Справа № 22-ц-1547/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я. М.
Провадження № 22-ц/1390/1547/12 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Шеремети Н.О.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, третіх осіб: Львівської міської ради, управління земельних ресурсів, Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про виділ частки земельної ділянки і визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про визначення часток співвласників в натурі,

в с т а н о в и л а:

30.08.2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 подали заяву (а.с.173-174 т.3), в якій просили апеляційний суд ухвалити додаткове рішення в даній справі щодо позовних вимог про визначення часток співвласників в натурі та визнання права власності, яким: виділити частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до розміру часток у будинку за цією ж адресою ОСОБА_6 - 50/100 частки, ОСОБА_3 - 25/100 частки; визнати за ОСОБА_6 право власності на 50/100 ідеальної частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за померлою ОСОБА_8

Свою вимогу обґрунтовували тим, що ними було отримано рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно від 12.12.2013 року, яке мотивовано тим, що Апеляційним судом Львівської області в рішенні від 19.09.2012 року не визначені суб'єкти права власності, у зв'язку з чим подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав - документам, що їх посвідчують. Крім того, зазначали, що апеляційний суд не ухвалив рішення стосовно вказаних вище вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, оскільки реальний поділ земельної ділянки здійснено між сім'ями ОСОБА_4 і ОСОБА_8, однак, позивачами в справі були ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які просили про поділ земельної ділянки з виділенням належних їм як співвласникам будинку часток та про визнання права власності на належну ОСОБА_6 частку земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

З матеріалів справи встановлено, що у жовтні 2008 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, третіх осіб: Управління земельних ресурсів, Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4 (а.с.3-4 т.1), в якому просив виділити частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 у відповідності до часток у будинку за цією ж адресою, а саме: ОСОБА_6 - 25/100 частки, ОСОБА_3 - 25/100 частки, ОСОБА_8 - 25/100 частки, ОСОБА_7 - 5/100 частки, ОСОБА_4 - 5/100 частки, неповнолітньому ОСОБА_9 - 5/100 частки, неповнолітньому ОСОБА_10 - 5/100 частки, неповнолітньому ОСОБА_11 - 5/100 частки, та визнати за ним право власності на 50/100 частки земельної ділянки за вказаною вище адресою в порядку спадкування за померлою ОСОБА_8

У березні 2009 року треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_4 звернулись до суду із самостійними позовними вимогами до відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.21 т.1) і просили визначити частки співвласників у земельній ділянці площею 0,0897 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в такому порядку: ОСОБА_6 - 1/7 частки, ОСОБА_3 - 1/7 частки, ОСОБА_7 - 1/7 частки, ОСОБА_4 - 1/7 частки, ОСОБА_9 - 1/7 частки, ОСОБА_10 - 1/7 частки, ОСОБА_11 - 1/7 частки.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 20.03.2009 року (а.с.26 т.1) два позови були об'єднані в одне провадження.

У червні 2009 року позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 подали до суду позовну заяву (про збільшення позовних вимог в порядку ст.31 ЦПК України) до відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_4, третіх осіб: Львівської міської ради, Управління земельних ресурсів, Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, в якій просили виділити частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 у відповідності до розміру часток у будинку за цією ж адресою, а саме: ОСОБА_6 - 50/100 частки, ОСОБА_3 - 25/100 частки, ОСОБА_7 - 5/100 частки, ОСОБА_4 - 5/100 частки, неповнолітньому ОСОБА_9 - 5/100 частки, неповнолітньому ОСОБА_10 - 5/100 частки, неповнолітньому ОСОБА_11 - 5/100 частки, та визнати за ОСОБА_6 право власності на 50/100 ідеальної частки земельної ділянки за вказаною вище адресою в порядку спадкування за померлою ОСОБА_8 (а.с.32-33 т.1).

16.07.2010 року позивач ОСОБА_6 заявив клопотання про призначення судової технічної експертизи в даній справі (а.с.70 т.1), в якому просив на вирішення експертизи поставити питання про можливість реального розподілу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 між сім'ями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 та про можливі варіанти такого розподілу відповідно до ідеальних часток в будинку між сім'ями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , якщо сім'ї ОСОБА_6, а саме: ОСОБА_6 належить 50/100 ідеальної частки будинку, а ОСОБА_3 належить 25/100 ідеальної частки будинку, а сім'ї ОСОБА_11, а саме: ОСОБА_7 належить 5/100 ідеальної частки будинку, ОСОБА_4 належить 5/100 ідеальної частки будинку, неповнолітньому ОСОБА_9 належить 5/100 ідеальної частки будинку, неповнолітньому ОСОБА_10 належить 5/100 ідеальної частки будинку, неповнолітньому ОСОБА_11 належить 5/100 ідеальної частки будинку.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10.12.2010 року (а.с.95-96 т.1) призначено в даній справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої судом поставлено запропоноване позивачем ОСОБА_6 питання про можливість проведення реального розподілу вказаної земельної ділянки між сім'ями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 відповідно до їх ідеальних часток в будинку, а тому за висновком судової будівельно-технічної експертизи №7013 від 21.04.2011 року (а.с.114-120 т.1) запропоновано три варіанти реального поділу земельної ділянки на АДРЕСА_1 площею 897 кв.м. між співвласниками житлового будинку сім'ями ОСОБА_11 та ОСОБА_6 згідно часток 25/100 та 75/100, відповідно, визначених експертом на кожну сім'ю співвласників житлового будинку в цілому, а не на кожного з її членів.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.09.2011 року (а.с.154-160 т.1) позов ОСОБА_6, ОСОБА_3 про виділ частки земельної ділянки і визнання права власності на 50/100 ідеальної частки земельної ділянки в порядку спадкування - задоволено повністю, а зустрічний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - задоволено частково.

Суд вирішив поділити земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 897 кв.м. між співвласниками житлового будинку сім'ями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно часток 25/100 та 75/100, відповідно, за другим варіантом поділу, визначеним висновком судової будівельно-технічної експертизи №7013 від 21.04.2011 року, та стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у користь ОСОБА_6 судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 1208 гривень 25 копійок.

Однак, в резолютивній частині рішення відсутній висновок суду першої інстанції по суті вирішення позовної вимоги ОСОБА_6 про визнання за ним права власності на 50/100 ідеальної частки земельної ділянки в порядку спадкування.

Рішення суду першої інстанції оскаржила лише ОСОБА_4

Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували і заяви до суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення не подавали.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2012 року (а.с.283-289 т.1) апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23.09.2011 року змінено лише в частині визначення поділу земельної ділянки і поділено її між співвласниками згідно з першим варіантом поділу за висновком судової будівельно-технічної експертизи №7013 від 21.04.2011 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2012 року в касаційному порядку не оскаржувалось.

Заяву про ухвалення Личаківським районним судом м.Львова додаткового рішення позивач ОСОБА_6 подав лише 30.12.2013 року (а.с.1 т.2), тобто через два роки після розгляду справи судом першої інстанції і через один рік після розгляду справи судом апеляційної інстанції, в якій сам зазначив, що районний суд, задовольнивши його позов в повному обсязі, в резолютивній частині рішення не зробив свій висновок по суті позовної вимоги «про визнання права власності» та окремо не зазначив «визнати за ОСОБА_6 право власності на 50/100 ідеальної частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

24.01.2014 року клопотання про ухвалення Личаківським районним судом м.Львова додаткового рішення подала й позивач ОСОБА_3 (а.с.20 т.2), в якому просила додатковим рішенням визнати за нею право власності на 25/100 ідеальної частки земельної ділянки по АДРЕСА_1, хоча в уточненій позовній заяві від 18.06.2009 року такої позовної вимоги не було.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 17.02.2014 року (а.с.55-56 т.2) в задоволенні заяв позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в справі відмовлено на тій підставі, що дана справа була розглянута Личаківським районним судом м.Львова в складі головуючого-судді Мартинишина Я.М., який на момент подання позивачами цих заяв вже був переведений на посаду судді Жовківського районного суду Львівської області, а тому ухвалення додаткового рішення в іншому складі суду суперечить вимогам ст.220 ЦПК України, і роз'яснено позивачам право на звернення до суду з такими позовними вимогами в загальному порядку.

Ця ухвала районного суду була залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.09.2014 року (а.с.108-110 т.2).

Однак, позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з позовними вимогами про визнання права власності на належну їм частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 в загальному порядку до суду не звертались, хоча у рішенні державного реєстратора №8980548 від 12.12.2013 року про відмову в державній реєстрації права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.114, 193 т.2), на яке позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 посилаються в обґрунтування своїх вимог за заявою від 30.08.2016 року про ухвалення апеляційним судом додаткового рішення в даній справі, зазначено, що в рішеннях Личаківського районного суду м.Львова від 23.09.2011 року та Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2012 року, поданих для державної реєстрації права власності, не визначено суб'єктів права власності та вказані рішення визначають поділ земельної ділянки, а не визнання права власності.

Крім того, як вже зазначалось вище, за висновком судової експертизи в даній справі, який був покладений в основу судових рішень в частині реального поділу спірної земельної ділянки, частка для поділу земельної ділянки була визначена експертом загальною на сім'ю ОСОБА_3 (ОСОБА_6 та ОСОБА_3.) - 75/100, а не окремо на ОСОБА_6 та на ОСОБА_3

Отже, підсумовуючи викладене вище, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції не має повноважень на ухвалення додаткового рішення в даній справі, оскільки немає складу суду, який розглядав справу по суті, а апеляційний суд - не має підстав, визначених статтею 220 ЦПК України для ухвалення додаткового рішення за заявою ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 30.08.2016 року, оскільки, як вже було зазначено, апеляційний суд своїм рішенням змінив рішення суду першої інстанції лише в частині визначення поділу земельної ділянки, обравши інший варіант поділу за висновком судової експертизи, а в іншій частині рішення районного суду в силу вимог ст.303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядав, оскільки воно не оскаржувалось.

Крім цього, на момент розгляду заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 30.08.2016 року теж вже не має того складу апеляційного суду, який ухвалював рішення від 19.09.2012 року, оскільки суддя ОСОБА_13. 08.09.2016 року звільнена з посади судді Апеляційного суду Львівської області у зв'язку з її відставкою.

Отже, з наведених вище підстав у задоволенні заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про ухвалення апеляційним судом додаткового рішення в справі слід відмовити.

Враховуючи викладене, безпідставними є й посилання сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в судовому засіданні на те, що саме у зв'язку з неправильним вирішенням та/чи не вирішенням апеляційним судом їхніх позовних вимог рішення суду не може бути виконане впродовж тривалого часу, оскільки позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 заяви про ухвалення Личаківським районним судом м.Львова додаткового рішення в справі своєчасно не подали і, після відмови у задоволенні їхньої заяви про ухвалення районним судом додаткового рішення, з позовними вимогами про визнання права власності на належні їм частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 в загальному порядку до суду не звертались, а впродовж двох років подавали заяви про виправлення описок (помилок) як у рішенні суду першої інстанції від 23.09.2011 року, так і в рішенні апеляційного суду від 19.09.2012 року.

Крім того, слід зазначити, що у випадку, якби у сторін виникали труднощі у розумінні словосполучення «сім'ї ОСОБА_3» та/чи «сім'ї ОСОБА_4», в тому числі й на стадії виконання рішення суду, вони мали право звернутись до суду із заявою про роз'яснення рішення в цій частині, однак, саме з такою заявою сторона позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до суду, який ухвалив рішення в справі, не зверталась.

Керуючись ст. 220 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

у задоволенні заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про ухвалення апеляційним судом додаткового рішення у справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Шеремета Н.О.