Справа №2-2881/11 05.07.2016 050716 05.07.2016
Провадження №22-ц/784/1521/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Тищенку Л.С.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2012 року

за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»( далі ПАТ КБ «Надра») до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2011 року ПАТ КБ «Надра» (далі ОСОБА_6) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 08 листопада 2007 року між ВАТ КБ „Надра, правонаступником якого є ПАТ КБ „Надра, та ОСОБА_5 було укладено договір «Автопакет» №08/11/2007/980-К3215, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 44 380 грн. на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.4% річних на строк до 07 листопада 2012 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 взяті на себе зобовязання не виконує, платежі в повернення кредиту не вносить в розмірі та строки, передбачені договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 заборгованість за договором станом на 12 жовтня 2011 року у розмірі 47 142 грн.23 коп., з яких: 30 484 грн.80 коп. - борг за кредитом, 8282 грн.63 коп. - відсотки по кредиту, 2670 грн.27 коп. - пеня, 1 266 грн.53 коп. індекс інфляції, 4 438 грн. штраф за порушення умов договору.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2012 року позов Банку задоволено, стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за договором станом на 12 жовтня 2011 року у розмірі 47 142 грн.23 коп., судовий збір у розмірі 471 грн.42 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на ухвалення судом першої інстанції рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» та солідарно стягуючи заборгованість за кредитом з боржника та поручителя, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для задоволення позову.

Проте з таким висновком суду погодитися у повній мірі не можна.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 08 листопада 2007 року між ВАТ КБ „Надра, правонаступником якого є ПАТ КБ „Надра, та ОСОБА_5 було укладено договір «Автопакет» №08/11/2007/980-К3215, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 44 380 грн. на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.4% річних на строк до 07 листопада 2012 року та правом дострокового погашення відповідно до умов.

Згідно до п. 2.2.1 позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п.1.1.3.1 цього договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку визначеному п.2.2.3 цього ОСОБА_6 шляхом списання суми мінімального необхідного платежу, розмір якого складає 1175 грн.52 коп..

Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що позичальник вносить чергові мінімальній платежі по кредиту, визначені у п.2.2.1 цього договору щомісячно до 18 числа поточного місяця, а ОСОБА_6 здійснює списання з поточного рахунку до 20 числа поточного місяця.

За умовами п. 4.2.5 договору ОСОБА_6 має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту,сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань умовами даного договору розділом 3 передбачено, зокрема - п.3.1 застава транспортного засобу автомобіль марки ВАЗ, модель 2110 1, 2007 року випуску, який належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію ВЕС 027933 від 08 листопада 2007 року; п.3.2 - порука ОСОБА_4

Згідно з договором в частині, що стосується поручителя, останній безвідривно та безспірно зобовязується відповідати перед Банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з цього ОСОБА_6; поручитель відповідає перед Банком у тому з обємі, що і позичальник.

Поручитель і позичальник відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобовязань, вказаних у ОСОБА_6, повністю ( чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо( п.п.3.2.1-3.2.2).

Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому( п.3.2.3).

Відповідно до п.3.2.5, 3.2.6 ОСОБА_6 набуває права вимоги від поручителя виконання зобовязань, що витікає із цього ОСОБА_6, при умові якщо в установлений ОСОБА_6 строк виконання позичальником зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині, вони не будуть виконані, а також при умові обовязкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання позичальника в цілому ( або в тій частині чи іншій його частині). Поручитель зобовязаний виконати взяті на себе зобовязання по цьому договору не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від Банку. У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобовязань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити ( п. 3.2.7). Повідомлення, що направляється Банком поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом ( за адресою, що вказана в договорі) чи надано особисто поручителю ( п.3.2.8). Поручитель зобовязаний своєчасно сповістити ОСОБА_6 про зміну своєї адреси. У випадку ненадання такої інформації щодо зміни адреси, вказаної в цьому договорі, направлення та таку адресу повідомлення Банком буде вважатися зробленим належним чином.( п.3.2.9).

Між тим, відповідач ОСОБА_5 свої зобовязання належним чином за договором не виконував.

Так, останній платіж за кредитним договором ОСОБА_5 сплачено 20 вересня 2010 року, який було віднесено на погашення відсотків за кредитом.

В звязку з чим, у вересні 2011 року у відповідності до вимог кредитного договору ОСОБА_6 направив і позичальнику, і поручителю письмову вимогу про дострокове повернення кредиту. Зі змісту вимоги вбачається, що у випадку несплати позичальником або поручителем вказаної у попередженні - вимоги заборгованості за кредитним договором на протязі 30 днів з дати надіслання банком попередження, буде направлено позовну заяву до суду для дострокового погашення всієї суми кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Вказана вимога залишилася без виконання. Банк 31 жовтня 2011 року звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до наданого до суду розрахунку розмір заборгованості за кредитним договором станом на 12 жовтня 2011 року складає 47 142 грн.23 коп., з яких: 30 484 грн.80 коп. - борг за кредитом, 8282 грн.63 коп. - відсотки по кредиту, 2670 грн.27 коп. - пеня, 1 266 грн.53 коп. індекс інфляції, 4 438 грн. штраф за порушення умов договору.

Згідно із п. 8.5. зазначеного договору, він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань.

Тобто умовами укладеного між сторонами договору не встановлено строку, після якого порука припиняється, при цьому встановлено кінцевий термін повернення коштів позичальником 07 листопада 2012 року.

Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст.554 ЦК України).

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З умов даного договору вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а зазначено про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором, а отже не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Із змісту договору вбачається, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 18 числа кожного місяця, а останній платіж боржник повинен був здійснити не пізніше 07 листопада 2012 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції не врахував вищезазначених норм матеріального закону, помилково ототожнив строк позовної давності із строком дії поруки, не звернув уваги на те, що з часу несплати кожного з щомісячних платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

Враховуючи викладене, оскільки банк звернувся з даним позовом 31 жовтня 2011 року, то порука за спірним договором є припиненою в частині щомісячних зобов'язань боржника щодо повернення грошових коштів поза межами шестимісячного строку, який передував такому зверненню, тобто до 30 квітня 2011 року.

Водночас, правовідносини поруки в іншій частині вимог, яка стосується відповідальності ОСОБА_4 за несплату боржником щомісячних платежів до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, тобто після 30 квітня 2011 року та вимог про дострокове погашення кредитних коштів, не можна вважати припиненими.

Виходячи з умов договору та наданого до суду Банком розрахунку з ОСОБА_4 як поручителя та з ОСОБА_5 як позичальника на користь кредитора в солідарному порядку слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 530 грн. 66 коп., з яких 30484 грн.48 коп. борг за кредитом, 2858 грн.28 коп. відсотки за кредитом, 1552 грн.38 коп. пеня, 197 грн. індекс інфляції, 4438 грн. штраф за порушення умов договору.

Решта суми боргу у розмірі 7611 грн., з яких 5424 грн.15 коп. відсотки за кредитом, 1117 грн. 89 коп. пені підлягає стягненню з ОСОБА_5

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості підлягає зміні на підставі п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, а апеляційна скарга в цій частині задоволенню.

З врахуванням викладеного твердження апелянта про те, що порука є припиненою у повному обсязі з вересня 2009 року не заслуговують на увагу.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги стосовно того, що судом у порушення ст.61 Конституції України безпідставно стягнуто одночасно штраф та пеню не заслуговують на увагу.

Так, умовами договору ( п.5.1) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/ кредитної лінії,і нараховується виходячи із розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочки.

У той самий час, згідно з п.5.2 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником вимог п.п.4.3.1,4.3.2,4.3.7,4.3.9,4.3.10, які включають забезпечення Банку всіма необхідними документами для здійснення дій, передбачених п.2.1 цього договору, суворе дотримання умов цього договору, повідомлення Банку про зміну адреси та інших анкетних даних, не надання на вимогу банку документів, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника, надання додаткового забезпечення) та нараховується у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору за кожен випадок.

За таких обставин доводи заявника в частині неправильного застосування судом вимог ст. 61 Конституції України і ст. 549 ЦК України та покладення на неї подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобовязання не знайшли свого підтвердження.

Що ж стосується доводів про порушення права апелянта на участь у судовому засіданні, то згідно з матеріалів справи розгляд справи призначався на 09 лютого, 13 березня та 24 квітня 2012 року та відбувався без участі відповідачів.

Із матеріалів справи вбачається, що за адресою зазначеною у позовній заяві судом направлялися судові повістки, проте їх повернуто із зазначенням певних причин ( а.с.37-42).

Проте, суд першої інстанції в порушення ч.3 ст.122 ЦПК України не зясував інформацію щодо реєстрацію відповідачів.

Між тим, незважаючи на допущені судом порушення вимог цивільно-процесуального законодавства, це не вплинуло на основний висновок суду про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак не може бути підставою для його скасування. Відповідно до ст. 88 ЦПК зміна або ухвалення нового судового рішення є підставою для зміни і розміру відшкодування позивачеві судових витрат.

Так, Банком до суду було сплачено судові витрати у розмірі 591 грн.42 коп.( 471 грн.42 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення позову). Таким чином, з ОСОБА_5 на користь Банку належить стягнути судові витрати у розмірі 343 грн.46 коп, а з ОСОБА_4 247 грн.96 коп., що пропорційно до розміру задоволених вимог.

В звязку з чим, рішення суду в частині розподілу судового збору необхідно змінити відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Крім того, слід зазначити, що суд, стягуючи судові витрати на користь позивача, помилково не зазначив про стягнення цієї суми у рівних частках з кожного з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2012 року змінити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 530 грн. 66 коп., з яких 30484 грн.48 коп. борг за кредитом, 2858 грн.28 коп. відсотки за кредитом, 1552 грн.38 коп. пеня, 197 грн. індекс інфляції 4438 грн. штраф за порушення умов договору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7611 грн., з яких 5424 грн.15 коп. відсотки за кредитом, 1117 грн. 89 коп. пені.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» судові витрати з ОСОБА_5 - 343 грн. 46 коп., ОСОБА_4 247 грн. 96 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: