АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/2814/16-ц Головуючий суддя І інстанції Шишкін О. В.
Провадження № 22-ц/790/4707/16 Суддя доповідач Трішкова І.Ю.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про приватну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: - Котелевець А.В., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання тимчасово відсутнім з поважних причин, включення до складу осіб, що володіють майном на праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИЛА:
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати його тимчасово відсутнім в квартирі АДРЕСА_1 з поважних причин в період з 29.01.2005 року по 27.01.2007 року та включити його до складу власників вказаної квартири, посилаючись на те, що він є рідним сином ОСОБА_3 .. Відповідно до службового ордеру №633 від 01 липня 1987 року позивач разом з батьками ще неповнолітнім був вселений у спірну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . У 1994 році позивач поступив на навчання до Харківського військового університету і після навчання у Харківському військовому університеті для проходження військової служби змушений був тимчасово знятися з реєстрації 30.06.1999 року.

В подальшому після закінчення навчання у Харківському військовому університеті позивач тимчасово знявся з реєстрації 30.06.1999 року для проходження військової надстрокової служби в Збройних Силах України і перебував на військовій надстроковій службі в Жовківському гарнізоні з 29.07.1999 року по 22.08.2003 рік, проживав у гуртожитку і житловою площею не забезпечувався, далі позивач був переведений на проходження військової надстрокової служби до Київської області, Переяслав - Хмельницький район, с.Дівічки-1 у військову частину пп- НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і знову був заселений до тимчасового житла - гуртожитку. Позивач був звільнений у запас 26.12.2006 року та знятий з тимчасової реєстрації у гуртожитку.

27 січня 2006 року ОСОБА_2 зареєструвався за постійним місцем проживання і реєстрації у спірній квартирі. Тому позивач вважає, що був тимчасово відсутнім за постійним місцем проживання у спірній квартирі з поважних причин.

Крім того, позивачем подано заяву про поновлення строку позовної давності у зв`язку із тим, що він дізнався про порушення свого права 20.05.2015 року, коли відповідачем йому були надані відповідні документи. Раніше про порушення його права позивач не міг дізнатись, оскільки навчався та перебував на військовій службі у іншій області, доступу до документів не мав.

Представник відповідачів ОСОБА_3 проти позову заперечував, просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивачу стало відомо про оформлення відповідачами права власності на квартиру 23.01.2007 року, при реєстрації місця проживання у квартирі, яка неможлива без згоди інших мешканців.

Відповідач ОСОБА_1 пояснила, що позивач у спірній квартирі не проживав, додому не з являвся, тому квартиру було приватизовано без його участі. При приватизації квартири всі власники були присутні, позивач був зареєстрований у спірній квартирі після проходження військової служби з письмової згоди ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Під час проходження служби позивач не підтримував родинні зв`язки, додому не приїжджав.

Відповідач ОСОБА_4 , яка була допитана в якості свідка, ОСОБА_4 пояснила суду про те, що вона звернулась до брата, позивача, із проханням допомогти із продажем її частини квартири, для чого передала копії документів про право власності на квартиру, із яких відповідач і дізнався про оформлення права власності на квартиру без його участі. При оформленні права власності на квартиру позивач присутній не був та не повідомлявся про це.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 травня 2016 року позовні вимоги задоволені повністю.

ОСОБА_2 поновлено строк звернення до суду за захистом своїх прав про визнання тимчасово відсутнім з поважних причин, включення до складу осіб, що володіють майном на праві спільної сумісної власності.

ОСОБА_2 визнаний тимчасово відсутнім в квартирі АДРЕСА_1 з поважних причин, а саме у зв`язку з військовою надстроковою службою в Збройних Силах України в період з 29 січня 2005 року по 27 січня 2007 року.

ОСОБА_2 включений до складу осіб, що володіють квартирою АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності.

З ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1102,40 грн. в рівних частках по 367,50 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права; висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 01.06.1987 року ОСОБА_6 було видано службовий ордер № 633 на право зайняття 3-кімнатної квартири АДРЕСА_1 для проживання сім`ї з 6 осіб, ім`я позивача мається у довідці про склад сім`ї. ОСОБА_2 по досягненню 16 років був зареєстрований за вказаною адресою.

З 30.08.94 року по 25.06.99 рік ОСОБА_2 проходив навчання у Харківському військовому університеті і проживав в гуртожитку університету.

В подальшому після закінчення навчання у Харківському військовому університеті позивач тимчасово знявся з реєстрації 30.06.1999 року для проходження військової надстрокової служби в Збройних Силах України і перебував на військовій надстроковій службі в Жовківському гарнізоні з 29.07.1999 року по 22.08.2003 рік, проживав у гуртожитку і житловою площею не забезпечувався, далі позивач був переведений на проходження військової надстрокової служби до Київської області, Переяслав - Хмельницький район, с.Дівічки-1 у військову частину пп- НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і знову був заселений до тимчасового житла - гуртожитку. Позивач був звільнений у запас 26.12.2006 року та знятий з тимчасової реєстрації у гуртожитку.

27 січня 2006 року ОСОБА_2 зареєструвався за постійним місцем проживання і реєстрації у спірній квартирі. Тому позивач вважає, що був тимчасово відсутнім за постійним місцем проживання у спірній квартирі з поважних причин.

25.04.2006 року виконавчим комітетом Харківської міської ради видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що нормами цивільного законодавства передбачено збереження права користування жилими приміщеннями у разі тимчасової відсутності за місцем проживання з поважних причин.

Щодо включення позивача до складу осіб, що володіють квартирою, то суд не послався на жодну норму закону, яка передбачає такий спосіб захисту права сторони у справі.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком суду, оскільки суд ухвалив дане рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Крім того, в статті зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Чинним законодавством не передбачений такий спосіб захисту як включення до складу власників.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, ОСОБА_2 фактично оскаржує свідоцтво про право власності на житло, яке було видане відповідачам у зв`язку з приватизацією спірної квартири. Але вказане свідоцтво позивачем не оскаржено, є дійсним, тому підстав для внесення будь-яких змін до вказаного свідоцтва не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пунктом 1 частини 3 статті 71 ЖК України передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.1985 року /зі змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Зазначені положення законодавства застосовуються при захисті порушеного житлового права особи. Встановлення поважності причин відсутності за місцем проживання є похідним від основних вимог.

Оскільки основні позовні вимоги - включення до складу власників, не грунтуються на вимогах законодавства, а тому не підлягають задоволенню, тому і вимоги про визнання причин відсутності за місцем проживання з поважних причин не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

З урахуванням заявлених позовних вимог судова колегія вважає за доцільне ухвалити рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 травня 2016 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: