У Х В А Л А

29 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Комакс», товариство з обмеженою відповідальністю «Готель «Умань», ОСОБА_7, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 495 кв.м, що розташована по АДРЕСА_2; магазин загальною площею 91,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3; автомобіль марки «Lexus RX 270», 2013 року випуску; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S 350», 2011 року випуску; грошові кошти, отримані за договорами позики від 2 вересня 2007 року у розмірі 175 000 доларів США та від 6 квітня 2009 року у розмірі 325 000 доларів США, що станом на 18 січня 2016 року еквівалентно 12 191 480 грн 49 коп. Здійснено відповідний розподіл спільного майна, визнавши за кожним із подружжя по 1/2 права власності на зазначене майно. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу, в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 Визнано спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: нежитлове приміщення (офіс) по АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 495 кв.м, що розташована по АДРЕСА_2; автомобіль марки «Lexus RX 270», 2013 року випуску. Здійснено відповідний розподіл спільного майна, визнано за кожним із подружжя по 1/2 права власності на зазначене майно. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 листопада 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень касаційної та апеляційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 60, 61, 70, 97 СК України, статті 5 ЦК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня, 6 та 13 лютого, 21 серпня 2013 року, 26 листопада, 3 грудня 2014 року та постанову Верховного Суду України від 3 червня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, апеляційний суд не включаючи до об'єктів спільного майна подружжя частину спірного майна, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції виходив з того, що магазин, загальною площею 91,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3, не може бути предметом поділу, оскільки є самочинним будівництвом; автомобіль марки «MERCEDES-BENZ S 350», 2011 року випуску, також не підлягає поділу, оскільки був відчужений позивачкою до виникнення спору щодо його поділу; а правовий режим грошових коштів (отримані за договорами позики від 2 вересня 2007 року у розмірі 175 000 доларів США та від 6 квітня 2009 року у розмірі 325 000 доларів США) врегульовано сторонами в шлюбному договорі.

Разом з тим у справах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня, 13 лютого 2013 року в яких надані заявником для порівняння, суди на підставі наданих доказів у справі виходили з того, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року прийнята у справі про визнання права власності на майно та виключення майна з під арешту і визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Отже, у справах наявні різні підстави позову, зміст позовних вимог та наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надані заявником ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого, 21 серпня 2013 року, 26 листопада 2014 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

Висновки зроблені судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечать висновкам, зробленим Верховним Судом України у постанові від 3 червня 2015 року, на яку посилається заявник.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Комакс», товариство з обмеженою відповідальністю «Готель «Умань», ОСОБА_7, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко