції про не підвідомчість справи третейському суду щодо стягнення заборгованості з поручителя за невиконання належним чином позичальником своїх зобов'язань, враховуючи наступне.

Відповідно до п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.06.2015 стягнуто солідарно, як з позичальника - ОСОБА_2, так і з поручителя - ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору.

Таким чином, у цьому правовому спорі поручитель не є споживачем банківських послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» (Ухвала Верховного Суду України від 19.01.2016 у справі № 6-2767ц15).

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявниками було пропущено строк звернення до суду із відповідною заявою не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки судом першої інстанції досліджувалось дане питання та постановлено відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, яка не оскаржувалась сторонами.

Також колегією суддів при розгляді справи в суді апеляційної інстанції досліджувалась третейська справа, з матеріалів якої вбачається, що відповідачі не брали участь у розгляді справи та копію рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17.06.2015 останні не отримували, оскільки повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

За наведених обставин, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому вищезгадана ухвала суду першої інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.303,304,312,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк