ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6941/16-ц
провадження № 2/753/4392/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ „Автосаміт ЛТД" про стягнення середнього заробітку в зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку в зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 1.02.2016 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позивача ОСОБА_2 було поновлено на посаді оператора диспетчерської служби ТОВ „Автосаміт ЛТД" з 7.05.2015 року, стягнуто з ТОВ „Автосаміт ЛТД" на користь ОСОБА_2 51 585 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн. моральної шкоди. Дане рішення не оскаржувалось сторонами по справі і 11.02.2015 року вступило в законну силу. Однак відповідач не бажав поновлювати на роботі позивача і тільки 24.03.2016 року, отримавши поштою копію постанови про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_2 дізнався про існування наказу ТОВ „Автосаміт ЛТД" №4-ВК від 1.02.2016 року про поновлення його на посаді оператора диспетчерської служби на підставі судового рішення. За таких обставин 25.03.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про його фактичне поновлення на роботі, однак його заява була задоволена в частині надання додаткової відпустки з 25.03.2016 року по 10.04.2016 року. Таким чином, просить стягнути з відповідача на користь позивача 48 652 грн. 80 коп. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати на підставі судового рішення від 1.02.2016 року за період з 1.02.2016 року по 23.09.2016 року, 15 968 грн. 77 коп. заборгованість по виплаті заробітної плати з моменту поновлення на роботі 1.02.2016 року по час звільнення з роботи за згодою сторін, 28 380 грн. 80 коп. середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної плати після звільнення з роботи 5.05.2016 року без належного оформлення, видачі трудової книжки та проведення остаточного розрахунку при звільненні, 28 380 грн. 80 коп. заборгованості по заробітній платі за рішенням роботодавця, починаючи з 6.05.2016 року, 4 180 грн. 05 коп. компенсації за втрату частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, 1000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача ТОВ „Автосаміт ЛТД" ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що після проголошення вступної та резолютивної частини рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1.02.2016 року позивача ОСОБА_2 було негайно поновлено на посаді оператора диспетчерської служби сервісу ТОВ „Автосаміт ЛТД" з 7.05.2015 року наказом №4-ВК від 1.02.2016 року, копія якого була направлена позивачу за його місцем реєстрації, однак він навмисно його не отримав. 4.03.2016 року йому повторно було направлено відповідачем копію наказу про поновлення на роботі, але він вдруге проігнорував його отримання. Але в свою чергу 4.03.2016 року він звернувся з заявою до ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, надавши виконавчий лист про поновлення його на роботі. 9.03.2016 року було відкрито виконавче провадження, однак після надання представником ТОВ „Автосаміт ЛТД" державному виконавцю копії наказу №4-ВК від 1.02.2016 року, 11.03.2016 року виконавче провадження було закінчено. І тільки після отримання ОСОБА_2 копії постанови про закінчення виконавчого провадження, він з'явився на підприємство, де і отримав копію наказу про поновлення на роботі, але бажання працювати у нього не було, оскільки він зразу ж написав заяву щодо надання йому відпустки, що було задоволено відповідачем. В подальшому він продовжував вимагати звільнення з даної посади, але за згодою сторін. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки затримки з боку відповідача не було, а навпаки сам позивач зволікав з його поновленням.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини.

Як зазначає ч.1, ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За правилами ч.1-2, ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як встановлено судом, 1.02.2016 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва позивача ОСОБА_2 було поновлено на посаді оператора диспетчерської служби ТОВ „Автосаміт ЛТД" з 7.05.2015 року, стягнуто з ТОВ „Автосаміт ЛТД" на користь ОСОБА_2 51 585 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1000 грн. моральної шкоди. Дане рішення не оскаржувались сторонами по справі і 11.02.2016 року вступило в законну силу.

За змістом відомості на виплату грошей №82 за червень 2016 року (а.с.83-84) та відомості на виплату грошей №83 за липень 2016 року (а.с.85-86) відповідач ТОВ „Автосаміт ЛТД" сплатив позивачу ОСОБА_2 двома сумами 21 300 грн. 03 коп. та 20 505 грн. 04 коп. відповідно 8.07.2016 року в рахунок виконання вищезгаданого судового рішення. Описані вище обставини підтвердили представники сторін у судовому засіданні, тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.61 ЦПК України.

Як передбачено ч.1, ст.5 Закону України „Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Частина 1 та 2, ст.6 цього ж Закону України наголошує, що основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

У відповідності до п.1, ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Наказом №50-ВК від 28.07.2016 року ОСОБА_2 було звільнено з посади оператора диспетчерської служби сервісу ТОВ „Автосаміт ЛТД" за прогул без поважних причин на підставі п.4, ст.40 КЗпП України (а.с.119). Розрахунку при звільненні з позивачем відповідач не здійснив.

Як вбачається із тексту розрахунку при звільненні №7 від 7.05.2015 року середньогодинна сума ОСОБА_2 на його посаді складає 192 грн. 43 коп. (а.с.74) і саме виходячи із цієї суми було розраховано судом середній заробіток за час вимушеного прогулу при звільненні і в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 1.02.2016 року.

У відповідності до ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Як передбачено ч.1, ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За описаних вище обставин позивач ОСОБА_2 має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 1.02.2016 року по 28.07.2016 року. Така сума розраховується, виходячи із сумарної кількості змін в місяці помножене на середньогодинний розмір зарплати, а саме: в лютому 2016 року позивач відпрацював 14 змін, в березні - 14; в квітні - 14; в травні, червні, липні - по 16 в кожному, що в сумі складає 90 змін. Далі вказані 90 змін умножаємо на 192,43 грн. і отримуємо 17 318 грн. 70 коп. середнього заробітку в зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, в решті сум середнього заробітку необхідно відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

За правилами ст.2 Закону України „Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Частина 3 цього ж Закону України наголошує, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Як зазначено вище, відповідач сплатив позивачу двома частинами в загальній сумі 41 805 грн. 07 коп. середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за рішенням суду від 1.02.2016 року тільки 8.07.2016 року, тому позивач має право на отримання від відповідача 4 180 грн. 05 коп. компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, яка підлягає стягненню в судовому порядку на підставі ст.3 Закону України „Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати".

Як регламентує ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до ст.137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених цією статтею, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Оскільки в судовому засіданні не надано доказів моральних страждань позивача у зв'язку з невиплатою відповідачем заробітної плати, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому в задоволенні частини позову про стягнення 1000 грн. моральної шкоди необхідно відмовити, як такої, що не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Згідно ст.88 ЦПК України так як суд частково задовольняє позовні вимоги, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору, від якого був звільнений позивач при зверненні до суду, і який відповідає пропорційно задоволеному розміру позовних вимог.

Керуючись ст.10; 11; 60; 79; 88; 209; 212-215 ЦПК України, на підставі ст.43 Конституції України, ст.21; 47; 94; 116; 117; 237-1 КЗпП України, ст.5; 6 Закону України „Про оплату праці", ст.2; 3 Закону України „Про компенсацію громадянам частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60; ч.3, ст.61 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року „Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ „Автосаміт ЛТД" на користь ОСОБА_2 17 318 грн. 70 коп. в рахунок стягнення середнього заробітку в зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, 4 180 грн. 05 коп. компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, в задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :