Справа № 487/6052/16-ц
Провадження № 2/487/2865/16
РІШЕННЯ

Іменем України

27.12.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі - Шевиряєвій К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 11.06.2016 року та за договором поруки від 11.06.2016 року з позичальника ОСОБА_2 у розмірі 3375000 грн., з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 в солідарному порядку у розмірі 300000 грн.

В позові позивач зазначив, що 11.06.2016 року ним надана позика ОСОБА_2 у сумі 3375000 грн., що еквівалентно 135000 доларів США, з терміном повернення 11.07.2016 року про що складена розписка. З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 договору позики, 11.06.2016 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого останнім зобов'язався відповідати перед ним за виконання зобов'язань ОСОБА_2 у розмірі 300000 грн. Проте, відповідачі належним чином свої зобов'язання не виконують, сума позики до теперішнього часу не повернута та ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені обставини, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити з посиланням на те, що ОСОБА_2 взагалі незнайомий з позивачем та ОСОБА_4, ніколи не позичав у ОСОБА_1 грошові кошти та не складав розписку про отримання грошових коштів та в розписки наданої до суду не його підпис та номер паспорту, при цьому з вказаної розписки не зрозуміло в якій валюті надавалась позика.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, надав до суду заяву, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_7, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, 11.06.2016 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, оформлений розпискою, за яким передав відповідачу 3375000 грн., що еквівалентно 135000 доларів США.

Вказані обставини щодо оформлення розписки та передачі позивачем відповідачу ОСОБА_2 грошових коштів в його присутності, про що також свідчить його підпис в розписці, підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, який зазначив, що йому відомо, що гроші до теперішнього часу не повернути та ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх зобов'язань.

Крім того, з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 договору позики, 11.06.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно якого останній зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором позики від 11.06.2016 року у розмірі 300000 грн.

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13.

Відповідно до оригіналу письмового договору позики, який був оглянутий в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 отримав зазначену в розписці грошову суму та зобов'язався повернути її у строк до 11.07.2016 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник забов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі …, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченому договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідає перед кредитором як солідарні боржники.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовна заява підлягає задоволенню та з позичальникаОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики у розмірі 3375000 грн., та з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 в солідарному порядку борг у розмірі 300000 грн.

Суд оцінює критично заперечення представника відповідача щодо не укладання між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розписки та не отримання ним грошових коштів, оскільки нею не надано жодного належного та допустимого доказу в підтвердження своїх заперечень, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань, а відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору з ОСОБА_2 у розмірі 6579,95 грн. та ОСОБА_3 у розмірі 310,05 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 3375000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 300000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6579,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 310,05 грн.

Рішення набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк та у порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина