РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Козаковій Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення судових витрат та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду позовом про стягнення судових витрат та моральної шкоди, та просить стягнути з Селидівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на свою користь витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 6 608,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2012 року судовим рішенням Київського районного суду м. Донецька ОСОБА_1 вимоги до Відділу державної виконавчої служби Селидівського міського управління юстиції Донецької області про визнання дій незаконними задоволено. В зв'язку з тим, що позивач не має юридичної освіти, він був змушений звернутися за правовою допомогою при подачі заяви (скарги) до Київського районного суду м. Донецька. За одержання правової допомоги позивач сплатив суму коштів у розмірі 26 435 російських рублів, що еквівалентно 6 608,00 грн. Крім того, вважає незаконними діями ВДВС Селидівського МУЮ Донецької області йому завдано моральних страждань, які позивач оцінює у розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 6 608,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та письмові заперечення, в яких зазначив, що в провадженні Селидівського міського відділу ДВС з 09.04.2001 року перебував виконавчий лист № 2-686, виданий 19.05.1993 року Київським міським судом м. Донецька, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 3 300,00 крб., державне мито у розмірі 300,00 крб. В подальшому ухвалою Київського районного суду м. Донецька було розяснено виконання рішення, що необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу відповідно до діючої грошової одиниці на даний час з урахуванням Указу Президента України від 25.08.1996 року № 762 «Про грошову реформу в Україні». Боржником було сплачено борг у розмірі 0,04 грн., який було перерахований до Державного бюджету України як не витребуваний протягом 1 року, просять відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, вивчивши законодавство що регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 16 березня 2012 року ухвалою Київського районного суду м. Донецька скарга ОСОБА_1 на неправомірні дії ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області задоволено, встановлено, що Відділом державної виконавчої служби Селидівського МУЮ у Донецькій області неналежним чином виконувалось судове рішення від 19.05.1993 року Київського районного суду м. Донецька щодо стягнення на користь позивача грошових коштів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що достатніх доказів для підтвердження того факту, що позивач звертаючись до Київського районного суду м. Донецька з відповідною заявою (скаргою) до ВДВС Селидівського МУЮ у Донецькій області, скористався послугами фахівця в галузі права, сплативши за його послуги суму коштів у розмірі 6 608,00 грн., позивачем не надано, а надані довідка та квитанція до касового ордеру не приймаються до уваги судом, оскільки його скарга була задоволена 16.03.2012 року, а подані документи датовані 05.04.2012 року та 18.05.2013 року, тобто гроші були сплачені після розгляду скарги.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 16.03.2012 року задоволено скаргу позивача, а тому відновлення його порушеного права є достатньою компенсацією завдання позивачу шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Селидівського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення судових витрат та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя