Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції в м. Києві за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від

4 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого

2016 року,

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до cудy з указаною скаргою, посилаючись на те, що 18 червня 2015 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження їй стало відомо про постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Сідельник Н.М. постанови від 28 травня 2015 року про закриття виконавчого провадження у зв'язку направленням виконавчого листа від 1 червня 2012 року, виданого Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з неї на користь ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго України» суми страхового відшкодування та судових витрат в розмірі 55 498,35 грн, за належністю. Зазначала, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження від

21 червня 2012 року державним виконавцем боржниці не направлялась, час для добровільного виконання рішення cуду не надавався, а тільки постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у

м. Києві Сідельник Н.М. від 28 травня 2015 року було зарито дане виконавче провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 3акону України «Про виконавче провадження», оскільки було з'ясовано, що боржниця працює в ТОВ «Люкс Формат», що по територіальності відноситься до ВДВС Подільськоrо РУЮ у м. Києві. Вважала, що вказана постанова винесена з порушенням, встановленого законом строку для закінчення виконавчого провадження, що порушує її права.

Ураховуючи наведене та посилаючись на положення ст. ст. 30, 49, 81 Закону України «Про виконавче провадження», просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Сідельник Н.М. щодо невинесення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме

21 грудня 2012 року постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Сідельник Н.М. від

28 травня 2015 року про закриття виконавчого провадження, зобов'язати державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві

Сідельник Н.М. винести постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 4 вересня

2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

24 лютого 2016 року, в задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постановлені в справі ухвали та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи ОСОБА_4 в задоволенні скарги, суди правильно виходили з того, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець діяв виключно в межах своїх повноважень, законні права та інтереси боржника порушені не були, оскільки згідно відповіді Пенсійного фонду України боржник ОСОБА_4 працює в Подільському районі м. Києва, що по територіальності віднесено до ВДВС Подільськоrо РУЮ у м. Києві, де і повинно виконуватися.

Доводи касаційної скарги висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 4 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

І.М.Фаловська