Справа № 456/3529/15-ц
Провадження № 2/456/220/2016
РІШЕННЯ

іменем України
15 листопада 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Гулкевича О. В. ,

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, виконавчого комітету Стрийської міської ради, Військової частини НОМЕР_1 про визнання права на постійне користування квартирою,
в с т а н о в и в :

позивач звернувся до відповідачів з позовом про визнання права на постійне користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що після завершення навчання у Калінінградському військовому училищі був скерований для проходження подальшої служби до військової частини НОМЕР_2 в м. Стрий Львівської області. 24 листопада 1990р. уклав шлюб з ОСОБА_2 , яка змінила дівоче прізвище на ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка - ОСОБА_4 .

11.07.1994р. на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_2 прийнято рішення про надання йому спірної квартири, що зафіксовано протоколом №34 від 11.07.1994р. У липні 1994р. він разом із дружиною та дочкою вселилися до вказаної квартири де проживають до цього часу. Однак, місце свого проживання в дій квартирі вони не зареєстрували. За весь період проживання вони постійно сплачували квартплату та комунальні послуги. Доказом відсутності боргу по квартплаті є довідка від 08.06.2015р., видана ЖЕК №4 за вих. № 2078. ОСОБА_5 як наймачем спірної квартири підписаний договір 1004-2892 на користування електричною енергією. Заборгованості з опати за спожиту електроенергію немає. Він підписав АКТ 3 04667 обстеження на наявність приладів споживання води.

23 травня 2008 року наказам КПС ЗСУ № 159 його звільнено в запас. Оскільки вони з дружиною не зареєстрували місце проживання після вселення до спірної квартири, у 2015 році вони звернулися до Стрийського міського відділу ГУ ДМС України у Львівській області із заявою про здійснення реєстрації місця проживання. Їм було відмовлено, оскільки відсутній ордер на вселення до спірної квартири.

Згідно з чинним законодавством реєстрація місця проживання може бути здійснена за наявності документу, що підтверджує право на проживання у житлі: ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Стрия та передана на баланс Житлово - експлуатаційної контори №4 m. Стрия.

У спірній квартирі вони проживають більше 18 років, регулярно сплачують квартирну плату, але відповідальні працівники ЖЕКу №4 не укладають з ними договір найму житла, незважаючи на те, що вселилися вони у квартиру на законних підставах рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 за №34 від 11.07.1994р.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача - Міністерства оборони України Боберський І.М., будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього. З поданого ОСОБА_6 письмового заперечення на позов вбачається, що позивач безпідставно покликається на наявні у нього документи, які на його думку дають останньому право на реєстрацію у спірній квартирі, оскільки таким документом відповідно до п.2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012р. за №1077 є ордер. Спірна квартира перебуває у фондах Міністерства оборони України і є державною власністю.
Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Сікілінда О.І. позов заперечив, з мотивів, наведених представником Міністерства оборони України.
Представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього.

Представник відповідача - виконавчого комітету Стрийської міської ради Капко Н.Б. не заперечила проти задоволення позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи. суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Серед основних прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_1 Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.
Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини».
Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п.1 ст.12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст.8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Так, у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що поняття «житло» в сенсі ст.8 Конвенції є автономним поняттям і містить не тільки житло, в якому громадянин зареєстрований, але і в якому він фактично проживає. Житло це автономна концепція, яка не залежить від класифікації в національному праві.
Як вбачається з копії карточки обліку жилої площі, закріпленої за Стрийським гарнізоном, в будинках місцевих рад, станом на 28.09.1985р.однокімнатна квартира АДРЕСА_2 ; будинок належить МО СРСР. Житлова площе закріплена за в/ч НОМЕР_2 . У зазначеній квартирі на той час відповідно до ордеру №320 від 28.09.1985р. проживав ст. л-т ОСОБА_7 , склад сім`ї - 2 чоловіка.
20.10.1988р. виконавчим комітетом Стрийської міської Ради народних депутатів Львівської області було прийнято рішення №442, відповідно до якого вирішено організувати з 15 листопада 1988р. прийом в житловий фонд Стрийської міської Ради народних депутатів житловий фонд Стрийського КЕЧ району в кількості 53 будинки житловою площею 73 184 кв. м згідно додатку 1, в якому значиться й будинок АДРЕСА_3 . У зв`язку з передачею житлового фонду Стрийської КЕЧ району була створена ЖЕК №4.

Як вбачається з відповіді, наданої начальником ЖЕК №4 28.04.2016р. за №222 заступнику міського голови І.М.Стецику, квартира АДРЕСА_1 є фондом Міністерства оборони країни. Зазначений будинок №63 згідно рішення виконкому №442 від 20.10.1988р. переданий на баланс Стрийського міськвиконкому. При в/ч НОМЕР_3 знаходиться житлова комісія, яка контролює і розподіляє свої квартири разом із відповідним рішенням Стрийського міськвиконкому. В липні 1994р. житлова комісія в/ч НОМЕР_2 вселила ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_4 (місце знаходження в/ч НОМЕР_3 ) у спірну квартиру.

Зазначене підтверджується й копією довідки, виданої командиром в/ч НОМЕР_4 від 30.05.1996р., з якої вбачається, що згідно з протоколом №34 від 11.07.1994р. засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 надана квартира АДРЕСА_1 . Надання квартири підтверджує й житлова комісія військової частини НОМЕР_4 .

З довідки, яка видана командиром в/ч НОМЕР_1 , вбачається, що згідно книги обліку осіб, які перебувають на черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не значиться як такий, що перебуває (перебував) на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_1 . Квартира АДРЕСА_1 на обліку у в/ч НОМЕР_1 не перебуває та не перебувала, житловою комісією в/ч НОМЕР_1 позивачу для проживання не розподілялася.

Однак, згідно пояснень, які дав представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 в судовому засіданні,в/ч НОМЕР_1 існує з 2006р., а спірне житло надане позивачу рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 11.07.1994р. №34.

Суд зобов`язував представника Міністерства оборони Українинадати оригінали документів чи їх належним чином завірені копії, які б достовірно підтвердили, що спірна квартира перебуває у фондах Міністерства оборони України і є державною власністю, а також докази, які б підтвердили або ж спростували те, що зазначена квартиразгідно з протоколом №34 від 11.07.1994р. засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 була надана ОСОБА_1 . Однак, представник МОУ в судові засідання не прибув, жодних доказів на підтвердження чи спростування зазначених обставин не надав.

Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Захист прав у порядку цивільного судочинства - це передбачені законом способи охорони цивільних, житлових, земельних, сімейних чи трудових прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України, одним із яких є визнання права, якщо таке заперечується чи не визнається іншими особами. Тому власник порушеного права зобов`язаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Представник МО України всупереч вимогам ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх заперечень, а відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України доказування не може грунтувтаися на припущеннях.
Отже, судом встановлено, що позивач не отримував відповідний ордер, передбачений ЖК Української РСР, що являється єдиною правовою підставою для вселення у вищевказану квартиру.
Разом з тим, незважаючи на недотримання порядку вселення у спірне помешкання, у суду відсутні підстави вважати, що позивач зайняв житлове приміщення самоправно, оскільки вселення у житлове приміщення без ордера, але зі згоди власника чи його уповноважених органів, не може вважатися самоправним. Рішення житлової комісії військової частини, на підставі якого позивач вселився у спірну квартиру, ніким не оспорювалось і на даний час не скасоване. При цьому, судом встановлено, що позивач виконує покладений на нього обов`язок щодо утримання житлового приміщення, забезпечення належного стану, справно сплачує вартість комунальних послуг. Відповідачами з часу вселення позивача у липні 1994р. у спірну квартиру жодного разу не порушувалося питання правомірності користування позивачем цим житлом та виселення останнього з будь-яких підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що порушене правоОСОБА_1 підлягає захисту в судовому порядку і за ним слід визнати право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.47 Конституції України, ст.ст.1, 31 ЖК України, суд

в и р і ш и в :

позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий-суддя О. В. Гулкевич