Справа № 452/2540/15 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/783/4068/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу та моральної шкоди,-

встановила:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 квітня 2013 р. він уклав з ОСОБА_3 договір позики, згідно якого він позичив відповідачці 20000 грн. на термін один рік, а саме до 24 квітня 2014 року, із сплатою 3% в місяць від вказаної суми.

У визначений строк відповідач боргу в сумі 20 000 грн. не повернула, а лише частково виконала свої зобовязання щодо сплати 3% за користування позиченими грошовими коштами сплативши їх до 24.04.2015 р. Неодноразові звернення позивача до ОСОБА_3 про повернення позичених коштів, залишені без задоволення, борг вона не повернула.

Крім цього, чоловік відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4, увійшов в його довіру та 01 травня 2013 р. привів до позивача ОСОБА_5, який написав розписку на 5 000 грн., хоч грошей не брав, так як вказану суму він віддав ОСОБА_4

У 2013 р. позивач захворів на сечо-камяну хворобу нирок, а також у нього виявили внутриміхорову аденому простати. Майже всю пенсію позивач витрачає на придбання ліків, однак через відсутність коштів не може нормально лікуватися. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань, погіршення стану здоровя, відсутність нормального лікування через брак коштів, нервові стреси, біль серця, паморочення в голові, позивач вважає, що відповідачі зобовязані йому відшкодувати моральну шкоду в сумі 8 000 грн.

З врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.04.2016 року просив суд стягнути із відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 38343 грн., з яких 20000 борг за договором позики, 8000 грн. моральна шкода, 1900 грн. борг з врахуванням індексу інфляції, 7200 грн. за користування грошима, 816 грн. проценти від простроченої суми, 427 грн. судовий збір.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду від 21 квітня 2016 року позовну заяву ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 29668 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 329 грн. 67 коп. судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, з оскаржуваним рішенням не погоджується, просить суд збільшити розмір позовних вимог з врахуванням інфляції, а також врахувати ті витрати, які він несе на лікування.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки про вручення судової повістки (а.с. 126,127), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача на підтримання доводів скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між відповідачкою ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 при укладенні договору позики від 24 квітня 2013 року на 20000 грн., встановлено розмір та порядок одержання процентів - із виплатою кожного місяця із вищевказаної суми 3% грн., тобто 600 грн. на термін 1 рік.

Відповідач ОСОБА_3 лише частково виконала свої зобовязання щодо сплати 3% за користування позиченими грошовими коштами сплативши їх до 24.04.2015 р., а за період з 24.04.2015 р. по 11.04.2016 р. вказані відсотки не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 6 960 грн., яку суд стягнув з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача.

Також, суд стягнув з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача втрати від інфляції за період з травня 2015 р. по квітень 2016 р. в сумі 1900 грн., та 3% річних - 808,80 грн.

В частині вимог до відповідача ОСОБА_4 та стягнення з відповідачів відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 грн. суд відмовив за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 позичив ОСОБА_3 20000 грн. на термін 1 рік, з умовою при потребі повернути раніше, із виплатою кожного місяця із вищевказаної суми 3% грн., тобто 600 грн. (а.с. 4).

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_3 грошові кошти за вказаним договором позики не повернула, лише частково виконала свої зобовязання щодо сплати 3% за користування позиченими грошовими коштами сплативши їх до 24.04.2015 р., а за період з 24.04.2015 р. по 11.04.2016 р. (дата подання заяви про збільшення позовних вимог) вказані відсотки не сплачувала.

Разом з тим, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як зазначено вище, у договорі позики сторони передбачили, що позичальник сплачує позикодавцеві 3% місячних за користування отриманими коштами, при цьому терміни сплати сторони не передбачили, відтак проценти необхідно оплачувати щомісяця до дня повернення позики.

Проводячи розрахунок суми заборгованості за процентами, суд першої інстанції за період з 24.04.2015 року по 11.04.2016 року провів нарахування відсотків із врахуванням 3% річних, що складає 6 960 грн., яку суд першої інстанції правильно стягнув з відповідачки в користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_3 умов договору позики, згідно розрахунку долученого позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, втрати від інфляції за період травень 2015 р. по квітень 2016 р. становлять 1900 грн., а 3% річних становлять 808,80 грн., які суд стягнув з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача.

В свою чергу, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідачів 8000 грн. на відшкодування моральної шкоди, оскільки положеннями параграфу 1 глави 71 ЦК України, а також укладеним між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 договором від 24.04.2013 року, не передбачено відшкодування моральної шкоди, як один з видів відповідальності за порушення умов договору позики.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі що стосуються стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_4, висновків суду не спростовують та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_7