Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/744/16-ц
Провадження № 2/321/325/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду від ОСОБА_1 вказано, що 22 березня 2015 року померла ОСОБА_3. Після її смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 4,95 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області, призначену для ведення особистого селянського господарства, що належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІ-ЗП № 042592. Згідно заповіту від 20 березня 2015 року, земельну ділянку розміром 4,95 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області та належить їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 042592 від 3 грудня 2002 року, заповіла ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_3 позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з тим, що заповіт був посвідчений секретарем сільської ради поза межами території сільської ради, де працює уповноважена на це особа. Вказана обставина позбавляє її можливості успадкувати спадкове майно після смерті ОСОБА_3, у звязку з чим вона просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно.

В судове засідання ОСОБА_1 не зявилися, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. В попередньому судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_3 була її сусідкою. У звязку з тим, що ОСОБА_3 була особою похилого віку і родичів у неї не було, вона часто доглядала за нею. Коли навесні 2015 року ОСОБА_3 потрапила в лікарню, вона також навідувала її, приносила продукти, купувала ліки. Перебуваючи у лікарні, ОСОБА_3 попросила її запросити нотаріуса, оскільки вона хотіла заповісти їй свою земельну ділянку. На той час державного нотаріуса в смт. Михайлівка не було, а приватний нотаріус відмовилася їхати в лікарню, тому вона звернулася до секретаря Бурчацької сільської ради, яка погодилася приїхати в лікарню і посвідчити заповіт. 20 березня 2015 року секретар сільської ради ОСОБА_4 приїхала в лікарню і посвідчила заповіт складений ОСОБА_3 Через деякий час ОСОБА_3 померла у лікарні. ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заповіт був посвідчений секретарем сільської ради за межами відповідного села. Таким чином, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права, а тому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно.

Представник відповідача ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що являється подругою ОСОБА_1 Їй відомо, що ОСОБА_1 доглядала за своєю престарілою сусідкою ОСОБА_3 В березні 2015 року ОСОБА_6 повідомила їй, що ОСОБА_3І, знаходиться в лікарні та просить запросити нотаріуса для оформлення заповіту. Вони разом намагалися знайти нотаріуса, але державний нотаріус в смт. Михайлівка на той час був відсутній, а приватний відмовився їхати в лікарню, тому вони вирішили звернутися до секретаря найближчої сільської ради в с. Бурчак. 20 березня 2015 року вона на власному автомобілі привезла секретаря Волик О.В. в ОСОБА_2 лікарню для посвідчення заповіту ОСОБА_3, а через деякий час відвезла назад в с. Бурчак.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що в березні 2015 року до неї звернулася ОСОБА_1 з проханням посвідчити заповіт, який хоче скласти жінка похилого віку, яка через незадовільний стан здоровя не може покинути лікарню, на що вона погодилася. 20 березня 2015 року її відвезли в ОСОБА_2 лікарню. В палаті вона встановила особу ОСОБА_3, пересвідчилася, що вона добре себе почуває та все усвідомлює, вона поговорила з нею, і ОСОБА_3 їй повідомила що хоче скласти заповіт яким заповісти належну їй земельну ділянку ОСОБА_7, оскільки вона за нею останній час доглядала. Нею був складений заповіт, який вона прочитала вголос, ОСОБА_3 підтвердила свій намір та підписала заповіт. Після повернення в Бурчацьку селищну раду, вона занесла відомості про заповіт в книгу реєстрації нотаріальних дій. Про те, що вона не мала права посвідчувати заповіт на території смт. Михайлівка вона не знала.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання повідомила, що працює медичною сестрою в хірургічному відділенні ОСОБА_2 територіального медичного обєднання. Весною 2015 року на стаціонарному лікуванні перебувала ОСОБА_3, в неї було хворе серце. Щодня її навідувала ОСОБА_1, приносила продукти, доглядала, купувала ліки. ОСОБА_3 неодноразово говорила, що хоче віддячити ОСОБА_1 і заповісти їй земельну ділянку. Одного дня ОСОБА_1 привезла секретаря сільської ради для посвідчення заповіту. Після цього ОСОБА_3 розповідача, що вона склала заповіт за який заповіла належну їйзеемльні ділянку ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2016 року померла ОСОБА_3 (а.с. 6).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 042592, ОСОБА_3 належить земельна ділянка розміром 4,95 га у межах згідно з планом, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області, призначену для ведення особистого селянського господарства, виданого 3 грудня 2002 року ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Запорізької області (а.с. 8).

Заповітом від 20 березня 2015 року ОСОБА_3 зробила таке розпорядження: земельну ділянку розміром 4,95 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області та належить їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 042592 від 3 грудня 2002 року, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 7).

Згідно довідки № 4034 від 3 вересня 2016 року виданої ОСОБА_2 селищною радою Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_1, що останнім постійним місцем проживання ОСОБА_3, яка померла 22 березня 2015 року було за адресою: вул. Комсомольська, 41 смт Михайлівка Михайлівський район Запорізька область. На день смерті проживала одна (а.с. 9).

Відповідно до акта підтвердження від 22 жовтня 2015 року, виданого депутатом ОСОБА_2 селищної ради ОСОБА_9, яка підтвердила, що ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: смт Михайлівка вул. Комсомольська, 61, дійсно здійснила погребіння померлої ОСОБА_3, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, за рахунок власних коштів (а.с. 9 зворотна сторона).

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

30 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини.

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій виданою державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_10 від 30 березня 2016 року за вих. № 183/02-31, ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 22 березня 2015 року ОСОБА_3, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, (а.с. 10-11).

Для правильного вирішення спору про спадкування суд на підставі відповідних документів зобовязаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спадкове майно дійсно належало спадкодавцю ОСОБА_3, позивач прийняла спадщину, проте оформити своє право вона не може через те, що заповіт був посвідчений секретарем сільської ради поза межами території сільської ради, де працює уповноважена на це особа. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Керуючись ст. ст. ст. 4, 8, 9, 10, 14, 15, 21, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 4,95 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території ОСОБА_2 селищної ради Михайлівського району Запорізької області, призначену для ведення особистого селянського господарства, після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 березня 2015 року, що належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІ-ЗП № 042592 виданого 3 грудня 2002 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_11