Справа № 203/6803/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради про визначення порядку спілкування з дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради про визначення порядку спілкування з дитиною (а.с. 2-5)

Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні разом з представником, в обґрунтування позовних вимог, посилалися на те, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2014 року було встановлено ОСОБА_3 порядок спілкування з малолітнім сином, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді їх зустрічей у другу та четверту неділі кожного місяця від 10-00 год. до 12-00 год. у присутності ОСОБА_1 При цьому за час дії рішення суду відповідач неналежно виконував його, приходив на побачення невчасно, або взагалі не зявлявся, вчиняв сварки, погрожував позивачу та його матері, вимоги відповідача щодо побачень були лише методом впливу на саму ОСОБА_1, а не захистом свого права батька дитини, поведінка ОСОБА_3 травмує психіку дитини, тому позивач просила суд визначити порядок спілкування батька з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді повного обмеження у спілкуванні, доки дитині не виповниться 7 років без позбавлення батьківських прав(а.с.2-5)

Позивач та її представник у судовому засіданні наполягали на позовних вимогах, та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що факти викладенні у позовній заяві є надуманими та такими, що не підтвердженні доказами, тому просив відмовити у їх задоволенні.

Представник Органу опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради заперечувала проти позовних вимог, та наполягала порядку спілкуванні викладеному у висновку третьої особи № 16/59 від 19.02.2016 року.

Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали даної цивільної справи та цивільної справи № 203/947/14-ц, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

ОСОБА_2 встановлено в судовому засіданні сторони від 14.09.2012 р. по 30.09.2013 р. перебували у шлюбі та під час шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який постійно проживає разом з відповідачем (а.с. 18-19).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 203/947/14-ц від 19.08.2014 року було встановлено ОСОБА_3 порядок спілкування з малолітнім сином, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді їх зустрічей у другу та четверту неділі кожного місяця від 10-00 год. до 12-00 год. у присутності ОСОБА_1, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.12.2014 року (а.с.112-117)

19.02.2016 року виконавчим комітетом Кіровської районної в м. Дніпропетровську ради було складено висновок № 16/59, згідно з яким, беручи до уваги обставини викладені позивачем у заяві, було рекомендовано визначити спосіб участі позивача у вихованні сина у вигляді їх зустрічей у другу та четверту неділі кожного місяця від 10-00 год. до 12.00 год. у присутності позивача (а.с.101-102)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Декларації прав дитини, Конвенції про контакт з дітьми, Сімейного кодексу України.

Відповідно ст.. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 155 Сімейного Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності.

При цьому згідно ст.. 4 Конвенції про контакт з дітьми, яка була ратифікована Верховною Радою України 20 вересня 2006 року та набула чинності для України 1 квітня 2007 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. ОСОБА_2 підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Статтею 7 Конвенції передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв'язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.

Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виник спір, який носять особистий характер та пов'язаний з судовими справами, у зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між позивачем та відповідачем, така ситуація в їх відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, дані обставини підтверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні.

Суд , вважає не обєктивними посилання позивача на те, що в результаті зустрічі з батьком у дитини погіршилося здоровя та це вплинуло на її психологічний розвиток, зважаючи на те, що матеріалами справи та поясненнями сторін у судовому засіданні встановлено лише те, що у дитини виник стрес в результаті сімейних сварок, які виникають в сімї, а саме при зустрічі з батьком. Тобто, причиною нервової реакції дитини є поведінка обох батьків, а не особа відповідача. Крім того, всі висновки зазначені в медичних документах є припущеннями.(а.с.22-24)

Також, суд вважає недоведеним факти вчинення відповідачем будь яких кримінальних чи адміністративних правопорушень, які б моли вплинути на можливість обмеження спілкування дитини та батька.

При визначені порядку участі у виховані дитини, суд враховує висновки викладені у Рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 203/947/14-ц від 19.08.2014 року та висновок яким Виконкомом Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради порядок визначений участі ОСОБА_3 у вихованні сина та встановлення днів та годин для її спілкування з донькою, інтереси малолітньої дитини з урахуванням її віку та стану її здоров'я.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача, суд виходить з того, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, мають обопільне бажання приймати участь у цьому і спілкування між ними та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, а спір між сторонами ґрунтується на їх особистих неприязних стосунках, дитина має право спілкуватися з батьком, позивачка не довела в суді, що її прагнення обмежити спілкування дитини з батьком обґрунтовані саме інтересами дитини, а не її бажанням не зустрічатися з відповідачем, у судовому засіданні були встановлені фактичні обставини, які свідчать про те що, батько приймає участь у вихованні дитини, вчиняє дії направленні на виконання своїх батьківських обовязків, тому суд виходячи із пріоритетності інтересів малолітньої дитини приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керючись ст. ст.. 141, 153-159 СК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради про визначення порядку спілкування з дитиною залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ф.Ф. Маймур