АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6539/16 Головуючий 1 інст. - Ященко С.О.
Справа № 641/1418/15-ц Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР, ЖК "Експрес" про встановлення факту та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року позивач звернувся з позовом в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просив встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що заповіт ОСОБА_4, посвідчений нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори 24.12.1991 року, реєстр. № 2-5475, на ім'я ОСОБА_5, належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 44,3 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2016 року позов задоволено. Встановлено факт належності заповіту ОСОБА_4, посвідченого нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори 24.12.1991 року, реєстр. № 2-5475, на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 44,3кв.м., житловою площею 27,5кв.м.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду є незаконними, необґрунтованими, винесеними з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено факт належності правовстановлюючих документів без документу який посвідчує особу, підтверджує прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час її народження.

В заповіті не вказано ні місця, ні дати народження, ні родинних стосунків особи, на ім'я якої зроблено його, не вказано жодних ідентифікуючих ознак, які б підтверджували, що він зроблений на користь померлого ОСОБА_9.

При складанні заповіту ОСОБА_8 на користь малолітньої ОСОБА_3 порушено вимоги закону, оскільки він посвідчений нотаріусом без попереднього дозволу органу опіки і піклування. Крім того, в спірній квартирі проживають інші діти чиї права зачипаються рішенням суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що складений заповіт ОСОБА_7 є чинним, не оспореним та не визнаний недійсним.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 тітка ОСОБА_8 згідно довідки ЖБК "Експрес" № 39 від 08.09.2008 року була членом ЖК "Експрес" та проживала за адресою: АДРЕСА_1. Перший пайовий внесок було сплачено 19 лютого 1967 року. Повна вартість квартири 3636,75 руб виплачена 10 квітня 1979 року (а.с.20).

З копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.18).

24 грудня 1991 року ОСОБА_6 складено заповіт у відповідності до умов якого належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 в ЖБК «Експрес» вона заповіла ОСОБА_5.

Згідно тексту заповіту від 24.12.1991 року, заповідач вказана як ОСОБА_4, а спадкоємець як ОСОБА_5.

Відповідно свідоцтва про народження складеного російською мовою прізвище спадкоємця вказано "ОСОБА_5" (а.с. 19), при цьому у свідоцтві про смерть НОМЕР_2 прізвище, ім'я та по батькові померлого вказано як ОСОБА_7 (а.с. 12).

ОСОБА_7 28 лютого 2012 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Нескородовою О.А., згідно якого всю належну йому квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Четвертою Харківською ДНК надано відповідь, в якій вказано, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулись ОСОБА_2 від імені малолітньої доньки ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1, інших заяв до нотконтори не надходило (а.с. 13).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно приписів ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Порядок здійснення права на спадкування визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували висновки суду - відповідач не надала.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що заповіт складений ще у 1991 році і різниця в написанні імені заповідача та прізвища спадкоємця у заповіті від 24.12.1991 року має місце через переклад власних імен з російської мови на українську. Доводи ОСОБА_1 про те, що в заповіті від 24.12.1991 року прізвище вказано "ОСОБА_7", а не "ОСОБА_7" не спростовують того факту, що це одна й та сама особа, а саме батько відповідача.

Стосовно порушення прав дітей слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Отже, згода органів опіки та піклування обов'язкова з метою захисту прав дітей у випадку відчуження права власності , яке мають діти, а не у випадку набуття його в майбутньому.

Доводи відповідача, що на спірну квартиру має право ще одна дитина , яка проживає в цій квартирі, то цей факт не є підставою для набуття нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті власника квартири за умов відсутності родинних відносин між ним і дитиною.

Відповідно до ст.ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Р.М. Піддубний

Н.П. Пилипчук