У х в а л а

іменем україни

28 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка діє від його імені та від імені ОСОБА_2, на рішення апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 2 червня 2009 року ОСОБА_2 продала йому житловий будинок АДРЕСА_1 за що до підписання договору купівлі-продажу він сплатив їй 114 000 грн. До тексту договору купівлі-продажу продавцем було внесено завідомо неправдиві дані про те, що укладення цього договору не порушує прав неповнолітніх дітей продавця ОСОБА_2 і в них відсутнє право користування цим будинком. Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 відмовилась передати йому будинок у власність та звернулась до суду з позовом про визнання цього договору недійсним. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року договір купівлі-продажу від 2 червня 2009 року визнано недійсним з тих підстав, що укладенням цього договору порушено права неповнолітніх дітей ОСОБА_2 Посилаючись на те, що ОСОБА_2 ввела його в оману під час укладення договору купівлі-продажу від 2 червня 2009 року, з урахуванням уточнень, просив стягнути з ОСОБА_2 у подвійному розмірі: сплачені ним за договором 114 000 грн, збитки від інфляції - 231 192 грн, три проценти річних - 20 235 грн, а всього - 730 854 грн, а на відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом. Зазначали, що 2 червня 2009 року ОСОБА_1 обманним шляхом уклав договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1. 2 березня 2010 року ОСОБА_1 уклав фіктивний договір купівлі-продажу цього будинку із своїм знайомим ОСОБА_4 Маючи на меті заволодіння їх будинком незаконним шляхом та перепродаж його в майбутньому, ОСОБА_4 у 2011 році звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_6 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим будинком та виселення із цього будинку. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2011 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 8 листопада 2011 року ОСОБА_6 та її неповнолітню дочку ОСОБА_7 було виселено із вказаного будинку. Упродовж 2012 - 2013 років ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вчинялись неодноразові спроби виселення їх із вказаного будинку, у тому числі й у зимовий період. Після ухвалення апеляційним судом Харківської області 18 вересня 2013 року рішення про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 2 червня 2009 року було скасовано рішення про їх виселення з будинку. У рішенні апеляційного суду від 18 вересня 2013 року встановлено, що договір купівлі-продажу від 2 червня 2009 року укладено під впливом обману з боку ОСОБА_1 Посилаючись на те, що укладення договору купівлі-продажу від 2 червня 2009 року під впливом обману з боку ОСОБА_1 та незаконне виселення їх разом із неповнолітніми дітьми завдало їм значної моральної шкоди, просили стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, у рівних частинах моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 липня 2015 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаного позову частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка діє від його імені та від імені ОСОБА_2, звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просять рішення суду апеляційної інстанції скасувати в частині задоволення первісного позову та відмови в зустрічному позові з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судами, 2 червня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маліковою О.К. та зареєстрований у реєстрі за № 1828, відповідно до п. 3 якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 до підписання цього договору гроші в розмірі 114 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, цей договір визнано недійсним. Відновлено право власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок та скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нього у реєстрі КП «Харківське БТІ».

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та стягуючи з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 114 000 грн, апеляційний суд виходив із того, що визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 2 червня 2009 року є підставою для стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів, отриманих нею від ОСОБА_1 за цим договором.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови в зустрічному позові ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд погодився із його висновками про недоведеність позовних вимог.

Такі висновки відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що у матеріалах справи відсутні докази про передачу ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 за житловий будинок по АДРЕСА_1 є необґрунтованими та спростовуються змістом пункту 3 договору купівлі-продажу від 2 червня 2009 року, підписаного останньою, в якому зазначено про отримання нею грошей у такій сумі.

Та обставина, що цей договір визнано недійсним, не спростовує отримання продавцем коштів за відчужене майно.

Так, згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2013 року підставою визнання недійсним договору стало те, що при його укладенні були порушені права дітей ОСОБА_2, які мали право на користування ним.

Про безгрошовість вказаного договору в рішенні суду не вказано, допустимих доказів, з урахуванням положень ст. 59 ЦПК України, ст. 218 ЦК України, на підтвердження того, що кошти за договором не були отримані не подано.

Посилання на те, що ОСОБА_1 згодом відчужив будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_4, за що отримав грошові кошти, не може бути підставою для скасування рішення апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2015 року, оскільки така обставина не впливає на визначені ст. 216 ЦК України наслідки недійсності правочину, згідно яких кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все те, що вона одержала на виконання недійсного правочину.

Виходячи із підстав визнання недійсним укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу, обставин, якими обґрунтовувались вимоги зустрічного позову про відшкодування моральної шкоди, суди дійшли правильного висновку про його необґрунтованість.

Вказаний договір був укладений продавцем свідомо, існування обставин, які б впливали на волевиявлення ОСОБА_2, не доведено.

Вчинення особами, які набули право власності на будинок, до його припинення дій по реалізації і захисту цього права не можуть вважатись неправомірними та тягти за собою відшкодування завданої позивачам такими діями моральної шкоди, на що вони посилаються у позовній заяві.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та зроблених апеляційним судом, відповідно до встановлених обставин, на підставі поданих сторонами доказів, висновків, які ґрунтуються на нормах матеріального права.

Порушень цивільного процесуального законодавства при оцінці доказів не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_5, яка діє від його імені та від імені ОСОБА_2, відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 2 листопада 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:С.О. Карпенко Г.І. Мостова