Справа № 562/1927/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

"26" грудня 2016 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді Ковалика Ю. А. секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів справу за позовом ОСОБА_2 до Здолбунівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Здолбунівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_3, просив визнати незаконним та скасувати рішення Здолбунівської міської ради № 1025 від 25 грудня 2013 року в частині передання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га, за адресою м. Здолбунів, вул. Шевченка, 240, кадастровий номер :00:006:0657.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що по договору дарування від 07.08.2000 року він отримав в особисту власність квартиру АДРЕСА_1. Вказаний будинок складається з трьох квартир. У 2006 році квартири № 2 та № 3 були обєднані в одну квартиру № 3 згідно рішення виконкому Здолбунівської міської ради від 29.11.2006 року.

До будинку № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів була визначена прибудинкова територія розміром 2994 кв.м.

На підставі рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області № 1025 від 25.12.2013 року власник квартири № 3 у даному будинку ОСОБА_3 зареєстрував право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га. Вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка закріплена за будинком № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів, користувачами якої є мешканці цього будинку, тому він змушений звертатися до суду для захисту своїх прав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_4 підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, клопотання про призначення земельно-технічної експертизи просили залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ОСОБА_5, представник відповідача - Здолбунівської міської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_2 в своїх показаннях, повідомив, що за будинком № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів визначена прибудинкова територія, площею 2994 кв.м. На підставі оспорюваного рішення Здолбунівської міської ради, ОСОБА_3 отримав у власність земельну ділянку за рахунок прибудинкової території.

Свідок ОСОБА_7 в своїх показаннях, повідомив, що він працює землевпорядником Здолбунівської міської ради. За рахунок земель, які обліковувалися за будинком № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів і були в користуванні громадян, для ОСОБА_3 була виділена земельна ділянка.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради №72-А від 21 лютого 1978 року затверджено надані Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації матеріали обміру земель забудови кварталу №13А в м.Здолбунів загальною

площею 27521 кв.м., а земельна ділянка площею 2294 кв.м. обліковувалась за Здолбунівським будинкоуправлінням Здолбунівської міської ради для забудови кварталу №13А, а не за будинком №240 по вул.Шевченка в м.Здолбунів Рівненської області на що покликається позивач.

На час виникнення спірних правовідносин вказана земельна ділянка належала міській громаді в особі Здолбунівського будинкоуправління Здолбунівської міської ради. Органами місцевого самоврядування рішення про визначення меж та розмірів прибудинкової території будинку № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів не приймалося і така територія не визначалася та не відводилася у натурі, у тому числі і співвласникам цього будинку.

Здолбунівська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га, правомірно розпорядилася землями запасу міста.

Згідно з ст.ст. 18-21 ЗК України земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, кожна з яких має свій правовий режим залежно від характеру землекористування, системи державних органів, що здійснюють функції державного управління землями та обсягом компетенції цих органів у галузі управління використання земельних ділянок.

Цільове призначення земель - це встановлені законодавством порядок, умови та межі використання земель для конкретних цілей відповідно до їх категорій, тобто цільове призначення конкретної земельної ділянки залежить від категорії земель, з яких її виділено, від планування та зонування території і є встановленою компетентним органом при наданні земельної ділянки межею її використання для конкретного призначення відповідно до затверджених планів розвитку території, зонуванням земель, а також правовим режимом відповідної категорії земель.

До однієї з таких категорій відносяться землі житлової та громадської забудови, до яких належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (п. б ч. 1 ст. 19, ст. ст. 38, 39 ЗК України).

Як убачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка є частиною земельної ділянки житлової забудови площею фактично 2114 м.кв. (а.с.64), а не 2994 м.кв., на якій розташований двохквартирний (раніше трьохквартирний) житловий будинок № 240 по вул. Шевченка в м.Здолбунів, що відносився до державного житлового фонду і вона не перебувала в користуванні чи власності окремих громадян.

З наданих у розпорядження суду довідок Рівненського обласного державного нотаріального архіву від 30 вересня 2013 року та Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації від 05 вересня 2013 року № 350 (а.с. 74-75) вбачається, що згідно архівних матеріалів житловий будинок № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунів був зареєстрований за Державою.

29 січня 1992 року за батьком позивача ОСОБА_8 було зареєстровано 38/100 частини даного будинку (кв. №1) з надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу від 29.01.1992 року, де сторонами були: з однієї сторони начальник Здолбунівського будинкоуправління ОСОБА_9, а з другої сторони покупець ОСОБА_8 і вказано, що будинок № 240 розташований на земельній ділянці 2994 м.кв.

За договором дарування від 07 серпня 2000 року позивач ОСОБА_2 отримав у дар від ОСОБА_10 вказану вище квартиру № 1.

Згідно ст. 30 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Право власності або право користування земельною ділянкою посвідчується ОСОБА_1 народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу, а саме державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_1 народних депутатів.

У відповідності з п.п. «ґ» п.18 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження.

Позивачем не надано правовстановлюючих документів, які би свідчили, що у нього чи його батьків була у власності чи користуванні спірна земельна ділянка чи якась її частина.

Судом встановлено, що орган місцевого самоврядування, відповідно до правил ст. 67 ЗК України від 18.12.1990 № 561-XII, не приймав рішення про надання позивачу чи його батькам спірної земельної ділянки (її частини) у власність чи користування.

Таким чином, покликання ОСОБА_2 на те, що спірна земельна ділянка ще з 1978 року закріплена за будинком № 240 по вул. Шевченка в м. Здолбунові, а відповідно у співвласників цього будинку виникло право користування всією земельною ділянкою внаслідок набуття права власності на частини цього будинку є хибним.

Оскаржуваним позивачем рішенням № 1025 від 25 грудня 2013 року Здолбунівська міська ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,10 га, за рахунок земель запасу, а не за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що рішення Здолбунівської міської ради від 25.12.2013 року №1025 є законним та таким, що не порушує земельних прав позивача, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Здолбунівської міської ради Рівненської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, в той же строк з часу отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ю.А. Ковалик