Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар Піцик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 12.12.2016р. звернувся в суд з позовом до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В позовній заяві зазначив, що 01 липня 2014 року померла мати позивача - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті залишилися два спадкоємці першої черги позивач, його батько - ОСОБА_4. Інших спадкоємців немає. Їх родинні відносини з ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження. На час смерті ОСОБА_3 проживала з її чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1. На час смерті матері позивач був переконаний, що квартира, в якій проживали батьки, знаходиться виключно у власності батька, оскільки в минулому ордер на вказану квартиру був виданий на його імя. Таким чином на той момент позивачу не було відомо про існування будь-якого належного матері ОСОБА_3 спадкового майна. Проте після смерті батька ОСОБА_4, який помер 13 вересня 2016 року, оглядаючи наявні за місцем проживання батька документи, було знайдено ряд документів, серед яких Свідоцтво про право власності на квартиру від 5.05.2003 року, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №779032 від 13.06.2003 року виданого ЛОДКБТІ та ЕО, заповіт ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 8 серпня 2003 року. Зі змісту вищезгаданих документів позивачу стало відомо, що матері ОСОБА_3 на момент смерті належало на праві спільної сумісної власності з батьком ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_2«б». Також позивачу стало відомо що обоє батьків заповідали усе належне їм майно єдиному спадкоємцю своєму сину, що підтверджується нотаріально посвідченими заповітами. Звернувшись до приватного нотаріуса ОСОБА_2 щодо прийняття спадщини за померлою матір'ю, було отримано відмову з огляду на пропущений шестимісячний строк на таке прийняття, встановлений законодавством. Також з відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_2 випливає, що спадкова справа за померлою ОСОБА_3 в Спадковому реєстрі не відкривалась. Спору про спадкування немає, а сама спадщина не визнана відумерлою, а отже вона є досі відкритою та позивач має право на її прийняття як єдиний спадкоємець.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити та визначити додатковий строк у три місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Представник відповідача скерував заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін по справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 липня 2014 року померла мати позивача - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті залишилися два спадкоємці першої черги позивач (ОСОБА_1 та його батько - ОСОБА_4С.). Їх родинні відносини з померлою підтверджуються свідоцтвом про народження.

В судовому засіданні встановлено, що на час смерті ОСОБА_3 проживала з її чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

З пояснень представника позивача слідує, що на час смерті матері позивач був переконаний, що квартира, в якій проживали батьки, знаходиться виключно у власності батька, оскільки в минулому ордер на вказану квартиру був виданий на його імя.

Таким чином, на той момент позивачу не було відомо про існування будь-якого належного матері ОСОБА_3 спадкового майна.

Проте після смерті батька ОСОБА_4, який помер 13 вересня 2016 року, оглядаючи наявні за місцем проживання батька документи, було знайдено ряд документів, серед яких Свідоцтво про право власності на квартиру від 5.05.2003 року, Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №779032 від 13.06.2003 року виданого ЛОДКБТІ та ЕО, заповіт ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 8 серпня 2003 року.

Зі змісту вищезгаданих документів позивачу стало відомо, що матері ОСОБА_3 на момент смерті належало на праві спільної сумісної власності з батьком ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_2«б». Також позивачу стало відомо що обоє батьків заповідали усе належне їм майно єдиному спадкоємцю - своєму сину, що підтверджується нотаріально посвідченими заповітами.

Звернувшись до приватного нотаріуса ОСОБА_2 щодо прийняття спадщини за померлою матір'ю, було отримано відмову з огляду на пропущений шестимісячний строк на таке прийняття, встановлений законодавством. Також з відповіді приватного нотаріуса ОСОБА_2 випливає, що спадкова справа за померлою ОСОБА_3 в Спадковому реєстрі не відкривалась.

Судом встановлено, що спору про спадкування немає, а сама спадщина не визнана відумерлою, а отже вона є досі відкритою та позивач має право на її прийняття як єдиний спадкоємець.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ст. 1272 ЦК України, у разі пропущення спадкоємцем строку для прийняття спадщини, встановленого у ст. 1270 цього кодексу, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови № 7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як випливає з ОСОБА_5 вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Проаналізувавши вищевказані норми, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин та такий строк слід продовжити.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,57,58,60,88,208,209,212,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_6