АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4591/16 Справа № 205/8842/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Каратаєвої Л.О., Кочкової Н.О.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позову посилалась на те, що у шлюбі сторін 01 серпня 2010 року народилася донька, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з 11 грудня 2015 року, спільне господарство не ведеться, відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову, тобто з 18 грудня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2 500 грн. щомісячно, починаючи із 01 квітня 2016 року. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неповне зясування судом фактичних обставин справи, та неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який 16 лютого 2010 року зареєстровано Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 73.

У шлюбі 01 серпня 2010 року народилася донька ОСОБА_4.

Позивач, починаючи із 11 грудня 2015 року, проживає окремо від відповідача разом зі своєю малолітньою донькою, займається її вихованням та утриманням.

При ухваленні рішення суд посилався на приписи ст. 180, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України, та виходив із того, що достатніх доказів участі відповідача в утриманні його неповнолітньої доньки не надано.

Судом не було прийнято до уваги посилання відповідача на те, що він надавав особисто позивачці кошти на утримання доньки, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України відповідач не надав суду доказів, які б підтвердили факт отримання позивачем цих коштів, а представник позивача у судовому засіданні факт отримання позивачем будь-яких коштів від відповідача заперечував.

Також, суд не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що ним укладено договір медичного страхування доньки, як на підставу того, що він не уникав матеріального утримання доньки в період роздільного проживання з позивачем та донькою, оскільки спільне проживання сторони припинили 11 грудня 2015 року, а вказаний договір укладено ще 07 грудня 2015 року, а також суд критично поставився до тверджень відповідача про зняття позивачем із належного відповідачу карткового рахунку 18 січня 2016 року та 21 січня 2016 року грошових коштів у загальному розмірі 5 000 грн., оскільки суду не надано доказів, які б достовірно підтверджували, що такі кошти були зняті саме позивачкою, тоді як її представник у судовому засіданні заперечувала проти даного факту.

Отже, врахувавши зазначені вимоги закону, оцінюючи докази у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини саме в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18 грудня 2015 року.

Не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції доводи про те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам у справі та зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 181 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається із матеріалів справи, у суді першої інстанції представники сторін не заперечували того факту, що відповідач має постійне місце роботи та постійний дохід, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України ця обставина є встановленою. Цю обставину представники сторін не заперечували і у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин, наявні підстави для висновку про те, що аліменти необхідно стягувати у частці від доходу відповідача, оскільки це не суперечить вимогам ст. 181 СК України, і немає підстав для застосування положення ст.184 СК України, яка передбачає стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у разі нерегулярного доходу платника.

Наявні в матеріалах справи документи щодо витрат відповідача на утримання дитини, повинні бути враховані при виконанні рішення суду про стягнення аліментів, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», починаючи із 18 грудня 2015 року, із врахуванням розміру доходів відповідача за цей період.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду щодо визначення розміру аліментів у частковому співвідношенні до доходу відповідача, періоду їх стягнення, а із матеріалів справи вбачається, що відсутні підстави для зміни судового рішення, передбачені ст. 309 ЦПК України.

Оскільки відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід, то відсутні підстави для стягнення із нього аліментів саме у розмірі 2 500 грн. щомісячно.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував всі істотні обставини - стан здоровя та матеріальне становище сторін, відповідно до вимог ст. 182 СК України, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: