Справа № 462/5169/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6525/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Приколоти Т.І.

секретар Фейір К.О.,

З участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5-ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Виселено ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_6

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що відповідач не чинить позивачу перешкод у вселенні в квартиру, що підтверджується постановою державного виконавця від 30 червня 2015 року. Крім цього, звертає увагу, що між ОСОБА_7 та відповідачем на квартиру АДРЕСА_1 укладений договір найму та при наявності у відповідача ордера на вказану квартиру, суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову та виселення відповідача, а тому висновок суду про проживання відповідача у квартирі без правових на це підстав є необгрунтованим та помилковим. Стверджує, що ні орган місцевого самоврядування, ні ПАТ «Концерн-Електрон» не зверталися з позовом про розірвання договору найму чи визнання ордеру недійсним, а відтак підстав для його виселення з квартири у суду не було. У зв»язку з наведеним просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 з приводу апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до приписів статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2.

Зазначений будинок належав ДП ВАТ «Концерн-Електрон» та мав статус гуртожитку.

Згідно розпорядження ВО «Електрон» №257 від 20 листопада 1985 року ОСОБА_2 надано право вселення у кімнату гуртожитку на ліжко-місце. У кімнаті АДРЕСА_1 він зареєстрований з 1985 року та зазачений факт встановлений рішенням Заліничного районного суду м.Львова від 20 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2012 року. Відтак відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України зазначене не потребує доказування.

Крім цього, 16 липня 2007 року ЖЕК «Електрон» ДП ВАТ «Концерн-Електрон» відповідачу по справі ОСОБА_5 видав ордер, яким надано право на проживання у гуртожитку малих сімей та саме у кімнаті АДРЕСА_1. Тобто, ОСОБА_5 підселили на проживання у кімнату разом із ОСОБА_2

Згідно наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 632 від 26 листопада 2008 року гуртожитку на АДРЕСА_1 надано статус житлового будинку та 21 травня 2010 року виконавчим комітетом ЛМР прийнято рішення №568 про прийняття у власність територіальної громади м.Львова зазначеного будинку.

16 грудня 2010 року ОСОБА_7 ЛМР видано розпорядження № 1090 про укладення договору найму з відповідачем ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 та 21 березня 2011 року відповідача ОСОБА_5 зареєстровано у даній квартирі.

Між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_8. на протязі всіх років спільного проживання і до цього часу мають місце судові спори з приводу зазначеної кімнати АДРЕСА_1.

14 липня 2015 року Залізничним районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області відповідач ОСОБА_5 знятий з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково. Постанову Львівського окружного адмністративного суду від 19 липня 2016 року по справі № 813/202/16 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_5 до Залізничного районного відділу у м.Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області і Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження і зобов»язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Залізничного районного відділу у м.Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області щодо зняття ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1. Зобов»язано Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1.

Із долученого до справи копії паспорта ОСОБА_5 вбачається, що останній відновив реєстрацію місця свого проживання у квартирі АДРЕСА_1.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не встановив фактичних правовідносин які виникли між сторонами та виходив із норм, що регулюють набуття права на житло в той час як попередніми рішеннями судів встановлено що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 набули у користування квартиру АДРЕСА_1 на законних підставах, обидва мають рівні права щодо користування спірною квартирою та не повинні один одному чинити перешкод.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5- ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 07 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позову про виселення ОСОБА_5 із займаного житла.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 606,64 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сил из моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

Т.І.Приколота