У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Самбірської міської ради Львівської області, Управління Держгеокадастру у Самбірському районі Львівської області про усунення перешкод та визнання недійсними заяви, правовстановлюючих документів та рішень міської ради, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що влітку 2015 року стався конфлікт з власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 щодо користування позивачем земельною ділянкою − спільним проходом.

Просив усунути перешкоди у користуванні входом до його будинку та визнати недійсними правовстановлюючі документи, а саме: нотаріально завірену заяву до управління Держкомзему в м. Самборі Львівської області ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про поділ земельної ділянки на дві окремі ділянки; належний ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29 липня 2011 року та належний ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 29 липня 2011 року; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3; рішення сесії Самбірської міської ради Львівської області від 25 липня 2005 року № 90, що стало підставою для видачі цього державного акта; рішення виконкому від 28 січня 2010 року № 30 і від 15 червня 2010 року № 212 «Про виділ частини будинку в окреме будинковолодіння»; свідоцтва про право власності на нерухоме майно видані 14 травня 2010 року ОСОБА_4 та 29 липня 2010 року - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з реєстраційним посвідченням від 08 серпня 2000 року ОСОБА_4 належала квартира № 3 у житловому будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Самбірською державною нотаріальною конторою Львівської області від 28 липня 2000 року за реєстром № 2-1006 (а. с. 15).

Рішенням Самбірської міської ради Львівської області від 25 липня 2005 року № 90 передано безоплатно у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності земельну ділянку площею 862 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1. Видано 15 вересня 2010 року державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії НОМЕР_3 із зазначенням співвласників земельної ділянки.

На підставі заяви ОСОБА_4 про виділення квартири № 3 у житловому будинку по АДРЕСА_1 в окреме будинковолодіння рішенням Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 28 січня 2010 року № 30 дозволено виділити квартиру № 3 загальною площею 63,1 кв. м, власником якої є ОСОБА_4, із складу будинковолодіння по АДРЕСА_1 в окреме будинковолодіння № 8-б по вул. Окружній; за іншою частиною будинку, власниками якого є ОСОБА_5 (квартира № 1) та ОСОБА_6 (квартира № 2), залишено АДРЕСА_1 і зазначено вважати дану частину будинку як окреме будинковолодіння, співвласниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 13).

На підставі вищенаведених документів ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 травня 2010 року на будинок по АДРЕСА_2 (а. с. 17).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 липня 2010 року № 26859723 та довідки Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації від 07 вересня 2015 року № 1073, будинок по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 1/2 частини кожній (а. с. 20, 21).

Відповідно до спільної заяви до управління Держкомзему у м. Самборі Львівської області від 23 вересня 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили поділити загальну земельну ділянку площею 0,0862 га, що належить їм згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 15 вересня 2010 року на дві окремі ділянки: площею 0,0567 га просили закріпити за ОСОБА_5 І ОСОБА_6, площею 0,0295 га - за ОСОБА_4 (а. с. 23).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 29 липня 2011 року ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0,0567 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а. с. 46).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 29 липня 2011 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0295 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а. с. 26).

29 червня 2014 року ОСОБА_6 померла (а. с. 54).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В абз. 2 п. 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи позивача про наявність перешкод щодо забору води з колодязя, який знаходиться на ділянці, що належить ОСОБА_5, та відсутність можливості під'їзду до будинку позивача спростовуються матеріалами справи, оскільки з державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_4, а саме з розділу «опис меж» земельної ділянки вбачається, що від точки «Б» до «В» знаходяться землі загального користування (заїзд), що свідчить про наявність вільного та безперешкодного доступу до майна позивача (а. с. 26).

Із ситуаційного плану розташування земельних ділянок біля будинків сторін наявний проїзд шириною орієнтовно 6 м, через який позивач вільно та безперешкодно потрапляє до своєї квартири та на свою земельну ділянку.

Належних та допустимих доказів про перешкоди позивачу у користування нерухомим майном матеріали справи не містять.

Крім того, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_4 у поновленні строку позовної давності та задовольнив заяву відповідача про застосування такого строку.

Суди обґрунтовано відмовили у позові. Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М., Євтушенко О.І., Завгородня І.М.