Ухвала

іменем україни

10 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Гримич М.К., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Новомосковськ», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення вартості ремонтних робіт, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 13 липня 1990 року, внаслідок обміну квартир, йому з сім'єю був виданий ордер від 25 липня 1990 року на право зайняття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1. Власником (балансоутримувачем) будинку АДРЕСА_1 є Новомосковська міська рада Дніпропетровської області. Виконавцем послуг з утримання вказаного будинку є товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Новомосковськ». У зв'язку з незадовільним станом квартири позивач був змушений утеплити зовнішню поверхню її стін, на що витратив 16 350 грн. Крім того, для повного усунення недоліків квартири потрібно ще утеплити підлогу технічного поверху та збільшити у квартирі кількість радіаторів опалення.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідачів на його користь вартість ремонтних робіт у розмірі 16 350 грн. та зобов'язати останніх утеплити підлогу технічного поверху та збільшити кількість радіаторів опалення квартири.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що на підставі рішення виконкому Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 13 липня 1990 року, внаслідок обміну квартир, ОСОБА_4 з сім'єю був виданий ордер від 25 липня 1990 року на право зайняття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1. Після отримання ордеру на вказану квартиру, позивач з сім'єю вселився і проживає у ній по теперішній час.

У 2001 році ОСОБА_4 звертався до суду з позовними вимогами до виконкому Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, ДП «Промстрой-2» про стягнення матеріальної і моральної шкоди у зв'язку з невиконанням обов'язків по договору найму.

Рішенням Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2004 року у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з відсутністю вини відповідачів у невиконанні зобов'язань по договору найму житлового приміщення, заявлені позивачем вимоги не знайшли свого доказового підтвердження.

Судами також встановлено, що позивач звертався з заявами про низьку температуру і вологість у зимові періоди у його квартирі. По проекту працівниками комунального підприємства «Житлово-експлуатаційної організації» (далі - КП «ЖЕО») було проведено утеплення зовнішньої стіни будинку.

Так, згідно довідки виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 16 жовтня 2001 року і довідки КП «ЖЕО» Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 24 жовтня 2001 року з метою усунення промерзання стін квартирі, у якій проживає сім'я ОСОБА_4, проведені роботи по зовнішній штукатурці стін по периметру всієї квартири, загальною площею 100 кв. м, вартістю 1 800 грн.

Судами також встановлено, що після 2004-2005 років позивач або члени його сім'ї не звертались до відповідачів зі скаргами чи заявами щодо руйнування приміщення їх квартири.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Проте, позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог не надано не було.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявності підстав для стягнення коштів у заявленому розмірі та вчинення дій щодо утеплення підлоги технічного поверху та збільшення кількості радіаторів опалення квартири. А відповідачі спростували належними доказами та допустимими доказами, які були оцінені судом, відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

М.К.Гримич

О.С.Ткачук