Провадження № 2/522/3473/16
Справа № 522/950/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик І.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною, встановлення часів та способу зустріч з дитиною, визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25.01.2016 року до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 23.05.2016 року, просив:

- встановити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 16.09.2012р.н. разом з матірю - ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1;

- встановити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3, 16.09.2012р.н. наступний: систематичне його находження з позивачем по місцю його проживання (АДРЕСА_2) з 18.00 кожного понеділка до 21.00 кожного вівторка, а також з 18.00 кожної пятниці до 21.00 кожної суботи;

- у святкові дні та дні народження родичів та друзів сина проводити по черзі з одним з батьків або спільно з обома батьками за домовленістю.

В обґрунтування позовних вимог відзначив, що 19.07.2012 року між ним та ОСОБА_2 відділом РАЦС Івано-франківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис №823. 16.09.2012 року у них народився син ОСОБА_3. З моменту народження до восени 2013 року дитина проживала спільно з батьками в Івано-Франківську, де позивач працював, пізніше переїхали до м. Одеси та проживали у квартирі матері позивача за адресою АДРЕСА_3.

Проте, відносини між позивачем та відповідачем погіршились та були прийнято рішення, що ОСОБА_2 разом з сином та братом переїде до квартири, що належить матері відповідачки (м. Одеса, вул.. Тіниста, 10. кв. 99). Між сторонами була досягнута домовленість, що дружина ОСОБА_2Т не буду перешкоджати (обмежувати) позивачу у спілкуванні з дитиною, у тому числі, що син буде залишатись декілька разів на тиждень у позивача. Проте, не зважаючи на домовленості, відповідачка перешкоджає нормальному спілкуванні позивача з сином, з 04.12.2015 року вона дала побачитись з дитиною лише декілька разів. За уточненою позовною заявою ОСОБА_1 зазначив, що рішенням органу опіки та піклування ПРА ОМР від 12.05.2016 року зобовязано ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у спілкуванні та зустрічах з сином, визначено наступний порядок: систематичні зустрічі з сином кожного вівторка, пятниці та неділі з 09.00 до 18.00 год., а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю між батьками. Проте, навіть вказане рішення органу опіки та піклування відповідачкою не виконується, починаючи з грудня 2015 року позивач не бачив сина. У звязку з чим ОСОБА_1 змушений звернутись до суду.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити позовні вимоги викладені в останній редакції від 23.05.2016 року, зазначивши, що дуже любить сина та хотів би проводи більше часу разом.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково, вважає за можливе задовольнити, встановивши час для спілкування у вівторок та четверг з 17.00 до 20.00 год. у її присутності (в любому місці), просила залишити сина проживати разом з нею у квартирі її матері (АДРЕСА_1). Зазначила, що не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, жодних рішень від органу опіки та піклування ПРА ОМР не отримувала та знала про їх існування. Надала суду копію висновку служби у справах дітей ОМР від 05.04.2016 року №3674/1, який спростовує висновок наданий відповідачем (а.с.42), та згідно якого спростовуються обставини, що відповідачка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною.

Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суду надано Висновок органу опіки та піклування №01-11/438 від 23.05.2016 року (а.с.72-73).

Суд, з урахуванням вимог ч.2 ст. 169 ЦПК України за згодою сторін, ухвалив слухати справу за відсутності представника органу опіки та піклування ПРА ОМР.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, та свідків, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 липня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 823; Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НМ №218985 (а.с.54).

Спільне життя сторін не склалося, тому вони припинили шлюбно-сімейні відносини й з жовтня 2015 року мешкають окремо, а їхній син ОСОБА_4 залишився проживати з матірю ОСОБА_2 у квартирі матері відповідачки за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2016 року було розірвано шлюб між сторонами.

Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками коли це суперечить інтересам дитини.

Добровільно сторони не дійшли згоди щодо встановлення порядку зустрічі батька з малолітнім сином.

Позивач вказує, що з часу окремого проживання неодноразово звертався до ОСОБА_2 з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте відповідачка у зустрічах з дитиною відмовляла.

Служба у справах дітей Одеської міської ради у листі №3674/1 від 05.04.2016 року «Про можливість визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3, 16.09.2012 р.н.» відзначила, що вважає можливим визначити способи участі позивача у виховані малолітнього сина шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином щовівторка з 15.00 до 18.00, щочетверга з 11.00 до 14.00, а також дні народження та світкові дні за попередньою домовленістю батьків, у присутності матері.

З метою врегулювання порядку зустрічей батька з дитиною позивач звернувся до органу опіки та піклування.

23 травня 2016 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, надала висновок №01-11/438 (а.с.72-73). Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вирішила зобовязати ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_1 з його малолітнім сином ОСОБА_3, 16.09.2012 року; визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дитиною щовівторка, щопятниці та щонеділі з 09.00 до 18.00 години, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю батьків.

Відповідно ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом.

За ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

При цьому, відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України).

Дитина має природну потребу спілкуватися з батьком. Відсутність батьківської лінії виховання, особливо щодо хлопчика, справляє на нього негативний напрямок, тому для формування чоловічої моделі поведінки хлопчику необхідне спілкування з батьком.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Судом встановлено, що між батьками дитини дійсно існують напружені відносини.

Проте, з пояснень свідків як з боку позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, так і з боку відповідачки ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12 вбачається, що і позивач ОСОБА_1, що і відповідачка ОСОБА_2 є добрими батьком та матірю дитини, кожна із сторін любить сина та приймає участь у його виховані. Встановлено, що кожна із сторін піклується про дитину, що батько у період, коли ОСОБА_2 працювала достатньо часу проводив з дитиною, гуляв з ним у парку та займався виховання сина. Відповідачка також до того часу, як вийшла на роботу, займалась виховання сина, та вийшовши на роботу продовжувала приділяти дитині час, відїжджала на обід та постійно телефонувала позивачу дізнавалась про сина. У звязку з тим, що дитина часто хворіє, відповідачка знову пішла у декретну відпустку.

При вирішенні вказаних вимог, суд враховує бажання батька бачити свого сина якомога більше, приймати безпосередню та активну участь у його вихованні, спілкуватися із ним, та приймає до уваги ту обставину, що позивач проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто на достатній відстані від місця проживання дитини (м. Одеса, вул.. Тіниста, 10, кв..99), та достатньо часу уходить на дорогу, а тому має обмежені можливості для визначення власного вільного часу для спілкування з дитиною.

У той же час, надання побачення на визначену кількість днів та із ночівлею, як просить у своєму позові позивач, передбачає 4-х денний термін побачень із 7-денного тижня. Але, у дитини є інші рідні як то матір (дідусь, бабусі), права яких на спілкування із дитиною у такому випадку будуть порушені. Крім того, з урахуванням віку дитини, її стан здоровя та обумовлених цим особливостей режиму дня, який має забезпечити здоровий розвиток дитини, суд вважає можливим визначити інший час побачень.

За таких обставин, враховуючи встановлені у справі обставини, положення ст. ст. 141, 150, 157, 159 СК України та висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, з метою дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, і характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт, враховуючи, що після розлучення батьки дитини проживають окремо, враховуючи інтереси дитини, суд вважає можливим задовольнити позов частково та визначити порядок спілкування позивача з дитиною, шляхом зустрічей ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3, 16.09.2012р. народження за місцем його проживання (АДРЕСА_4) кожного вівторка, четверга з 09.00 до 18.00, та кожну першу та третю пятницю з 19.00 год. по 19.00 год. суботи (першої та третьої) щомісяця; а у святкові дні та дні народження батьків ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2Т.) - за попередньою домовленістю з матірю дитини, до стабільного покращення стану здоровя дитини, що буде сприяти як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 64, 169, 174 , 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України; ст. 3,6,19, 104, 105, 110, 112, 113, 141,150, 159, 160,161 Сімейного Кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною, встановлення часів та способу зустріч з дитиною, визначення місця проживання дитини, - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні їз сина ОСОБА_3, 16.09.2012р.н.

Встановити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, 16.09.2012р.н. разом з матірю - ОСОБА_2.

Встановити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3, 16.09.2012р.н. наступний:

встановити порядок спілкування та побачень ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3, 16.09.2012р. народження за місцем його проживання (АДРЕСА_5) кожного вівторка, четверга з 09.00 до 18.00, та кожну першу та третю пятницю з 19.00 год. по 19.00 год. суботи (першої та третьої) щомісяця;

а у святкові дні та дні народження батьків ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2Т.) - за попередньою домовленістю з матірю дитини, до стабільного покращення стану здоровя дитини, що буде сприяти як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В інших позовних вимогах відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст.294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

14.07.2016