печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Зарембі Р.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання кредитного договору недійним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив визнати недійсним кредитний договір номер 1029/ФКВ-07 від 24 липня 2007 року, укладений між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк», права вимоги за яким набув відповідач Публічне Акціонерне товариство «Дельта Банк», посилаючись на таке: 24 липня 2007 року між позивачкою та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір 1029/ФКВ-07.У зв'язку з укладенням шлюбу дошлюбне прізвище позивача

ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3. Позивачем Банку була надана достовірна інформація по її фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів нею була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту. Відповідно до умов договору банк зобов'язався надати позивачеві кредитні кошти в сумі 135850,00 доларів США строком кредитування у 300 місяців з терміном повернення кредиту 19 липня 2032 року для придбання нерухомості. Відповідно до п.1.5 вказаного договору позивач зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що кредит повертається лише у тій валюті, в якій він був наданий. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за спірним договором, де відповідач став новим кредитором. 31 серпня 2015 року після звернення позивача до юриста їй стало відомо про порушення її прав, оскільки кредитний договір за своїм змістом не відповідає законодавству України. ЦК України розрізняє валюту зобов'язання та валюту виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. У відповідності до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 53 Закону України «Про національний банк України» гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Посилаючись на інші законодавчі акти, позивачка зазначає, що на день укладення кредитного договору іноземний курс валюти становив за 1 долар США 4,95 гривень, а на день подання позову до суду - 22,8633 гривень. Отже існує істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку позивачеві необхідно сплачувати, у зв'язку з чим значно погіршився її фінансовий стан. Позивачка зазначає, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного з принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статтях ЦК України - принципу справедливості. Таку умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду позивачеві - споживача кредитних послуг. Несправедливістю є умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору в у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону банк покладає, як суб'єкт підприємницької діяльності виключно на позивача за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням ч.3 ст.13 ЦК України. На підставі с т.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені, зокрема, в ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним,є недійсним з моменту його вчинення. Позивачка до судового засідання не з,явилася. У судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги скарги та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що ТОВ «Укрпромбанк» мав ліцензію номер 67 на право здійснення банківських операцій, визначених ч.1 та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Посилаючись на діючі норми закону, відповідач зазначає, що ТОВ «Укрпромбанк» на момент укладення спірного кредитного договору мав банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції. В тому числі, щодо розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик. Твердження позивача про отримання ТОВ «Укрпромбанк» або позичальником індивідуальних ліцензій Національного банку України для здійснення валютних операцій є безпідставними. Індивідуальні ліцензії можуть видаватися всім суб'єктам /резидентам і нерезидентам/ на здійснення лише разової валютної операції. Банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Оскільки ТОВ «Укрпромбанк» отримало банківську ліцензію та дозвіл Національного Банку України на здійснення операцій з валютними цінностями. Він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти. Висновок позивача про обов'язкове отримання ТОВ «Укрпромбанк» або Позичальником індивідуальної ліцензії для кредитування в іноземній валюті незалежно від сум та термінів грошових коштів, які надаються банком, суперечить положенням ст.19 Конституції України, за якою правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Оскільки чинним законодавством не встановлено будь-яких обмежень чи вимог щодо сум та термінів кредитів в іноземній валюті, які надаються або залучаються резидентами України, у ТОВ «Укрпромбанк» не виникли жодні додаткові зобов'язання щодо отримання індивідуальних ліцензій Національного банку в України для надання резидентам кредитів в іноземній валюті. Зазначений висновок підтверджується Національним Банком України, який у своєму листі від 29 травня 2001 року номер 28-313/2178з посиланням на норми Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначив, що здійснення резидентами операцій по отриманню та наданню кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України. ТОВ «Укрпромбанк» мав право здійснювати операції з іноземною валютою, в тому числі операції з наданням кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому Кредитний договір відповідає вимогам законодавства. Позовні вимоги щодо протиправних дій ТОВ «Укрпромбанк» та незаконності кредитного договору повністю спростовуються наведеними доводами та не підлягають задоволенню. Правочин, що оспорюється позивачем, повністю відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту, то відсутні підстави для визнання його недійсним.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав: 24 липня 2007 року між ОСОБА_3 /післяшлюбне прізвище ОСОБА_3/ та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір 1029/ФКВ-07.Відповідно до п.1.1,1.2,1.3,1.4 вказаного договору Банк зобов'язався надати позивачці кредитні кошти в сумі 135850,00 доларів США строком кредитування у 300 місяців терміном повернення кредиту 19 липня 2032 року для придбання нерухомості. У відповідності до п.1.5 вказаного договору позивач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що кредит повертається у тій валюті, у якій він був наданий.

30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу право вимоги за спірним кредитним договором, відповідно до якого відповідач став новим кредитором договору.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року номер 2121-111 ліцензування , в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах. Дана норма закону встановлює, що документом, який видається НБУ у порядку та на умовах, визначених в цьому Закону, на підставі якої банк та філії іноземних банків мають право здійснювати банківська діяльність, є банківська ліцензія. У відповідності до ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», на здійснення валютних операцій НБУ видає генеральні та індивідуальні ліцензії. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період /, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції, як: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. У відповідності до ст.ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 32, 34 Закону України «Про національний банк України», ст.ст. 2,47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 1,3,5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» банк, який у встановленому порядку отримав банківську ліцензію НБУ та за умови отримання генеральної ліцензії /письмового дозволу/ НБУ на здійснення валютних операцій має достатні юридичні підстави та законне право на надання резидентам України кредитів, як в національній, так і в іноземній валюті та отримання процентів за користування кредитом у відповідній валюті зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується передати грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. У відповідності до ст.1048 ЦК України кредитор має право на отримання позичальника відсотків на суму позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання відсотків встановлюється договором. Стаття 99 Конституції України, на яку посилається позивач, не регулює питання щодо використання іноземної валюти в Україні. У відповідності до ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» на момент укладення вказаного кредитного договору мав банківську ліцензію на право здійснення банківських операцій, у тому числі щодо розміщення залучених від свого імені коштів, на власних умовах та на власний ризик. У відповідності до ст. 19 ЗУ «Про банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія надається НБУ. У відповідності до ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. У відповідності до ст.49 ч.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» розміщення залучених коштів від свого імені визначається кредитною операцією. Статтею 2 вказаного Закону передбачено коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Таким чином, банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті. У відповідності до п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного Банку України номер 275 від 17 липня 2001 року, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій у відповідності до Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» номер 15-93 від 19 лютого 1993 року. У відповідності до п.2.3 вказаного положення за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. Оскільки ТОВ «Укрпромбанк» отримало банківську ліцензію та дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право на постійній основі здійснювати операції щодо розміщення іноземної валюти Відповідно до вимог Декрету індивідуальні ліцензії видаються на операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Враховуючи наявність у ТОВ «Укрпромбанк» Генеральної ліцензії та письмового дозволу НБУ, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства та не є підставою для визнання недійсним договору про надання кредиту в іноземній валюті, розрахунки будь-які в іноземній валюті не є предметом кредитного договору. Банк має право на постійній основі здійснювати діяльність з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії на здійснення валютних операцій без отримання індивідуальної ліцензії. ТОВ «Укрпромбанк» мав право здійснювати операції з іноземною валютою, в тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від НБУ банківської ліцензії без дозволу на здійснення валютних операцій, кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, відповідно до ст.ст. 47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використанням іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14 листопада 2004 року номер 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії додляється, якщо ініціатором або набувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями. НБУ у нормативно-правовому акті номер 483 підтвердив позицію, закріпленому в Декреті та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяється без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною є банк, який має генеральну ліцензію.

Таким чином, надання банком кредиту в іноземній валюті та повернення позичальником такого кредиту здійснюється на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої останньому НБУ та не потребує отримання банком або позичальником індивідуальної ліцензії на операцію з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ номер 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної із сторін кредитного договору. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, встановлених ч.. 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Кредитний договір, який оспорює позивач, його форма, зміст, відповідає вимогам законодавства. У відповідності до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України номер 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог. Судові витрати в сумі 551,20 гривень підлягають стягненню з позивача.

На підставі ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», 16, 203, 215, 216, 236 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215, 209 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів після його проголошення до Апеляційного суду міста Києва через Печерський районний суд міста Києва. Особами, які не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набуває чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя