АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6781/16 Головуючий 1-ї інстанції - Покальчук Ю.М.
Справа № 631/1872/15-ц Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Бездітка В.М., Коваленко І.П.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №DNH4KP85330630 від 22.12.2005року в розмірі 18 888,36грн., яка складається: 766,49грн. - заборгованість за кредитом; 4 919,15грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 11 827,08грн. - заборгованість по пені; штрафи - 500,00грн. (фіксована частина) та 875,64грн. (процентна складова), а також стягнути понесені ними судові витрати в розмірі 1 218,00грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 22.12.2005року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір №DNH4KP85330630 (надалі - кредитний договір), згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 1 708,20грн. зі сплатою 25,08 % (відсотків) річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом строком на один рік, тобто до 22.12.2006року включно. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 07.07.2015року утворилася вищевказана заборгованість.

В судове засідання суду першої інстанції представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Сафір Ф.О. не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що заявлені вимоги підтримує, та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладеним у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних дій.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності.

Проте погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його без повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, без з'ясування дійсних обставин справи.

Так, судовим розглядом встановлено, що згідно укладеного кредитного договору від 22.12.2005року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1, остання отримала кредит в розмірі 1 708,20грн., зі сплатою 25,08% (відсотків) річних на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на один рік, тобто до 22.12.2006року включно.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), складає між нею та Банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у вищезазначеному розмірі. Але, відповідач взяті на себе зобов'язання виконувала не належним чином, сплату кредитних сум проводила нерегулярно, внаслідок чого станом на 07.07.2015року утворилась заборгованість на загальну суму 18 888,36грн., яка складається: 766,49грн. - заборгованість за кредитом, 4 919,15грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 11 827,08грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором, 500,00грн. - штраф (фіксована частина), 875,64грн. - штраф (процентна складова).

Згідно змісту п.3.3.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) Банк має право на власний розсуд при виникненні будь-якої з наступних подій, а саме порушення позичальником зобов'язань, передбачених договором, у т.ч. при порушенні цільового використання коштів, за відсутності надходження коштів на рахунок для зарахування коштів згідно заяви; порушення позичальником зобов'язань відповідно до договору, у т.ч. при порушенні порядку заміни предмета застави змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, щодо зобов'язань, строк виконання яких не настав вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник| зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором.

При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500,00грн. + 5% (відсотків) від суми заборгованості (п.5.3 Умов)

Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦПК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Також, згідно положень ч.1 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором чи законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів стосовно належного виконання зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки (п.3) ч.1 ст.611 ЦК України).

За правилами ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу

У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах №6-738цс15 від 24 червня 2015 року, №6-25цс15 від 18 березня 2015 року.

Як убачається з матеріалів справи, клопотання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності відповідачем не заявлялось. Більш того, дана справа була розглянута без участі відповідача у заочному порядку. Отже, судом застосовано строки позовної давності самостійно, без відповідної заяви сторони, що суперечить вищевказаним нормам чинного законодавства.

За таких обставин підстав для відмови у позові за сплином строку позовної давності у суду не було.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За положеннями указаної норми суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобов'язання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. При цьому зменшення розміру неустойки - це право суду. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак у останньому випадку відповідач, що звертається із клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки.

Колегія суддів вважає за можливе застосувати положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір суми нарахованої неустойки з 13 202,72грн. = (11 827,08грн. (пеня) + 500,00грн. (штраф фіксована частина) + 875,64грн. (штраф процентна складова)) до 766,49грн., тобто до розміру фактично несплаченої основної суми боргу по кредиту, з урахуванням того, що ця сума значно її перевищує, зокрема більше ніж у сімнадцять разів.

Отже, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку, становить 6 452,13грн., з яких: 766,49грн. - заборгованість за кредитом; 4 919,15грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 766,49грн. - неустойка (пеня та штраф).

Також з ОСОБА_1 на користь Банку відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати. Частинами 1 та 5 цієї статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовується та ухвалюється нове про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому на користь Банку необхідно стягнути судовий збір в розмірі 873,48грн., з яких: 415,94грн. (34,15% від 1 218,00грн. - сплачений судовий збір при подачі позову до суду) + 457,54грн. (34,15% від 1 339,80грн - сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги.)

Згідно п.п.3),4) ч.1 т.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та, зокрема, порушення норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KP85330630 від 22.12.2005року в розмірі 6 452,13грн. та судові витрати в розмірі 873,48грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -