Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про вилучення персональних даних, ліквідацію незаконної заборгованості за послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради (далі - КП «Дніпроводоканал») про вилучення персональних даних, ліквідацію незаконної заборгованості за послуги з водовідведення. В обґрунтування вимог позивач посилався на ті обставини, що він проживає один за адресою АДРЕСА_1, та як інвалід Великої Вітчизняної війни з 20 травня 2002 року має 100-процентну знижку плати за користування комунальними послугами.

Крім того, 24 листопада 2014 року відповідач повідомив про наявність бази даних КП «Дніпроводоканал». При цьому інформація про споживача ОСОБА_6 до 30 жовтня 2014 року отримана не від нього, оскільки позивач до 30 жовтня 2014 року не перебував з відповідачем у договірних відносинах та не надавав згоду на використання його персональних даних відповідачем, що свідчить про порушення відповідачем Законів України «Про захист персональних даних» та «Про інформацію».

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач просив зобов'язати КП «Дніпроводоканал» знищити персональні дані про ОСОБА_6, що знаходилися у базі даних КП «Дніпроводоканал» до 29 жовтня 2014 року; зобов'язати КП «Дніпроводоканал» ліквідувати незаконно нараховану заборгованість на підставі недостовірної персональної інформації про ОСОБА_6 на 01 листопада 2014 року.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 зареєстрований та з 2010 року проживає один у АДРЕСА_1.

Згідно посвідчення, виданого Управлінням праці та СЗК Самарської районної ради м. Дніпропетровська 20 травня 2002 року ОСОБА_6 є інвалідом війни ІІ групи, а з 22 травня 2013 року визнаний інвалідом війни І групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Отримавши 25 жовтня 2014 року повідомлення від КП «Дніпроводоканал» про проведення договірної компанії, ОСОБА_6 30 жовтня 2014 року уклав з відповідачем договір №7588 (№ особового рахунку 02) про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення.

Звертаючись з вимогою про зобов'язання КП «Дніпроводоканал» ліквідувати незаконно нараховану заборгованість, позивач зазначив, що в нього вищезазначеної заборгованості утворитись не могло, оскільки він має 100 відсоткову пільгу та до моменту утворення заборгованості у нього з відповідачем не було укладено договору про надання послуг.

Відмовляючи в задоволенні зазначеної позовної вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, враховуючи положення ст. 16 ЦК України, дійшов до обґрунтованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання КП «Дніпроводоканал» знищити персональні дані про ОСОБА_4, що знаходилися у базі даних КП «Дніпроводоканал» до 29 жовтня 2014 року з підстав недоведеності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно виходив з положень ст.ст. 8, 10, 15 Закону України «Про захист персональних даних», ст. 60 ЦПК України та встановлених обставин справи.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук