Єдиний унікальний номер 227/379/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1058/2016
Єдиний унікальний номер 227/379/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/1058/2016
Головуючий у 1 інстанції Корнєєва В.В.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди, задоволені частково: стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1матеріальну шкоду, спричинену в наслідок порожньо-транспортної пригоди в розмірі 4 680,32 гривень, моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень. Вирішено питання про відшкодування судових витрат В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить оскаржуване рішення в частині визначення розміру матеріальної та моральної шкоди змінити та стягнути з відповідачів на його користь 34 680,32 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги частину касових чеків через те, що не встановив дату придбання ліків та не встановив, що вказані в чеках ліки позивач придбав за призначенням лікаря. Крім цього вказує, що суд безпідставно зменшив розмір відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2Ю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке сталося через невірне встановлення обставин справи та ігнорування судом рішень інших судів, що полягає у неприйнятті судом до уваги довіреності на право керування, яка була видана ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3, просить рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди, а також відшкодування судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до нього відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_1, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

В судове засідання апеляційного суду інші сторони не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарги підлягають відхиленню а рішення суду першої інстанції залишенню без змін за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, 28 березня 2005 року за участю автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_7 та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4А, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув рідний брат позивача - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. (т.І, а.с.13-23)

Також, судом першої інстанції встановлено, що Постановою Київського районного суду м. Донецька від 07 вересня 2007 року ОСОБА_3 звільнений від кримінальній відповідальності у звязку з амністією, на підставі ст.ст.1,6 Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року (т.І, а.с.18-23).

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що Постановою Київського районного суду м. Донецька від 09.12.2013 року ОСОБА_4 був звільнений від кримінальній відповідальності у звязку з амністією, на підставі ст.ст.6, 1 «в» Закону України « Про амністію» від 19.04.2007 року (т.І, а.с.13-17).

Також, судом встановлено, що в результаті ДТП 29 березня 2005 року наступила смерть брата позивача ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також, було спричинено тілесні ушкодження позивачу ОСОБА_1. В спричиненні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 є вина обох учасників дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується копією висновку судової авто-технічної експертизи № 2592/18 від 13.06.2005 року, копією постанови Київського районного суду м. Донецька від 07.09.2007 року, копією постанови Київського районного суду м. Донецька від 09.12.2013 року (т.І, а.с.38-43,13-23).

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9А 28 лютого 2005 року та якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 експлуатувати та розпоряджатися (продавати, обмінювати, здавати в оренду та інш.) належний йому на праві свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії ЯНВ № 405486, виданого Ясинуватським МРЕВ Донецької області 23.02.2005 року, автомобілем марки ЗАЗ-DAEWOO, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3, зареєстрований тим же МРЕВ. Довіреність видана без права передоручення строком на один рік та дійсна до 28 лютого 2006 року (т.І, а.с.109).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу ОСОБА_10 12 лютого 2016 року до неї звернувся ОСОБА_2 з проханням посвідчити копію довіреності, посвідченої 28 лютого 2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9 Після надання оригінального примірника довіреності, нотаріусом ОСОБА_10 було посвідчено копію довіреності. Пізніше їй стало відомо, що довіреності, яка була посвідчена 28.02.2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_9 не має в Єдиному реєстрі довіреностей, у звязку з чим приватний нотаріус ОСОБА_10 просить суд не приймати до уваги засвідчену нею копію довіреності під час розгляду справи.(т.І, а.с.165)

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії посвідченого суддею Авдіївського міського суду Донецької області Соболєвою І.П. листа приватного нотаріуса ОСОБА_9 від 20 січня 2014 року, надісланого на адресу Апеляційного суду Донецької області, 28 лютого 2005 року нотаріусом ОСОБА_9 зазначається, що не посвідчувалася довіреність від ОСОБА_2 на імя ОСОБА_3 (т.І, а.с.51).

Також, згідно відповіді Міністерства юстиції України № 9430/4323-0-32-16/13 від 22 березня 2016 року в Єдиному реєстрі довіреностей відсутня інформація щодо довіреності, яка була посвідчена 28 лютого 2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9 Бланк ВСВ 336678, на якому міститься текст довіреності ОСОБА_2, посвідченої 28 лютого 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_9, було отримано приватним нотаріусом 04 квітня 2005 року. Відповідно повного витягу з реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк ВСВ № 336678 було використано нотаріусом ОСОБА_9 13 травня 2005 року не на довіреність, а на інші дії (код 13) (т.І, а.с.198-213).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався ст. 1167, 1168, 1177, 1187, 1188, 1191 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4, довіреність, яку видав 28 лютого 2005 року ОСОБА_2 на імя ОСОБА_7 не можна вважати правомірною та дійсною, тому всі відповідачі мають відповідати за завдану ОСОБА_1 матеріальну та моральну шкоду. Визначаючи розмір матеріального відшкодування суд першої інстанції надав оцінку та виходив з того, що наявними в матеріалах доказами підтверджено суму матеріальної шкоди, яка складає 4 680,32 гривень. Вирішуючи питання про визначення розміру відшкодування моральної шкоди в грошовому еквіваленті в розмірі 50 000 гривень, суд першої інстанції виходив з принципів розумності та справедливості, а також врахував характер та глибину моральних страждань позивача, який в наслідок дорожньо-транспортної пригодив тратив рідного брата, сам отримав тілесні ушкодження, продовжує лікування до теперішнього часу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог або заперечень, надавши докази.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст.ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Розглядаючи спір та встановивши відсутність належного підтвердження матеріальної шкоди в обсязі, на якому наполягав позивач, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що із частини наявних в матеріалах справи чеків не вбачається дата придбання ліків, а зі змісту деяких чеків не вбачається назва придбаних товарів.

Таким чином, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 10, 57, 60, 137, 212-214 ЦПК України з приводу вказаних доказів дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог через їх недоведеність.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині безпідставного зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначає, що вони стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача ОСОБА_1 про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, сторонами не надано.

Крім цього, відповідно до ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Посвідчені нотаріусами довіреності підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, встановленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 28 грудня 2006 року №111/5.

Зі змісту наявних в матеріалах справи листа приватного нотаріуса Красноармійського міського нотаріального округу ОСОБА_10, копії листа приватного нотаріуса ОСОБА_9 від 20 січня 2014 року та відповіді Міністерства юстиції України № 9430/4323-0-32-16/13 від 22 березня 2016 року вбачається, що спірна довіреність нотаріусом ОСОБА_9 не посвідчувалась, в Єдиному реєстрі довіреностей відсутня інформація щодо довіреності, яка була посвідчена 28 лютого 2005 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_9 Бланк ВСВ 336678, на якому міститься текст довіреності ОСОБА_2, посвідченої 28 лютого 2005 року приватним нотаріусом ОСОБА_9, було отримано приватним нотаріусом 04 квітня 2005 року. Відповідно повного витягу з реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк ВСВ № 336678 було використано нотаріусом ОСОБА_9 13 травня 2005 року не на довіреність, а на інші дії (код 13).

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем, який належить на праві власності ОСОБА_2, без достатньої правової підстави, відповідають вимогам матеріального закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставне ігнорування рішення Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не спростовують висновків суду, оскільки докази, які були предметом дослідження судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, при розгляді іншої справи не досліджувались та предметом розгляду не були.

Таким чином, розглядаючи справу, суд всебічно, повно і обєктивно, згідно з наданими доказами розглянув спір, прийняв правильне рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді