"23" листопада 2016 р. м. Чернівці
судді Яремка В.В.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акта про реалізацію з електронних торгів нерухомого майна за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поларт-Інвест» на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 жовтня 2016 року (провадження №22ц-1500/16)
За наслідками розгляду даної справи апеляційну скаргу ПАТ «Поларт-Інвест» відхилено, ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 жовтня 2016 року залишено без змін.
Вважаю, що апеляційний суд помилково залишив в силі ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена з порушенням норм процесуального права.
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.
На думку суду першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, спір має розглядатися у порядку господарського судочинства.
Такий висновок є помилковим.
Предметом спору у справі є визнання недійсним правочину, вчиненого за результатами проведення електронних торгів.
Стороною у правочині, а саме покупцем, є відповідач ОСОБА_1, який брав участь у торгах як фізична особа, а не як приватний підприємець.
Відповідно до частин першої, третьої статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Згідно зі ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.
Перелік справ, підвідомчих господарським судам, наведено у ст. 12 ГПК України.
Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3 постанови № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» (далі постанова пленуму № 3) суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Спір фізичної особи, яка має статус субєкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не повязаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Наприклад, вирішуючи належність спору про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів зясувати, з використанням якого правового статусу при укладенні такого договору діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа-підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли (п. 14 постанови пленуму № 3).
З матеріалів справи вбачається, що позов у справі предявлено як до юридичних осіб, так і до фізичної особи ОСОБА_1, який в оспорюваному правочині діяв саме як фізична особа, й набув майно за правочином як фізична особа.
Предметом спору за позовом ПАТ «Поларт-Інвест» є визнання недійсним правочину, укладеного між відповідачами, одним з яких є фізична особа.
Придбання майна на електронних торгах не свідчить про те, що укладений за результатами торгів правочин є таким, що вчинений у процесі здійснення сторонами правочину господарської діяльності.
Тому наявний спір, з урахуванням характеру спірних відносин та субєктного складу, має вирішуватися у порядку цивільного судочинства, а не у порядку господарського судочинства, як про це помилково зазначив суд першої інстанції.
Наявність у покупця ОСОБА_1 на час проведення торгів чи на час розгляду справи статусу приватного підприємця, мета подальшого використання нерухомого майна, що перейшло йому у власність на підставі відповідного правочину, - для здійснення підприємницької діяльності, як про це зазначив суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, не є визначальними для розгляду наявного спору у порядку господарського судочинства.
Також, наявність рішень господарських судів у справах, за якими, як зазначив апеляційний суд, ПАТ «Поларт-Інвест» намагався оспорити прилюдні торги, не є підставою для закриття провадження у справі.
Отже, апеляційний суд мав підстави для скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
Суддя В.В.Яремко