Номер провадження: 22-ц/785/6201/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року,

встановила:

У червні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним уточненим у квітні 2015 р. та лютому 2016 р. позовом, в якому остаточно просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 248 965,36 грн..

ОСОБА_4 у позові посилалася на те, що відповідач є батьком доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.07.2013 р. сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі 500,00 грн. щомісяця.

16.01.2012 р. під час навчального процесу в Одеській гімназії № 1 з донькою стався нещасний випадок, внаслідок якого донька отримала пошкодження правого колінного суглоба. Використавши усі можливості консервативного лікування на батьківщині, які не дали позитивного результату, враховуючи рекомендації вітчизняних лікарів, вона звернулася до медичної установи в Німеччині в м ОСОБА_6.

27.03.2012 р. у клініці АТОС у м. Мюнхені доньці була проведена операція на колінному суглобі. За проведення операції вона перерахувала гроші у розмірі 16 504,00 Євро, що на день уточнення позовних вимог, за відповідним курсом НБУ становить 497 930,73 грн.. 50% від цієї суми становить 248 965,36 грн..

Сторони у судове засідання суду першої інстанції не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Позивачка надала заяву про підтримку позовних вимог, просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача у письмових запереченнях на позов, просив відмовити у задоволенні позову у звязку з його необґрунтованістю. Посилався на те, що матеріальне становище відповідача не дозволяє йому приймати участь у додаткових витратах на лікування дитини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2016 р. позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 248 965,36 грн..

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу відхилити. Рішення суду залишити без змін. Відповідач має можливість сплачувати додаткові витрати на лікування доньки, оскільки є власником машино-місця № 85 та нежитлового приміщення по вул. Середньофонтанська, 19-б в м. Одесі, які були придбані останнім 20.02.2014 р., а потім відчужено. Матеріалами справи підтверджено проведення операції в Німеччині, та перерахування нею коштів за операцію у розмірі 16 504 Євро. Повернення частково витрат на переліт, проживання вона не вимагає.

ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими (Т. 2, а. с. 91 92).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 185 СК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є батьком неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1, а. с. 4).

Відповідно до ОСОБА_7 № 01 про нещасний випадок від 07.03.2012 р., що стався в Одеській гімназії № 1 (Т. 1, а. с. 3 3 зворотня сторона) учениця - ОСОБА_8 отримала травму ноги. За висновком ВКК № 21 від 29.02.2012 р. (Т. 1, а. с. 12) ОСОБА_8 було переведено на індивідуальну форму навчання, звільнено від фізичних навантажень.

Згідно з довідкою травматологічного центру від 16.01.2012 р. (Т. 1, а. с. 5) у ОСОБА_8 встановлений діагноз: забиття правого колінного суглоба, імартроз, елементи пошкодження медіального меніска, різке вираження артралгії, стійке порушення функції опори і ходьби. Призначено відповідне лікування.

Відповідно до протоколу обслідування № 452 від 25.01.2012 р., складеного у ТОВ «МЦ «Інто-Сана» (Т. 1, а. с. 6, 146) у ОСОБА_8 встановлено діагноз: пошкодження заднього медіального меніска, мікротріщини латерального меніска.

Відповідно до листа ОСОБА_6 ГмбХ від 06.03.2012 р. (Т. 1, а. с. 13, 147 148, 151) вартість операції на колінному суглобі ОСОБА_8 становить 16 504 Євро, передоплата 100%.

Згідно із платіжним дорученням № 1 від 12.03.2012 р. ОСОБА_4 перерахувала через ПАТ «Марфін Банк» на імя ОСОБА_6 ГмбХ за проведення операції гроші в розмірі 16 504 Євро (Т. 1, а. с. 15, 147 151, Т. 2, а. с. 22 23, 27 29).

Відповідно до звіту про операцію, складеному доктором Єріхом Рембеком (Т. 1, а. с. 152 155) 27.03.2012 р. останнім була проведена операція на колінному суглобі ОСОБА_8.

Між сторонами виникли правовідносини з участі батька у додаткових витратах на дитину.

За правилами, передбаченими ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У звязку з тим, що матеріали справи містять належні та допустимі докази про проведення операції дитини, здійснення позивачкою додаткових витрат на проведення операції доньки у розмірі - 16 504,00 Євро, що за відповідним курсом НБУ становить 497 930,73 грн., колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про одноразове стягнення половини цієї суми з батька дитини.

Доводи апелянта про те, що у рахунку не конкретизовано, за які медичні послуги необхідно провести оплату, перерахування грошей одній установі, а проведення операції в іншій, надання лікарського висновку після проведення операції, інші ціни на операцію в медичних установах Німеччини не спростовують висновків суду про проведення операції, здійснення позивачкою оплати за її проведення.

Доводи апелянта щодо неточностей у витратах на переліт, проживання у готелі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, суд першої інстанції не вирішував питання щодо їх стягнення.

Щодо доводів апелянта відносно його неспроможності сплатити 50% понесених додаткових витрат на лікування доньки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до наявних у справі довідки ДПІ від 06.05.2014 р. (Т. 1, а. с. 35), декларацій про доходи ОСОБА_5 за 2011 р. 2013р. (Т. 1, а. с. 67 71, 88, 127 131) останній протягом 2011 2013 р. р. доходів не мав.

Відповідно до довідки УПФУ в Приморському районі м. Одеси від 25.02.2014 р. (Т. 1, а. с. 62, 132), посвідчення інваліда (Т. 1, а. с. 120) ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію у розмірі 2 279,70 грн., а з грудня 2013 р. у розмірі - 1 189,88 грн.. Відповідно до інформації, яка міститься у заяві апелянта від 27.10.2016 р. він є інвалідом ІІІ групи (Т. 2, а. с. 128).

Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (Т. 1, а. с. 202) ОСОБА_5 припинив підприємницьку діяльність з 02.06.2015 р..

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна (Т. 1, а. с. 189 192 зворотня сторона) за ОСОБА_5 05.02.2014 р. та 20.02.2014 р. на підставі договору інвестування, проведених проплат, акту прийому передачі було зареєстровано право власності на машино-місце № 85 та інший обєкт нерухомості по вул. Сердньофонтанська, 19-Б у м. Одесі. На підставі договору дарування від 25.11.2014 р. та договору купівлі-продажу від 25.11.2014 р. ОСОБА_5 відчужив вказане машино-місце та інший обєкт нерухомості ОСОБА_9.

Вищенаведе спростовує доводи апелянта щодо його неспроможності приймати участь у додаткових витратах на лікування доньки.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 є необґрунтованою, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3