провадження № 2/243/1690/2016
справа № 243/2942/16-ц
06 липня 2016 року м. Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Ільяшевич О.В.,
при секретарі Лещенкові О.С.,
прокурора Кукло Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов'янськ Донецької області) цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дружківський дитячий будинок-інтернат про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, -
08 квітня 2016 року Орган опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дружківський дитячий будинок-інтернат про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. В обґрунтування вимог зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не перебуваючи у шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 року, народила сина - ОСОБА_1. Відомості про батька у свідоцтво про народження дитини записані зі слів матері відповідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. За станом здоров'я малолітній ОСОБА_1 потребує стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг, у зв'язку із чим, за заявою матері рішенням виконкому Горлівської міської ради від 16 листопада 2011 року, дитину влаштовано до дитячого закладу на повне державне утримання. На підставі зазначеного рішення та путівки, виданої Головним управлінням праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації, 13 січня 2012 року, малолітнього ОСОБА_1 було зараховано до списку вихованців Шахтарського дитячого будинку-інтернату. У серпні 2014 року у зв'язку із ситуацією, яка склалася в регіоні, ОСОБА_1 разом з іншими дітьми було переведено до Дружківського дитячого будинку-інтернату. Наказом директора від 03 серпня 2014 року № 9 малолітнього було зараховано до облікового складу вихованців інтернату. Таким чином, з 03 серпня 2014 року і по теперішній час хлопчик перебуває у зазначеному закладі. Протягом усього періоду перебування малолітнього ОСОБА_1 у державному закладі мати його жодного разу не відвідувала, з ним не листувалася, не телефонувала, не цікавилася його станом здоров'я, ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймала, долею дитини не цікавилася. 11 січня 2016 року, адміністрацією Дружківського дитячого будинку-інтернату складено акт про невідвідування дитини.
У зв'язку із викладеним, позивач просив суд ухвалити рішення яким позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав у відношенні її малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь малолітнього ОСОБА_1 до його повноліття аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття; встановити над малолітнім ОСОБА_1 опіку, та до призначення опікуна для здійснення опіки, передати його під опіку Органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності №35 від 05 липня 2016 року (а.с. 62) не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечувала (а.с. 7,61).
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання та розташування відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно роз'яснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр» та місцевої сфери розповсюдження, в газеті «Донеччина» а також у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», відповідно розпорядження КМУ від 16 грудня 2015 року №1333-р.
Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило.
Представник третьої особи Дружківського дитячого будинку-інтернату, ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 29 квітня 2016 року (а.с. 64), будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позовних вимог наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 63).
Прокурор Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області Кукло Д.С., яка вступила до участі в справі (а.с. 25-26), будучи присутньою у судовому засіданні 19 квітня 2016 року, проти задоволення позову Органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів не заперечувала.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив такі обставини.
Малолітній ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Донецьку. Матір'ю хлопчика є ОСОБА_2, батьком - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії: НОМЕР_2 актовий запис 1213 (а.с. 3).
За станом здоров'я малолітній ОСОБА_1 потребує стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування, освітніх та реабілітаційних послуг. Так, відповідно рішення виконкому Горлівської міської ради №1224 від 16 листопада 2011 року, хлопчика було влаштовано до дитячого закладу на повне державне утримання, оскільки за висновком обласної психолого-медико-педагогічної консультації управління освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації малолітнього ОСОБА_1 з помірною розумовою відсталістю рекомендовано влаштувати до дитячого будинку-інтернату (а.с. 6).
На підставі зазначеного рішення та путівки, виданої Головним управлінням праці та соціального захисту населення Донецької облдержадміністрації №749/22(а.с. 7,8)., малолітнього ОСОБА_1 було зараховано до списку вихованців Шахтарського дитячого будинку-інтернату та всіх видів матеріального забезпечення з 13 січня 2012 року на повне державне утримання (а.с. 8).
У серпні 2014 року у зв'язку із ситуацією, яка склалася в регіоні, ОСОБА_1 разом з іншими дітьми було переведено до Дружківського дитячого будинку-інтернату. Так, відповідно наказу директора Дружківського дитячого будинку-інтернату № 9 від 03 серпня 2014 року, ОСОБА_1 було зараховано до облікового складу вихованців інтернату (а.с. 9).
Таким чином, з 03 серпня 2014 року і по теперішній час хлопчик перебуває у зазначеному закладі, що стверджується довідкою №53 від 21 січня 2016 року (а.с. 10).
Протягом усього періоду перебування малолітнього ОСОБА_1 у державному закладі мати його жодного разу не відвідувала, з ним не листувалася, не телефонувала, не цікавилася його станом здоров'я, ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймала, долею дитини не цікавилася, що стверджується актом про невідвідування дитини, складеним адміністрацією Дружківського дитячого будинку-інтернату 11 січня 2016 року (а.с. 11).
25 січня 2016 року, до служби у справах дітей Дружківської міської ради Донецької області, адміністрацією Дружківського дитячого будинку-інтернату, було направлено клопотання про ініціювання питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав (а.с. 12).
Питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, за наслідками якого комісією було прийняте рішення рекомендувати органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області звернутися до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2.(а.с. 15).
Відповідно положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.
Відповідно пункту 2 частини 1 статті 164 цього кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно із положеннями Закону та роз'ясненнями, даними у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»( зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно роз'яснень, викладених у пункті 16 цієї ж Постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків.
Згідно із статтею 12 Закону України « Про охорону дитинства», покладається відповідальність на кожного із батьків щодо виховання, навчання та розвитку дитини.
Відповідно частини 1 статті 12 Закону України « Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України та судової практики, процес виховання дитини передбачає перш за все активну поведінку батьків щодо участі в цьому процесі. Норми ст. 164 СК України передбачають сімейно-правову відповідальність, яка настає при винній поведінці батьків(одного з батьків) зокрема за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач в судове засідання не з'явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача.
У судовому засіданні досліджені письмові докази.
У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність відомостей наведених у письмових документах, оскільки вони узгоджуються між собою та не містять внутрішніх протиріч.
Крім того, згідно із висновком органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області, №16-0674-01 від 24 березня 2016 року, керуючись ст.ст. 19, 152, 155, 164 СК України, орган опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні її малолітньої дитини - ОСОБА_1 (а.с. 15).
Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок підписаний уповноваженою особою, зроблений на підставі вивчення всіх обставин справи, взаємин батька із дитиною.
Виходячи з аналізу встановлених обставин справи, та доказів, які їх стверджують, суд приходить до висновку, що поведінка відповідачки на думку суду свідчить лише про те що вона дійсно самоусунулась від виховання свого малолітнього сина, не здійснювала та не здійснює будь-яких можливих дій щодо участі в утриманні та вихованні сина. Маючи можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно залишила дитину без батьківського піклування, чим ухилилась від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні своєї малолітньої дитини, а тому відповідачку слід позбавити батьківських прав щодо її сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2.
Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, однак з урахуванням встановлених обставин у справі, за якими встановлено, що відповідачка про сина не піклується, ніякої участі у вихованні та утриманні сина не приймає і взагалі не цікавиться його життям, а від так, самоусунулась від його виховання, суд вважає, що за таких обставин є всі підстави для застосування саме такого заходу сімейно-правової відповідальності як позбавлення батьківських прав.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої дитини ОСОБА_1 та його задоволенні в повному обсязі.
У судовому засіданні достовірно встановлено, що малолітній ОСОБА_1 фактично позбавлений батьківського піклування, оскільки мати дитини перестала про нього дбати, фактично залишила дитину без засобів існування, та на даний час, перебуває у Дружківському будинку-інтернаті.
Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Отже призначення опікуна малолітній дитині, у випадку, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, є обов'язком суду, за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства - захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав малолітньою особою.
Аналізуючи при цьому норми ЦК України у вказаному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи малолітню особу покладає на суд обов'язок відразу у рішенні по справі, в якій буде встановлено, що малолітня особа позбавлена батьківського піклування, вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов'язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов'язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров'я, родинні зв'язки тощо) найбільш ефективно для малолітньої особи може виконувати обов'язки опікуна. Слід зазначити, що за змістом ст. 60 ЦК України, законодавцем не конкретизується яка саме це повинна бути справа.
У зв'язку з цим, призначення опікуна малолітній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві.
Згідно із ч. 4 ст. 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.
При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.
Статтею 243 СК України закріплено, що опіка, піклування встановлюється на дітьми, які залишились без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Згідно ч. 2 ст. 244 СК України при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.
У висновку Орган опіки та піклування при виконкомі Дружківської міської ради не має відомостей про осіб, що перебувають у сімейних або родинних стосунках з малолітнім ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, та які мали б бажання бути його опікуном, а тому позивач просить суд покласти здійснення опіки над малолітнім ОСОБА_1 на Орган опіки та піклування при виконкомі Дружківської міської ради Донецької області (а.с. 15).
У судовому засіданні достовірно встановлено, що на даний час відсутні будь-які особи, які відповідали б вимогам, які пред'являються опікуну та бажали б бути опікунами малолітнього ОСОБА_1.
Згідно із ч.5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Частина п'ята статті 167 в редакції Закону N 524-V ( 524-16 )від 22.12.2006 \
З урахуванням викладеного, суд встановлює опіку над малолітнім ОСОБА_1 та передає його під опіку органу опіки та піклування Дружківської міської ради Слов'янського району до призначення йому опікуна.
Відповідно ст. 186 ч.2 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку, щодо утримання дитини.
Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходив з таких встановлених в судовому засіданні обставин.
Як встановлено у судовому засіданні, відповідачка самоусунулась від виховання та утримання сина, матеріальної допомоги на його утримання добровільно не надає.
Відповідно положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України.
Згідно із ч.2 ст. 166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Також, у Постанові Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано рекомендації,що при вирішені питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я,матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Приписи ст.183 СК України встановлюють, що частка заробітку(доходу) матері,батька,яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Судом достовірно встановлено, що дитина разом із матір'ю не проживає та дійсно потребує матеріальної допомоги.
При визначенні розміру аліментів суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що суду не надано доказів на підтвердження нездатності відповідачки ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу своєму сину.
Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов'язку утримання дитини судом не встановлено.
У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що аліменти з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_1 підлягають стягненню з визначенням розміру частки стягуваних аліментів відповідно ст. 183 СК України у розмірі 1/2 частки всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою оголошення в пресі, входять до предмету доказування по справі.
Як видно із витягу газети "Урядовий кур'єр" та «Донеччина», дійсно, були здійснені оголошення у пресі про виклик відповідачки до суду.
Вартість оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" згідно із квитанцією, склала - 630 грн. 00 коп.
Також, відповідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час звернення позивача до суду), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яку подано фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
За подання позовної заяви немайнового характеру, яку подано фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно із Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складає 1 378 грн. 00 коп.
Крім того, відповідно ч. 1, ч.3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Враховуючи наведене, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1 102 грн. 40 коп., та витрати пов'язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 630 грн. 00 коп.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 61, 88, 209, 215-218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 150,164, 166, 180,181,182, 183 СК України, ст. 65 ЦК України, суд, -
Позов Органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Дружківський дитячий будинок-інтернат про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів задовольнити у повному обсязі.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженку м. Горлівка Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, батьківських прав у відношенні її малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідоцтво про народження, видане 23 липня 2004 року, Серія: НОМЕР_3, актовий запис № 1213.
Встановити над малолітнім ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, опіку, та до призначення опікуна для здійснення опіки, передати його під опіку Органу опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженку м. Горлівка Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, до його повноліття аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженку м. Горлівка Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, судовий збір в дохід держави в сумі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, уродженку м. Горлівка Донецької області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, в дохід держави витрати пов'язані із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 630 (шістсот тридцять) грн. 00 коп.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 11 липня 2016 року.

Головуючий-суддя О.В.Ільяшевич