Справа № 200/9439/16-ц
Провадження №2/200/3094/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15.04.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №40/155-5, відповідно до якого відповідачка отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 45500,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних. У порушення умов договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 18.02.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 80098,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 2140519,33 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 34291,66 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 916400,34 грн., заборгованість за відсотками 31089,15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 563580,36 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 18232,69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 487244,97 грн., штраф за порушення умов кредитного договору 6484,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 173293,66 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у 2140519,33 грн. та понесені судові витрати у справі у розмірі 32107,78 грн.

В судове засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги та просив розглянути справу у його відсутність і у випадку неявки відповідача в судове засідання розглянути справу в заочному порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі посилаючись на їх необґрунтованість та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі застосувавши строк позовної давності, в дане судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 15.04.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №40/155-5, відповідно до якого відповідачка отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 45500,00 доларів США зі сплатою 12,00 % річних.

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Позичальник зобовязався в період з 14.05.2005 року по 14.04.2010 рік щомісяця повертати рівними частинами тіло кредиту в сумі 45500,00 доларів США згідно графіку погашення суми основної заборгованості та сплачувати відсотки.

Згідно п.1.2 Кредитного договору, кредит надавався для придбання нерухомого майна , а саме ? частину нежитлового приміщення VII підвалу літ.А-4, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Демократична, буд.70, згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 2005 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Пунктом 1.3. Кредитного договору встановлено, що в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення Кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор в день укладення кредитного договору укладає з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 іпотечний договір, за умовами якого, згідно з п.п. 1.2., 1.3., 1.3.1. Кредитного договору, надається кредит, вартістю предмету іпотеки за погодженням сторін 482300,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом встановлено, що якості забезпечення виконання своїх зобовязань щодо погашення Кредиту, 15.04.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК»), ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір №196, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1-310, відповідно до якого Позичальники передали Кредитору в іпотеку в якості забезпечення виконання своїх зобовязань за Кредитним договором №40/156-5 від 15.04.2005 року та Кредитним договором №40/155-5 від 15.04.2005 року нежитлове приміщення VІІ підвалу літ. А-4, загальною площею 235 кв. м., що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Демократична, буд. 70.

Позивач взяті на себе зобовязання за кредитним договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Згідно ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

28 серпня 2008 року державним виконавцем Заводського ВДВС Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №8786595) про примусове стягнення заборгованості за Договором іпотеки №196 від 15.04.2005 року в розмірі 99436,40 доларів США та 1700,00 грн. з боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь стягувача ДОФ «Укрсоцбанк».

Виконавчим документом, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, був виконавчий напис №41 виданий 10.01.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_6

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

10 лютого 2010 року старшим державним виконавцем Потаповою К.І. на підставі заяви Позивача про згоду залишити за собою непродане нерухоме майно в рахунок погашення заборгованості за іпотечним договором №196 від 15.04.2005 року, на яке звертається стягнення, було винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, а саме: передати в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, стягувачу АКБ «Укрсоцбанк» м. Дніпропетровськ, вул.Мечнікова, 11. Нежитлове приміщення УІІ підвалу літ. А-4, загальною площею 339,3 м. кв., м. Запоріжжя вул. Демократична, буд.70, на загальну суму 896 114 (Вісімсот девяносто шість тисяч сто чотирнадцять) грн. без ПДВ, що належить боржникам ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

11.02.2010 року в звязку з передачею майна в рахунок погашення боргу старшим державним виконавцем Потаповою К.І. також було винесено постанову про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу.

Таким чином, виходячи з наведеного та відповідно до ст. 36, 37, 49 Закону України «Про іпотеку» у звязку з прийняттям Позивачем предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за іпотечним договором №196 від 15.04.2005 року основне зобовязання відповідача за іпотечним договором було виконано 10 лютого 2010 року шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі п. 5.6. Іпотечного договору).

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

А тому, вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості за кредитом 34 291,66 доларів США та заборгованості за відсотками 21 089,15 доларів США є безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Позивачем не надано суду розрахунку пені з урахуванням величини облікової ставки НБУ яка в свою чергу є змінною, а тому потребує детального розрахунку по кожному періоду.

Сума штрафу яка зазначена в розрахунку не відповідає вимогам п. 4.3. Кредитного договору, а також відсутній детальний її розрахунок, що унеможливлює її перевірку на відповідність умовам кредитного договору.

Крім того, відповідно до умов кредитного договору від 15.04.2005 року сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 14.04.2010 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, про що зазначено в п. 1.1. кредитного Договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання Відповідачем окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Та у відповідності до ст..253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтями 257,258 ЦК України визначено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 4.5. Договору кредиту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.8., 3.3.9. цього Договору, протягом більше, ніж 60 (Шістдесят) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

У звязку з тим, що відповідач протягом більше ніж шістдесят календарних днів не погасив простроченої заборгованості по сплаті першого платежу по кредиту строк сплати якого згідно з графіком платежів, зазначеному в п. 1.1.Договору кредиту встановлений 14 травня 2005 року то в силу п. 4.5 Договору кредиту строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно відповідач зобовязаний був погасити Кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) протягом одного робочого дня наступного за днем закінчення шестидесятиденного терміну з дня порушення відповідачем зобовязання.

Таким чином днем остаточного погашення Позичальником всієї суми кредиту, відсотків за користування кредитом та нарахованих штрафних санкцій за договором є 16 липня 2005 року.

В зазначений строк (16 липня 2005 р.) відповідач суми кредиту, відсотки за користування кредитом та штрафні санкції за договором кредиту не сплатив чим порушив права позивача за договором кредиту.

Про відсутність платежу в зазначений п. 4.5. Договору кредиту строк (16 липня 2005 року) з наступного дня (17 липня 2005 року) позивачу стало відомо про порушення його права, у звязку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту свого права.

Враховуючи, що зобов'язання яке забезпечувалось іпотекою фактично виконане 10 лютого 2010 року, а позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості 18 травня 2016 року, суд приходить до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа N 6-20цс14).

Згідно розяснень які викладені в ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.01.13 року № 10-70/0/4-13, п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити Публічному акціонерному товариству «УКРСОЦБАНК» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева