У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Іваненко Ю.Г., СитнікО.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визначення часток у спільній сумісній власності та поділ земельної ділянки в натурі між співвласниками квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками 24/100 часток кожен квартири АДРЕСА_1, однак не можуть дійти згоди щодо володіння та користування присадибною земельною ділянкою з іншим її співвласником - відповідачем ОСОБА_8, а також з колишнім та нинішніми співвласниками квартири відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Останнім двом належить на праві приватної спільної часткової власності, відповідно 42/100 та 10/100 частки вищевказаної квартири. Позивачі просили визначити, що кожному з них належить по 24/100 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, площею 0,0448 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; припинити їх та ОСОБА_8 право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку, визнавши за ними, як співвласниками часток квартири в житловому будинку, право приватної спільної часткової власності, по 24/100 частки за кожним, на земельну ділянку площею 0,0448 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, виданий 21 липня 2010 року; поділити вказану земельну ділянку в натурі між співвласниками квартири АДРЕСА_1, виділивши їм в натурі земельну ділянку відповідно до варіанту № 1 розподілу земельної ділянки, запропонованого висновком судової інженерно-технічної експертизи від 26 грудня 2014 року № 41128/11_ЮШ.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, кожному належить по 24/100 частини земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,0448 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер НОМЕР_1).

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1, площею 0,0448 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданий 21 липня 2010 року.

Визнано право часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кожним на 24/100 частини зазначеної земельної ділянки.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять змінити рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх вимоги, викладені в касаційній скарзі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Установлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є власниками кожен по 24/100 частки, а в загальному 48/100 частки квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_4 21 липня 2010 року, співвласниками земельної ділянки площею 0,0448 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, за вказаною адресою є ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_8, яка належить їм на праві спільної сумісної власності (а. с. 6, 7).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі просили виділити в натурі відповідно до ст. 364 ЦК України частину земельної ділянки, що відповідає їх 48/100 частинам будинку.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Положеннями статей364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Також установлено, що 21.10.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, яка згідно з довіреністю діяла від імені та в інтересах ОСОБА_8, було укладено договір купівлі - продажу, за яким ОСОБА_5 було придбано у приватну спільну часткову власність 52/100 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 28 вересня 2013 року на праві спільної часткової власності належать 42/100 частини та 10/100 частини житла, a саме квартири АДРЕСА_1, тобто ОСОБА_5 подарував 42/100 частки квартири ОСОБА_6 та 10/100 частки квартири ОСОБА_7

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи від 26 грудня 2014 року № 41128/11ЮШ, яка була проведена на виконання ухвали суду, експертом було запропоновано два варіанти поділу земельної ділянки між співвласниками: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 25 березня 2015 року встановлено, що 21 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, яка діяла від імені та в інтересах ОСОБА_8, укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 було придбано у приватну спільну часткову власність 52/100 ідеальної частини квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від 28 вересня 2013 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 - 42/100 та ОСОБА_7 - 10/100 вказаної квартири.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 25 березня 2015 року визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право спільної сумісної власності (замість ОСОБА_5, ОСОБА_8) у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0448 га, розташовану пo вул. Островського, 3 в м. Рівне для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1.

Отже, судом установлено, що співвласниками спірної земельної ділянки є ОСОБА_3С, ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Матеріали справи не містять доказів можливості поділу спірної земельної ділянки між її співвласниками.

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; вказуючи в рішенні про те, що відсутні докази можливості виділу в натурі земельної ділянки відповідно до частки у праві власності на майно передчасно припиняє спільну сумісну власність та визначає спільну часткову власність не з'ясувавши усіх обставин справи та не надавши їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи. Суд не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, зокрема, що стосується необхідності призначення у справі відповідної експертизи для з'ясування вказаних обставин справи, обмежився лише вказівкою про те, що у справі не було заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи, а суд за власною ініціативою позбавлений такого права.

Суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, перевірити всі обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та надатимотивування всім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук

О.М.Ситнік