Ухвала

іменем україни

07 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України ОСОБА_4, заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулося до суду з указаною скаргою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі - ВПВР ДВС України) ОСОБА_4 винесла постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1243/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заборгованості на тій підставі, що постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 03 грудня 2013 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 визнано банкрутом. Проте, вказаний вище виконавчий лист передбачає стягнення заборгованості з ОСОБА_5 як з фізичної особи, а не як з фізичної особи-підприємця.

Враховуючи викладене, ПАТ «Марфін Банк» просило: визнати дії державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4 щодо закриття виконавчого провадження та направлення виконавчого листа до господарського суду Автономної Республіки Крим незаконними; зобов'язати державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4 прийняти виконавчий лист, виданий 18 червня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси, до виконання і виконати рішення суду; зобов'язати державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4 відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 червня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси, і виконати рішення суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2015 року скаргу задоволено. Постанову державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого листа до господарського суду АР Крим від 12 березня 2014 року, прийняту в межах виконавчого провадження про стягнення грошової суми із ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Марфін Банк» у розмірі 740 764,39 доларів США та неустойки в розмірі 5 944 659,93 грн., визнано протиправними та скасовано. Зобов'язано державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4 вжити заходи щодо поновлення прав ПАТ «Марфін Банк» шляхом прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Приморським районним судом м. Одеси. Зобов'язано державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4 відновити виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Приморським районним судом м. Одеси, протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2015 року скасовано в частині визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого листа до господарського суду АР Крим від 12 березня 2014 року, прийняту в межах виконавчого провадження та постановлено нову ухвалу в цій частині. Визнано дії державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4, які виразились в закритті виконавчого провадження та направленні виконавчого листа до господарського суду АР Крим, незаконними. У решті ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Відмовлено у скасуванні ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2015 року з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси у справі № 2-1234/10 було видано стягувачу виконавчий лист на підставі рішення суду від 25 жовтня 2010 року.

12 березня 2014 року державний виконавець ВПВР ДВС України ОСОБА_4 винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1243/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 та ОСОБА_5, оскільки постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 03 грудня 2013 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 визнано банкрутом.

Відповідно до постанови господарського суду Автономної Республіки Крим від 03 грудня 2013 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 визнано банкрутом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», до яких, зокрема, віднесено визнання боржника банкрутом.

Проте, як вбачається з виконавчого листа, заборгованість стягувалася з ОСОБА_5 як з фізичної особи, а не з фізичної особи-підприємця.

За змістом статей 6, 49, 82 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена до суду.

Згідно ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови порушив вимоги чинного законодавства, оскільки не звернув уваги на ту обставину, що боржником є фізична особа, а не фізична особа-підприємець, якого визнано банкрутом.

Переглядаючи ухвалу місцевого суду, суд апеляційної інстанції вірно врахував те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року за апеляційною скаргою Державної виконавчої служби України скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4 про закінчення виконавчого провадження та направлення виконавчого листа до господарського суду АР Крим від 12 березня 2014 року, прийняту в межах виконавчого провадження та постановлено нову ухвалу в цій частині, якою визнано дії державного виконавця ВПВР ДВС України ОСОБА_4, які виразились в закритті виконавчого провадження та направленні виконавчого листа до господарського суду АР Крим, незаконними.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов вірно висновку про відсутність правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 березня 2015 року в частині, нескасованій ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 травня 2015 року, та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С.Висоцька

М.К. Гримич