АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/8187/16 Головуючий у 1 інстанції -Кириленко Т.В.
Доповідач-ПанченкоМ.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого судді Панченка М.М.

Суддів Побірченко Т.І., Мазурик О.Ф.

При секретарі Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ФещукНаталії Іванівни про визнання права власності на обов»язкову частку у спадщині,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук НаталіїІванівни і, з урахуванням уточнень до позову, просила винести рішення, яким застосувати наслідки нікчемності правочину щодо нотаріального посвідчення її відмови від обов»язкової частки у спадщині, відповідно до заяви від 16.05.2012 року, та застосування наслідків нікчемного правочину, а також просила визнати недійсними:

а) свідоцтво на ім»я відповідача ОСОБА_3 про право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1;

б) свідоцтво про право власності на ім»я відповідача ОСОБА_3 садовий будинок з відповідними надвірними будівлями, що по АДРЕСА_2 у садовому товаристві «Артемівець» у Подільському районі м.Києва;

в) право відповідачки ОСОБА_3 на усі спадкові грошові заощадження вкладу з відсотками в «Кредо-Банку»;

г) право на всі іменні акції в акціонерній компанії в «Укррічфлот» на ім»я ОСОБА_3.

Позивачка ОСОБА_4 також просила визнати за нею право на обов»язкову частку у спадщині свого сина ОСОБА_6:

а) на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1;

б) на ј частку садового будинку з відповідними надвірними будівлями, що по АДРЕСА_2 у садовому товаристві «Артемівець» у м.Києві;

в) на ј частину простих іменних акцій в кількості 90 штук, номінальною вартістю 0,35 грн., що знаходяться у Акціонерній судноплавній компанії «Укррічфлот»;

г) на ј частину грошових внесків з відсотками та компенсаціями, що розміщені у ПАТ»Державний ощадний банк України» на ім»я вкладника ОСОБА_6;

д) на ј частку земельної ділянки площею 0,0588 га в межах згідно з планом, кадастровий НОМЕР_1 розташованої по АДРЕСА_2 у садовому товаристві «Артемівець» у м.Києві;

е) на 1/4 частину грошового внеску з відповідними відсотками та компенсаційними рахунками, що зберігається у відділенні №10 у м.Львів ЦФ ПАТ»Кредобанк»/т.1 а.с.1-2,180,т.2 а.с.159-161, т.3 а.с.18/.

Позивачка послалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_6, майно якого було успадковане за заповітом відповідачкою донькою спадкодавця ОСОБА_3, яка отримала відповідні свідоцтва про право власності, посвідчені нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Наталією Іванівною.

Позивачка зазначила, що будучи людиною похилого віку і, маючи поганий зір, а тому не розуміючи значення своїх дій, за місцем свого проживання вона підписала, посвідчену нотаріусом Фещук Наталією Іванівною, заяву про відмову від обов»язкової частки на спадщину свого сина ОСОБА_6. Зазначала, що указану заяву, вона підписала під впливом обману з боку ОСОБА_3 та нотаріуса Фещук Наталії Іванівни, оскільки вважала, що підписує договір про довічне утримання.

У зв»язку з цим вважала заяву про її відмову від обов»язкової частки на спадщину нікчемною, як правочин, який не відповідає вимогам закону і є недійсним з моменту його укладання, та просила застосувати вище викладені наслідки нікчемності правочину.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково /т.2 а.с.107-109/.

Судовим рішенням визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 5.07.2012 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Наталією Іванівною на ім»я ОСОБА_3 та зареєстроване в реєстрі за №6-1739 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 - в 1/6 частині квартири АДРЕСА_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 5.07.2012 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Наталією Іванівною на ім»я ОСОБА_3 та зареєстроване в реєстрі за №6-1743 на садовий будинок з відповідними надвірними будівлями, що по АДРЕСА_2 у садовому товаристві «Артемівець» у Подільському районі м.Києва - в ј частині садового будинку.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 5.07.2012 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Наталією Іванівною на ім»я ОСОБА_3 та зареєстроване в реєстрі за №6-1743 на земельну ділянку площею 0,0588 га в межах згідно з планом, кадастровий НОМЕР_1 розташованої по АДРЕСА_2 у садовому товаристві «Артемівець» у Подільському районі м.Києва - в ј частині земельної ділянки.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 5.07.2012 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Наталією Іванівною на ім»я ОСОБА_3, та зареєстроване в реєстрі за №6-1745 на грошові внески з відсотками та компенсаціями, що розміщені у ПАТ»Державний ощадний банк України» у філії Святошинського відділення №8069/0412 м.Києва на рахунках №Д-0738, №91551/15974, №3516, №91551/540 у ПАТ філія Святошинського відділення №8069/0452 м.Києва на рахунках №91551/11513, №91551/11515 простих іменних акцій у кількості 90 штук, номінальною вартістю 0,35 грн., що знаходяться в Акціонерній судноплавній компанії «Укррічфлот» - в ј частині грошових внесків та простих іменних акцій.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.11.2012 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Наталією Іванівною на ім»я ОСОБА_3, та зареєстроване в реєстрі за №6-2986 на грошовий внесок з відповідними відсотками та компенсаційними рахунками, що зберігаються у відділенні №10 у м.Львів ЦФ ПАТ «Кредо Банк» на картковому рахунку НОМЕР_2 в національній валюті - в ј частині грошового вкладу з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частину садового будинку з відповідними надвірними будівлями, що по АДРЕСА_2 у садовому товаристві «Артемівець» у Подільському районі м.Києва в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частину земельної ділянки площею 0,0588 га в межах згідно з планом, кадастровий НОМЕР_1 розташованої по вул.Стеценка,№28, буд.№7 у садовому товаристві «Артемівець» у Подільському районі м.Києва в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частину грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що розміщені: у ПАТ»Державний ощадний банк України» у філії Святошинського відділення №8069/0412 м.Києва на рахунках №Д-0738, №91551/15974, №3516, №91551/540; у ПАТ філія Святошинського відділення №8069/0422 м.Києва на рахунках №15696, №91551/3117; у ПАТ філія Святошинського відділення №8069/0452 м.Києва на рахунках №91551/11513, №91551/11515, ј частину простих іменних акцій у кількості 90 штук, номінальною вартістю 0,35 грн., що знаходяться в Акціонерній судноплавній компанії «Укррічфлот» в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частину грошового внеску з відповідними відсотками та компенсаційними рахунками, що зберігається у відділенні №10 у м.Львів ЦФ ПАТ «Кредо Банк» на картковому рахунку НОМЕР_2 в національній валюті в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6.

В решті позову відмовлено.

Вирішене питання розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 квітня 2016 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Так, скаржник послався на те, що: позивачка не зверталась до нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачу на її ім»я свідоцтв про право власності на спадкове майно; позивачка у своїй заяві до нотаріуса від 16.05.2012 року засвідчила, що вона не бажає претендувати на спадщину свого сина, а тому, як вважає скаржник, в силу ст.204 ЦК України, вчинений нотаріусом правочин є дійсним і чинним, а тому суд безпідставно застосував наслідки нікчемного правочину від 16.05.2012 року про відмову позивачки від її права на обов»язкову частку у спадщині; позивачка пропустила трирічний строк позовної давності, починаючи з дати написання позивачкою заяви від 16.05.2012 року про відмову від спадщини, однак суд, незважаючи на заяви представника нотаріальної контори, не застосував цей строк.

Крім того, з апеляційною скаргою до суду звернувся ОСОБА_2, який діє в інтересах відповідачки ОСОБА_3.

Скаржник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі послався на те, що судом не досліджувався факт того, де помер спадкодавець і, відповідно, яке місце належить визнавати, як місцем відкриття спадщини. Із обставин справи, як стверджує скаржник, слідує, що позивачка не прийняла автоматично спадщину, оскільки на час відкриття спадщини вона не проживала разом зі спадкодавцем.

Крім того, як зазначив скаржник, позивачка в ході розгляду справи, тобто, після початку розгляду справи по суті змінила предмет та підстави позову, що є порушенням ст.31 ЦПК України, а суд на це не звернув увагу.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як слідує з матеріалів справи, 5.04.2011 року ОСОБА_6 склав у Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі заповіт, яким заповів усе своє майно на ім»я своїй доньці ОСОБА_3 /т.1 а.с.73/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Києві ОСОБА_6 помер, у зв»язку з чим відкрилась спадщина на належне йому майно/т.1 а.с.4/.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. А згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

16.01.2012 року ОСОБА_3, у передбачений законом шестимісячний строк, звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини свого батька, а 5.07.2012 року вона звернулась з заявою про видачу свідоцтв про право власності на спадкове майно свого батька в порядку спадкування за заповітом /т.1 а.с.53,71/.

Встановлено, що крім спадкоємиці ОСОБА_3, право на спадщину, зокрема, на обов»язкову частку у спадщині свого сина, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мала також і позивачка ОСОБА_4.

Перед вирішенням питання видачі свідоцтва про право власності на спадщину ОСОБА_6, державний нотаріус Фещук Наталія Іванівна за місцем проживання ОСОБА_4, посвідчила заяву, підписану ОСОБА_4 від 16.05.2012 року за реєстровим №6-1213 про відмову від обов»язкової частки спадщини, що залишилась після смерті її сина /т.1 а.с.70/.

Як слідує із тексту заяви про відмову від обов»язкової частки у спадщині, заявниці ОСОБА_4 було роз»яснено нотаріусом зміст ст.1241 ЦК України. Указана обставина також підтверджена нотаріусом Фещук Наталією Іванівною у суді апеляційної інстанції.

Нотаріус Фещук Наталія Іванівна у судовому засіданні також підтвердила, що заявниця ОСОБА_4 під час підписання заяви та роз»яснення їй змісту ст.1241 ЦК України перебувала при ясній пам»яті, адекватно реагувала на ситуацію, самостійно, з допомогою окулярів, прочитала текст заяви, погодилась з цим текстом і підписала заяву. Будь-якого тиску, психічного чи фізичного, на заявницю не здійснювалось.

Відповідно до ч.13 ст.44 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Отже, поставивши свій особистий підпис на відмові від її обов»язкової частки у спадщині, позивачка засвідчила, що зміст даного правочину їй зрозумілий та відповідає її волевиявленню.

Встановлено, що, відповідно до вище зазначеної заяви від 5.07.2012 року ОСОБА_3 до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, їй було видані: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на садовий будинок з відповідними будівлями по АДРЕСА_2 у м.Києві у садовому товаристві «Артемівець»; свідоцтво про право за спадщину за заповітом на земельну ділянку за цією ж адресою; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові внески та прості іменні акції у АСК»Укррічфлот»; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий внесок з компенсаційними рахунками, що зберігаються у відділенні №10 м.Львові ЦФ ПАТ «Кредо Банк» на картковому рахунку спадкодавця ОСОБА_6 /т.1 а.с.71,96-99,107/.

У зв»язку з цим, позивачка зазначала, що, з урахуванням того, що правочин, яким є нотаріально посвідчена її заява про відмову від обов»язкової частки на спадщину, є нікчемним, оскільки, вона не розуміла правового значення та наслідків підписаної заяви, а тому заява підписана без її волевиявлення, а також такої, що ця заява підписана в результаті обману з боку нотаріуса Фещук НаталіїІванівни та ОСОБА_3, просила визнати цю заяву нікчемною, недійсність якої настала з моменту укладення цього правочину, такого, що протирічить вимогам законодавства.

Крім того, як вбачається із уточненої позовної заяви позивачки, вона вимагає визнати недійсним правочин на підставі ст.230 ЦК України, однак, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх договорів.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Задовольняючи частково позов, та визнаючи нікчемним правочин від 16.05.2012 року, вчинений позивачкою щодо відмови від прийняття обов»язкової частки на спадщину, суд першої інстанції послався зокрема на те, що позивачка ОСОБА_4 написала заяву про відмову від обов»язкової частки на спадщину з порушенням шестимісячного строку, передбаченого ст.1270 ЦК України, а, оскільки вона на час смерті свого сина спадкодавця проживала разом з ним, то фактично прийняла у спадок його майно.

У зв»язку з цим, на думку суду, відмова ОСОБА_4 від обов»язкової частки на спадщину є незаконною, а ОСОБА_3, відповідно, не мала права успадковувати все майно свого батька спадкодавця ОСОБА_6.

Вважаючи, що на момент відкриття спадщини, тобто, на момент смерті ОСОБА_6, останній проживав разом з позивачкою, а тому вона фактично прийняла спадщину, стороною позивача належних доказів не наведено.

Між тим, сторона відповідачів заперечувала факт того, що спадкодавець ОСОБА_6 на момент смерті проживав зі своєю матір»ю позивачкою ОСОБА_4.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скаржника Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори відносно того, що в силу ст.204 ЦК України відмова позивачки від обов»язкової частки на спадщину, як правочин, є дійсним та чинним, а суд першої інстанції безпідставно застосував наслідки нікчемного правочину та визнав недійсним в окремих частинах свідоцтва про право на спадщину, що були видані нотаріальною конторою на ім»я ОСОБА_3.

Оскільки в правовому розумінні нотаріально посвідчена заява про відмову від обов»язкової частки у праві на спадщину є одностороннім правочином, тому визнання недійсності правочину та застосування наслідків його недійсності повинні вирішуватись відповідно до норм цивільного законодавства, якими врегульовані питання визнання недійсності правочинів.

Згідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 29 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6.11.2009 року передбачено, що судам необхідно враховувати, що в силу ч.2 ст.215 ЦК України норми закону щодо підстав нікчемності правочинів є імперативними.

Таким чином, як правомірно вважав скаржник, оскільки стаття 1273 ЦК України, якою передбачено, що спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не містить імперативної норми про те, що у випадку підписання відмови від спадщини поза строком, встановленого для прийняття спадщини така відмова вважається недійсною чи нікчемною, тому заява ОСОБА_4 про відмову від обов»язкової частки на спадщину, яка посвідчена нотаріусом 16.05.2012 року (тобто, поза межами шестимісячного строку), не може бути визнана нікчемною.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно визнав указаний правочин нікчемним та, в порушення ст.ст.204, 215.215 ЦК України, застосував наслідки нікчемності цього правочину.

Виходячи з вище зазначених вимог матеріальних норм права і, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, колегія суддів дійшла висновки про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у позові ОСОБА_4.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори та ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, задовольнити.

Скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 26 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори ФещукНаталії Іванівни про визнання права власності на обов»язкову частку у спадщині.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді