Справа № 219/9800/16-ц
Провадження № 2/219/4507/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2016

27 грудня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Фролової Н.М., при секретарі Шкурат К.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Завод по обробці кольорових металів" про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, та остаточно просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Завод по обробці кольорових металів» гроші в сумі 15 000 тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми. Позовна зава мотивована тим, що позивач працював плавильником у відповідача. 17.10.1995 року під час праці у відповідача з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві внаслідок якого позивачу було травмоване праве око. Відповідачем за результатами розслідування нещасного випадку був складений акт форми Н-1 та акт форми Н-5 від 18.10.1995 року. Висновком МСЕК позивачу спочатку в 1995 році встановлено 25% втрати стійкої працездатності, а потім 16.07.2008 року підтверджено безстроково встановлення 25% стійкої втрати професійної працездатності. У звязку із трудовим каліцтвом, яке позивач зазнав під час роботи на підприємстві у відповідача, це підтверджується актом розслідування нещасного випадку, в нього погіршилося здоровя. що призвело до порушення його особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки позивач втратив 25% своєї працездатності. У звязку із травмою він не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені і його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями, а також були порушені його плани на подальше життя, через що в нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, через незабезпечення умов праці позивач втратив 25% своєї працездатності та вимушений з цим жити. Це підтверджується висновком МСЕК та актом розслідування нещасного випадку. Та враховуючи той факт, що втрата здоровя позивача є для нього незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі страждання, факт спричинення йому моральної шкоди наявний.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, прос час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи є заява від позивача, в якій останній просить розглядати справу у його відсутність, за участю представника.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з наведених в ньому підстав, просив його задовольнити, при цьому зауважив, що в позові помилково зазначена дата встановлення первинної втрати працездатності.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав в повному обсязі з підстав викладених у письмових заперечення, в яких, зокрема зазначено, що нещасний випадок з позивачем стався 17.10.1995 р., порівняно з 1995 р. у нього не змінилися ні стан здоровя, ні ступінь втрати професійної працездатності, після травми продовжував працювати за тією ж самою професією до 31.05.2007 р. (до виходу на пенсію). Виробнича травма фактично не вплинула на життєдіяльність позивача. Крім того, зазначено, що позивач не вказує в чому конкретно полягає моральна шкода, які нові обставини виникли, як вони вплинули на його здоровя та чим це підтверджується. Вважають, що подання позову повязане не з моральною шкодою, а з метою покращення фінансового становища за рахунок підприємства. Підприємство наразі перебуває у критичному фінансово-економічному становищі. Вважають, що заявлений розмір шкоди не відповідає законодавству, відповідно до п.11 розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 р. №472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодження здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, в редакції станом на дату нещасного випадку, розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. При цьому, до розрахунку треба брати мінімальний розмір заробітної плати, що діяв на час виникнення права на відшкодування шкоди, а не на час подання позову з пропуском встановленої законодавством позовної давності, тому з урахування мінімальної заробітної плати станом на 17.10.1995 р. складав 20000 крб., що в перерахунку складає 0,2 грн. Відповідно до законодавства, що діяло на час нещасного випадку, максимальний розмір моральної шкоди не може перевищувати 20000 х 200 = 4 000 000 крб. або 40,00 грн. Згідно статті 440-1 ОСОБА_4 кодексу від 18.07.1963р., на яку посилається позивач, розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати (20000 х 5 = 1,00 грн.). Крім того, зазначають, що відповідно до положень ст.233 КЗпП України позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, що є підставою для відмови в позові.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач з відповідачем перебував у трудових відносинах з 26.08.1987 року по 31.05.2007 року, що підтверджується записами у його трудовій книжці (а.с.13-16).

Як вбачається з Акту №6 про нещасний випадок від 18.10.1995 р., в цеху №1 Заводу по обробці кольорових металів 17.10.1995 р. плавильник ОСОБА_3 під час прийняття зміни на міксері №3, вирішив впевнитися в тому, що литникова система не пропускає метал. Для цього він припідняв міксер, щоб метал не вийшов з розливочної коробки і за допомогою щупа перевірив відсутність металу. Після перевірки за допомогою пристосування вирішив впевнитися, нахилився до трубки і в цей час залишок гарячого металу випав та травмував праве око. (а.с.36-37).

Як вбачається з копії виписки акту огляду МСЕК ОСОБА_3 04.03.1996 року було вперше встановлено 20% втрати професійної працездатності у звязку трудовим каліцтвом, із наступною датою огляду 04.03.1998 року (а.с.29).

Згідно з копії довідки МСЕК 047878 ОСОБА_3 23.03.1998 року при переогляді було встановлено 20% втрати професійної працездатності з 04.03.1998 р. у звязку трудовим каліцтвом 17.10.95 р., із наступною датою переогляду 23.03.2000 року (а.с.30).

Згідно з копією виписки з акту огляду у МСЕК 016492 ОСОБА_3 03.04.2000 року при переогляді було встановлено 20% втрати професійної працездатності з 23.03.200 р. у звязку з виробничою травмою 17.10.1995 р., із наступною датою переогляду 03.04.2002 року (а.с.31).

Згідно з копією виписки з акту огляду у МСЕК 087983 ОСОБА_3 22.05.2002 року при переогляді було встановлено 20% втрати професійної працездатності з 03.04.2002 р. у звязку з виробничою травмою 17.10.1995 р. із наступною датою переогляду 22.05.2004 року (а.с.32).

Згідно з копією виписки з акту огляду у МСЕК 092450 ОСОБА_3 23.06.2004 року при переогляді було встановлено 20% втрати професійної працездатності у звязку виробничою травмою 17.10.1995 р., із наступною датою переогляду 23.06.2006 року (а.с.33).

Згідно з копією виписки з акту огляду МСЕК 006275 ОСОБА_3 05.07.2006 року при переогляді було встановлено 25% втрати професійної працездатності у звязку трудовим каліцтвом, із наступною датою огляду 05.07.2008 року. При цьому він потребував медикаментозного лікування на правому оці за наслідками виробничої травми 17.10.1995 р. (а.с.34).

Згідно з копією виписки з акту МСЕК 007464 ОСОБА_3 16.07.2008 року при переогляді було встановлено 25% втрати професійної працездатності з 05.07.2008 р. безстроково у звязку з травмою на виробництві 17.10.1995 р. правого ока. При цьому він потребував медичного лікування на правому оці за насідками виробничої травми 17.10.1995 р. (а.с.35).

Як вбачається з медичної картки ОСОБА_3, яка оглянута в судовому засідання позивач після отримання виробничої травми періодично звертався за лікуванням ока (а.с.91-102).

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Зазначені розяснення викладені у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до розяснень, які містяться в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Положення про те, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди, підтверджується, зокрема, правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 квітня 2012 року у справі №6-26цс12.

Таким чином, при вирішенні спору суд керуються законодавчими актами, які діяли на момент виникнення у позивача-потерпілого права на відшкодування шкоди дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності вперше, тобто станом на 9 лютого 1996 року. Тому необґрунтованими є посилання відповідача на необхідність застосування законодавчих актів на момент настання нещасного випадку 17.10.1995 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю Української РСР (станом на 9 лютого 1996 року) забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 Кодексу законів про працю Української РСР (станом на 9 лютого 1996 року) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відповідно до законодавства відшкодувати працівникові шкоду, заподіяну йому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків.

Однак, у відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону праці» (станом на 9 лютого 1996 року) відшкодуванням моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч.1 ст.6 ОСОБА_4 кодексу Української РСР (станом на 9 лютого 1996 року) захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом, зокрема, компенсації моральної шкоди.

Згідно зі ст.440-1 ОСОБА_4 кодексу Української РСР (станом на 9 лютого 1996 року) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше пяти мінімальних розмірів заробітної плати.

ОСОБА_4 кодексу Української РСР та Закону України «Про охорону праці», в редакції станом на 9 лютого 1996 року, свідчать про наявність законодавчої бази, яка би давала право потерпілому на звернення з відповідним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Оскільки відповідно до пункту 38 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472 (далі - Правила) у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, то при визначенні розміру моральної шкоди необхідно виходити із дати встановлення позивачу рішенням МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а саме з 9 лютого 1996 року.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно враховувати, що розмір відшкодування моральної шкоди необхідно визначати на підставі пункту 11 Правил (в редакції, яка діяла на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди), згідно з яким розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII мінімальна заробітна плата станом на 01 грудня 2016 року складає 1600,00 грн.

Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин.

Як встановлено судом, ушкодженням здоровя під час виконання трудових обовязків внаслідок виробничої травми 17 жовтня 1995 року, було травмоване праве око, позивачеві спричинено моральну шкоду.

Суд враховує обставини нещасного випадку виробничого характеру, характер ушкоджень, які отримав позивач, глибину та тривалість моральних і фізичних страждань позивача, який повинен проходити медикаментозне лікування, докладати додаткові зусилля для організації свого життя, наслідки травми, що значно впливають на якість життя, встановлення згодом втрати працездатності безстроково, що свідчить про неможливість відновлення працездатності. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні обставини та докази у справі в їх сукупності, виходячи з вказаних норм законодавства, суд оцінює завдану моральну шкоду позивачеві в розмірі 8000 грн. і приходить до висновку про часткове задоволенню позову.

Позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки відповідно до ст. 83 ЦК Української РСР 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних відносин, позовна давність не поширюється на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав (п. 16 постанови ПВСУ від 31 березня 1995 року № 4).

Враховуючи викладене суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки вони суперечать встановленим у судовому засіданні обставинам у справі та вимогам чинного законодавства і не спростовують доводів позивача.

Враховуючи положення ч.3 ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 88, 214, 215-218ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Завод по обробці кольорових металів" (Код ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1) 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми.

В задоволенні вимоги про стягнення 7000 грн. моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми, - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Завод по обробці кольорових металів" (Код ) на користь держави 734 (сімсот тридцять) грн. 93 коп. судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М.Фролова