Справа № 381/924/16-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/3730/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 04.07.2016
УХВАЛА

Іменем України

04 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Березовенко Р.В., Приходька К.П.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

Встановила :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 з названим позовом.

Посилався на те, що відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 73000 грн., які зобов»язався повернути частинами, першу частину у сумі 40000 грн. - до 15 листопада 2015 року, другу частину у сумі 33000 грн. до 25 грудня 2015 року, про що надав власноручно підписану розписку. Проте свої зобов»язання щодо повернення боргу не виконав, а тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 77 154 грн., що складається з 73 000 грн. основного боргу, 3650 грн. а інфляційних витрат та 504 грн. 3% річних, а також сплачений при подачі позову судовий збір.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у загальному розмірі 75627 грн., з яких сума основного боргу 73000 грн., інфляційне збільшення боргу 2350 грн, три проценти річних від простроченої суми 322 грн., а також судові витрати в розмірі 756 грн.

У задоволені іншої частини позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам спраи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознакам, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

По справі встановлено, що 14.09.2015 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 розписку, зі змісту якої вбачається, що останній підтверджує той факт, що станом на 14 вересня 2015 року має перед ОСОБА_3 заборгованість в сумі 73 000 грн. за взяті ним під реалізацію мопеди; гроші винен, свій борг визнає в повній сумі та зобов»язується повернути борг двома частинами, першу частину у сумі 40000 грн. до 15 листопада 2015 року, другу частину у сумі 33000 грн.- до 25 грудня 2015 року. Розписка написана власноручно та без жодного примусу ( а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд виходив з положень ст.. 1053 ЦК України, відповідно до яких за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням; заміна боргу позиковим зобов'язанням проводиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу), а також, що за своїм змістом новація - це угода про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами, вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання, у зв»язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав вважати заміну боргу відповідача перед позивачем позиковим зобовязанням за договором позики.

Даний висновок відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Як вже наголошувалося, ОСОБА_2 підтвердив факт наявності у нього боргу у сумі 73000 грн. за взяті у позивача під реалізацію мопеди. При цьому даний борг визнав у повній сумі та взяв на себе зобов»язання повернути його двома частинами у строки до 15 листопада 2015 року та до 25 грудня 2015 року, про що зазначив у розписці від 14 вересня 2015 року.

Суд обґрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що вказану розписку він написав під тиском, оскільки належних та допустимих доказів у розумінні положень ст.57-60 ЦПК України останній не надав.; з його пояснень в судовому засіданні видно, що до правоохоронних або будь-яких інших органів з приводу чинення відносно нього тиску або насильства останній не звертався; в судовому порядку питання щодо визнання недійсною з підстав написання під впливом насильства, розписки про боргові зобов»язання перед позивачем не вирішував.

Доводи відповідача про те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що у даному випадку між сторонами виникли позикові зобовязанням та застосував до правовідносин положення закону, що регламентує договір позики, не заслуговують на увагу, оскільки суд, вирішуючи спір правомірно виходив з обставин справи, змісту розписки, наданої відповідачем позивачу та положень ст..1053 ЦК України.

Не знайшли свого підтвердження також посилання відповідача на те, що він повертав позивачу певні суми від продажу мопедів, які є більшими ніж ті, які зазначає позивач. Будь яких доказів на підтвердження цього факту (розписок про прийняття грошових коштів та інше) відповідачем надано не було, матеріали справи такі докази не містять, оригінал розписки щодо боргових зобов»язань на час звернення до суду знаходився у позивача.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді