Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., СитнікО.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про приведення квартири до попереднього стану,

за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності,

за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про приведення квартири до попереднього стану.

В обґрунтування заявленого позову Галицька районна адміністрація Львівської міської ради посилалась на те, що відповідачами самовільно проведено перепланування (переобладнання) квартири АДРЕСА_1, а саме: залізобетонною плитою перекрито повітряно-світловий колодязь на рівні другого поверху та вимурувана цегляна стіна з віконним отвором.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 24 листопада 2009 року ОСОБА_4 зобов'язано за власні кошти демонтувати самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху та привести квартиру до попереднього стану.

Оскільки розпорядження не виконано, позивач за первісним позовом просив суд зобов'язати відповідачів за власні кошти демонтувати самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху та привести квартиру до попереднього стану.

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися із зустрічним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, уточненим у подальшому, в якому просили визнати незаконною відмову Галицької районної адміністрації у наданні дозволу на перепланування ними квартири АДРЕСА_1 і визнати за ними право власності на переплановану (переобладнану) квартиру.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року у задоволенні позову Галицькій районній адміністрації Львівської області відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано незаконною відмову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19 липня 2010 року у наданні дозволу на перепланування (переобладнання) квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, яка після перепланування (переобладнання) має площу 95,4 кв.м та складається з трьох кімнат житловою площею 64,6 кв.м, кухні площею 13 кв.м, ванної кімнати площею 6,1 кв.м, вбиральні площею 1,6 кв.м, коридору площею 5,7 кв.м, комірки площею 2,3 кв.м, балконів площею 0,8 кв.м та 1,3 кв.м.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про зобов'язання демонтувати за власні кошти самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху будинку АДРЕСА_1 і в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення.

Позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за власні кошти демонтувати самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в частині визнання права власності на квартиру, яка після перепланування (переобладнання) має загальну площу 95,4 кв.м, відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року в частині відмови у приведенні квартири до попереднього стану скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року в частині відмови в задоволенні позову про приведення квартири до попереднього стану залишено без змін.

У касаційній скарзі в.о. голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - Зозуля А. просить скасувати рішення Галдицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про приведення квартири АДРЕСА_1 по попереднього стану, та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У іншій частині рішення судів не оскаржені, тому, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у частині, що не оскаржена, законність та обґрунтованість ухвалених судами рішень колегія суддів не перевіряє.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційноїінстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками квартири АДРЕСА_1.

У 2009 році комісією ЛКП «Княже місто» виявлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 самовільно провели роботи з перепланування квартири, а також самовільно встановили залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху будинку.

У липні 2010 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про надання дозволу на проведення перепланування квартири, однак міжвідомчою комісією 6 липня 2010 року у розгляді цього звернення відмовлено.

Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Аналогічні положення містяться у п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76(далі - Правила), а саме переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

При цьому за п. 1.4.2 Правил, переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі: улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів (п. 1.4.3 Правил).

Пунктом 1.4.4 Правил встановлено, що не допускається переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, які призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.

Із матеріалів справи встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 перебуває у власності Львівської міської ради та на обслуговуванні ЛКП «Княже місто».

Розпорядженням № 734 від 24 листопада 2009 року Галицької районної адміністрації Львівської міської ради зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні другого поверху та привести квартиру до попереднього стану (т. 1, а. с. 9).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до позовної заяви Галицької районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_4 провів самовільне переобладнання та перепланування квартири шляхом влаштування залізобетонної плити та цегляної стіни на рівні другого поверху, (т.1, а.с.2-4)

В позовній заяві та доданих до неї протоколі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2009 року (т. 1, а. с. 7), постанові № 286 від 22 жовтня 2009 року (т. 1, а. с. 8), попередженні ЛКП «Княже місто», направленому ОСОБА_4, (т. 1, а. с. 10), акті ЛКП «Княже місто» від 18 січня 2010 року (т. 1, а. с. 11), поверховому плані будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 12) жодних інших перепланувань чи переобладнань, крім влаштування залізобетонної плити та цегляної стіни на рівні другого поверху не зазначено.

Суд апеляційної інстанції залишаючи без змір рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про приведення квартири до попереднього стану на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що оскільки рішенням апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2013 року зобов'язано ОСОБА_4та ОСОБА_5 за власні кошти демонтувати самовільно встановлену залізобетонну плиту та цегляну стіну на рівні 2-го поверху будинку АДРЕСА_1 (т. 2, а. с. 58-62), та враховуючи те, що Галицька районна адміністрація Львівської міської ради в позовній заяві не вказала інших переобладнань та перепланувань, крім плити та цегляної стіни, які змінили первісний стан квартири, тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що демонтаж плити і цегляної стіни є способом приведення квартири до попереднього стану. Тому, приведення квартири до попереднього стану, як окрема позовна вимога не підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року в частині відмови в задоволенні позову про приведення квартири до попереднього стану та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року, оскільки судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2013 року в частині відмови в задоволенні позову про приведення квартири до попереднього стану та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

О.М.Ситнік