Провадження №22-ц/784/1663/16
Справа номер 490/2474/14-ц
Провадження номер 22-ц/784/1663/16 Суддя суду 1-ї інстанції - Батченко О.В.
Категорія 5 Доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю:

представника позивачів - ОСОБА_3,

представника відповідача Прокуратури Миколаївської області - Кадєєвої А.В.,

представника відповідача УМВС України в Миколаївській області - Руснакової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 01 березня 2016 року

за позовом

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Прокуратури Миколаївської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_10 про визнання права власності та зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивачі пред'явили зазначений позов, який обґрунтували наступним.

13 лютого 2009 року в рамках кримінального провадження за місцем проживання ОСОБА_9 було проведено обшук, під час якого зокрема було виявлено та вилучено матеріальні цінності у сумі 4 700 доларів США, які за твердженням ОСОБА_7 належать йому та у сумі 10 700 грн., які за твердженням ОСОБА_8 належать їй.

Позивачі зазначали, що за результатами розгляду кримінальної справи, ОСОБА_9 було засуджено до позбавлення волі із конфіскацією майна, що є його власністю.

Посилаючись на те, що під час розгляду кримінальної справи не було вирішено питання про повернення їм їх коштів, позивачі просили на підставі ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» визнати ОСОБА_7 власником грошових коштів у сумі 4 700 доларів США, а ОСОБА_11 - власницею грошових коштів у сумі 10 700 грн., зняти арешт з зазначених коштів та зобов'язати УМВС України в Миколаївській області повернути зазначені кошти.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовлено.

Позивачі через свого представника подали на рішення апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення їх позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.ст.391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пункти 1, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз'яснюють, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Таку ж правову позицію було висловлено у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі №6-26цс13, в якій зазначено, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна.

З матеріалів справи вбачається, що під час досудового слідства у кримінальній справі за обвинуваченням відповідача ОСОБА_9 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.15, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, старшим слідчим Слідчого управління УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_10 13 лютого 2009 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 було виявлено та вилучено газетний згорток з грошима у сумі 4700 доларів США та 10 700 грн.

Постановою вказаного слідчого від 01 березня 2009 року накладено арешт на вклади, цінності та інше майно ОСОБА_9

Згідно з протоколом про накладення арешту на майно від 01 березня 2009 року слідчий наклав арешт на майно, що було вилучено у ОСОБА_9 під час обшуку 13.02.2009 р., в тому числі на грошові кошти у сумі 4700 доларів США та 10 700 грн. Зазначені кошти були передані для зберігання до Слідчого управління УМВС України у Миколаївській області до вирішення справи по суті.

08 травня 2009 року грошові кошти у валюті гривня прийняті на зберігання на депозитний рахунок УМВС України у Миколаївській області, а грошові кошти у іноземній валюті перебувають на зберіганні у спеціальному сейфі для зберігання речових доказів Слідчого управління УМВС України у Миколаївській області.

Відповідно до вироку Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 березня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 11 червня 2013 року ОСОБА_9 призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Виконавчий лист щодо примусового виконання вироку стосовно конфіскації майна у листопаді 2013 року надіслано судом для виконання до Відділу державної виконавчої служби Березнегуватського районного управління юстиції.

З виписки ПАТ КБ «Приватбанк» по рахунку ОСОБА_7 за період з 20.08.2008 р. по 19.02.2009 р. випливає, що вказаний позивач як фізична особа-підприємець у зазначеному банку мав рахунок, по якому здійснювався рух коштів на суму 42 606 грн.

Позивач ОСОБА_8 згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 20 лютого 2001 року серії НОМЕР_1 є власником земельної ділянки площею 5,37 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Снігурівської міської ради Снігурівського району Миколаївської області.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є правильним. Він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні.

З наявних у справі доказів не вбачається належності спірного майна позивачам.

А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: