АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_3 що подана його представником ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_3 про припинення договору поруки, зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом та збільшивши позовні вимоги просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 178 815 гривень 76 копійок, а також витрати по сплаті судового збору.

Справа № 760/472/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/2070/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1489/ФКВ-07, відповідно до умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 70 000,00 дол. США, з розрахунку 14,30 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 13 вересня 2007 року по 09 вересня 2022 року, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі, згідно з графіком погашення кредиту.

Позивач зазначав, що він свої зобов'язання за вказаним вище кредитним договором виконав в повному обсязі, разом з тим відповідач ОСОБА_3 порушив строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим у останнього станом на 09 квітня 2014 року перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 1 178 815 гривень 76 копійок, яка складається з тіла кредиту - 787 186 гривень 71 копійка, відсотків за користування кредитом - 391 629 гривень 06 копійок.

Також, позивач посилався на те, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором, 13 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 1489/zфпор-07, згідно якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань по Кредитному договору № № 1489/ФКВ-07 від 13 вересня 2007 року.

Посилаючись на те, що відповідачем ОСОБА_3 порушено взяті на себе зобов'язання, а направлена вимога про погашення простроченої заборгованості, відповідачами не виконана, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись з первинним позовом, відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду з

зустрічним позовом та уточнивши заявлені вимоги просив: визнати поруку ОСОБА_5 встановлену договором поруки №1489/zфпор-07 від 13 вересня 2007 року такою, що припинилася з 18 січня 2008 року; визнати договір поруки №1489/zфпор-07 від 13 вересня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Укрпромбанк» таким, що припинився з 18 січня 2008 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що договір поруки є припиненим в силу ч.1 ст. 559 ЦК України, внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Зазначає, що збільшення відповідальності поручителя за відсутності на це його згоди, відбулось шляхом укладанням між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 Додаткового договору №1 про внесення змін та доповнень до Кредитного договору №1489/ФКВ-07 від 13 вересня 2007 року, згідно якого було встановлено з 01 липня 2008 року щомісячний платіж у розмірі 402,53 дол. США.

Внаслідок чого, відповідач ОСОБА_5 вважає, що його відповідальність збільшилася на 2 313, 63 дол. США.

Також вважає, що договір поруки є припиненим в силу ч.4 ст. 559 ЦК України, тобто внаслідок спливу 6-ти місячного строку пред'явлення вимоги до поручителя та зі спливом річного строку виконання основного зобов'язання.

Свої вимоги в цій частині мотивує тим, що у договорі поруки зазначено строк його дії до повного виконання зобов'язання, що не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

Тому вважає, що строк пред'явлення вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Посилається, що досудова вимога про дострокове повернення кредиту до поручителя була направлена 26 квітня 2013 року, а з урахуванням пересилання рекомендованого поштового відправлення по місту вручена 30 квітня 2013 року.

Вважає, що строк виконання основного зобов'язання є 30 травня 2013 року, тобто не пізніше 5 днів з моменту її отримання.

Разом з цим, посилається, що позивачем було пред'явлено позов у січні 2014 року, тобто, на думку ОСОБА_5, зі спливом 6-ти місячного та річного строку, що визначений ч.4 ст. 559 ЦК України.

В зв'язку з вищевикладеним, просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Крім того, не погоджуючись з первинним позовом, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №1489/ФКВ-07 від 13 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Укрпромбанк».

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірний кредитний договір містить положення про надання кредиту в розмірі 70 000,00 дол. США за заявою позичальника шляхом видачі готівкових коштів через касу банку, що на його думку, суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 вважає, що відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління НБУ від 14 серпня 2003 року за №337, передбачено, що фізичні особи можуть отримати готівку в іноземній валюті виключно з їх поточних, вкладних рахунків або ж грошові перекази без відкриття рахунку.

Проте зазначає, що між ним та банком, договір на відкриття банківського рахунку не укладався.

За таких обставин вважає, що кредит (грошові кошти) йому не передавалися та не могли передаватися шляхом надання готівки із каси банку, оскільки такі кошти він міг отримати виключно переказом у доларах, а тому в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України спірний кредитний договір підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи викладене, просив зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором -задоволено.

Стягнуто солідарно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 178 815, 76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 1720, 50 грн. з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення договору поруки, відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним кредитного договору, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представниками відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які діють на підставі довіреностей в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідно, подані апеляційні скарги, в яких вони просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовити а зустрічні позовні вимоги задовольнити , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ПАТ «Дельта Банк», відповідач ОСОБА_5, третя особа: ТОВ «Укрпромбанк» в судові засідання не з'являлися, суд прийняв вичерпні заходи про їх повідомлення про день та час розгляду справи, забезпечивши їм можливість з'явитися до суду і захистити свої права.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов'язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.305 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача ПАТ «Дельта Банк», відповідача ОСОБА_5, третьої особи: ТОВ «Укрпромбанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам в повній мірі судове рішення не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 13 вересня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1489/ФКВ-07 у письмовій формі, як вимагається ч.1 ст.1055 ЦК України, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у сумі 70 000,00 дол. США, з розрахунку 14,30 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 13 вересня 2007 року по 09 вересня 2022 року, тобто 180 місяців (т. 1 а.с.5-11).

Згідно п.1.11. Кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим договором та графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування ним, комісій банку, сукупних послуг, які надаються позичальнику у зв'язку із укладенням цього договору, а також інших фінансових зобов'язань позичальника, які виникають у зв'язку із укладенням цього договору.

Відповідно до п.2.4. Кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 389,00 дол. США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі «Укрпромбанком» «Дельта Банку» прав вимоги до боржників, «Дельта Банку» переходить (відступається) право вимагати (замість «Укрпромбанку») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (т.1 а.с.29-33).

Таким чином, в силу ст. 154 ЦК України, ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги по кредитному договору №1489/ ФКВ-07 від 13 вересня 2007 року та договору поруки № 1489/zфпор-07 від 13 вересня 2007 року.

Доказів того, що в порядку передбаченому законом вказаний вище договір про передачу активів та кредитних зобов'язань скасовано чи визнано недійсним, відповідачами не надано.

Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, для видачі кредитних коштів Банк відкриває рахунок №2203________в ТОВ «Укрпромбанк», код ЄДРПОУ Банка 19357325, код Банка в системі електронних платежів (МФО) 321228 (надалі - «Позичковий рахунок». Днем надання Кредиту є день перерахування коштів з Позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника або за його заявою - на рахунок контрагента-продавця товарів/робіт/послуг, або день одержання Позичальником готівкових коштів із каси Банку (т.1 а.с.5).

Повний номер рахунку в кредитному договорі не зазначений, а тому в даний спосіб видача кредитних коштів не відбувалася.

Разом з тим, згідно п.2.2. Кредитного договору, відповідно до умов кредитування банку, надання кредиту здійснюється за письмовою заявою позичальника шляхом: видачі готівкових коштів через касу банку.

Як убачається з матеріалів справи, що позивач за первісним позовом виконав свої зобов'язання перед ОСОБА_3 в повному обсязі, здійснивши видачу кредитних коштів в розмірі 70 000,00 дол. США, що підтверджується копією заяви на видачу готівки № 5794 від 13 вересня 2007 року (т. 1 а.с.24).

Такий спосіб видачі коштів передбачений умовами Кредитного договору та не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 за первісним позовом скористався кредитними коштами, але свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 09 квітня 2014 року відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором кредиту №1489/ФКВ-07 від 13 вересня 2007 року у відповідача ОСОБА_3 утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 100511,51 дол. США, що станом на 09 квітня 2014 року згідно курсу НБУ становить 1 178 815,76 грн., яка складається: з тіла кредиту - 67119,33 доларів США згідно курсу НБУ - 787 186 гривень 71 копійка; відсотків за користування кредитом - 33392,18 доларів США згідно курсу НБУ - 391 629 гривень 06 копійок (т.1 а.с.142).

З метою забезпечення виконання вищезгаданого Кредитного договору, між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 було укладено Договір поруки №1489/zфпор-07 від 13 вересня 2007 року, згідно умов якого ОСОБА_5 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_3 обов'язку по зобов'язаннях за Кредитним договором №1489/ФКВ-07 від 13 вересня 2007 року (т.1 а.с.15).

Відповідно до п.2.1. Договору поруки, сторони договору визначають, що у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком нарівні з Позичальником за Кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором.

Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості ніж встановлено договором.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Однак, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

За клопотання відповідача ОСОБА_3 по справі ухвалою суду від 26 травня 2014 року було призначено судову почеркознавчу експертизу проведення якої було доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз, на вирішення якої було постановлено питання: чи виконано підпис у заяві на видачу готівки за № 5794 від 13 вересня 2007 року на суму 70 000,00 грн. у графі «Підпис отримувача» ОСОБА_3 чи іншою особою?

Разом з тим, матеріали справи неодноразово були повернуті до суду без виконання внаслідок відсутності надання оригіналу заявки на видачу готівки та неможливості проведення експертного дослідження на підставі матеріалів цивільної справи, тобто за наявністю саме копії досліджуваного документу (т. 1 а.с. 22-23,79,109-310).

Вжиті судом заходи про витребування та забезпечення доказів, шляхом надання оригіналу заяви на видачу готівки за № 5794 від 13 вересня 2007 року, залишилися без виконання, за відсутністю у позивача оригіналу відповідної заяви та повернення ухвали про забезпечення доказів направленої ліквідатору ТОВ «Укрпромбанк» за закінченням терміну зберігання.

Колегія суддів вважає що судом першої інстанції надано належну оцінку доказам по справі, що спростовують посилання відповідача ОСОБА_3 щодо справжності його підпису на заяві про видачу готівки та отримання коштів, зокрема, заявою ОСОБА_3 від 21 листопада 2007 року про відстрочку проплати по тілу кредиту на термін 6 місяців, заявою-анкетою позичальника/поручителя - фізичної особи від 03 вересня 2007 року, заявою про надання згоди дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_10 про отримання кредиту в розмірі 70 000,00 дол. США її чоловіком та Іпотечним договором № 1489/ Zфквіп-07 від 13 вересня 2007 року, зверненням до ліквідатора ТОВ «Укрпромбанк» та позивача з вимогою надати документи щодо здійснення уступки права вимоги по вказаному вище Кредитному договору в червні 2011 року, заявою ОСОБА_3 про надання йому канікул по спірному кредитному договору для здійснення ремонтних робіт на земельній ділянці, що є предметом іпотеки за даним кредитним договором (а.с. 156-164, 169-173, 177).

Крім того, колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору з підстав невідповідності вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо отримання грошей стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

За своєю юридичною природою кредитний договір є консенсуальним, оплатним і двостороннім та відмінним за своїм суб'єктним складом, оскільки кредитором може виступати лише банк чи інша кредитна установа, яка має відповідну ліцензію.

Відповідно до розділу 3, глави 1, п. 1 Постанови НБУ №337 від 14 серпня 2003 року «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України», до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10 ), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Згідно розділу 3, глави 3, п. 4 вказаної Постанови, видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Згідно розділу 3, глави 3, п. 10 Постанови операції з виплати готівки іноземної валюти з поточних, вкладних (депозитних) рахунків або фізичним особам за переказами без відкриття поточних рахунків здійснюються через касу банку за наявності цієї валюти в повній сумі.

Таким чином, дана інструкція не містить прямої заборони щодо видачі коштів в іноземній валюті фізичним особам на підставі заяви про видачу готівки щодо кредитних зобов'язань.

Доказів того, що у відповідача ОСОБА_3 був відкритий вкладний (депозитний) рахунок в ТОВ «Український промисловий банк», чи останній звертався з вимогою щодо здійснення видачі коштів через його поточний рахунок, як відповідачем ОСОБА_3 так і його представниками, не надано.

Разом з тим, як було наведено вище, кредитні кошти видавалися відповідачу ОСОБА_3 саме на підставі заяви про видачу готівки .

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено право банку на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в т.ч. надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам, та відповідно вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті.

У підпунктах «в», «г» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» зазначено, що індивідуальної ліцензії потребує така операція, як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Чинним законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483), використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Отже, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМ України є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Таким чином, наявність відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України у ТОВ « Укрпромбанк» для здійснення кредитних операцій узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Та обставина, що у ТОВ «Укрпромбанк» були наявні дозвільні документи на здійснення валютних операцій, підтверджується інформацією оприлюдненої на офіційному сайті ТОВ «Укрпромбанку» про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації даної особи, що вбачається з матеріалів поданих відповідачем ОСОБА_3 (т.1 а.с. 84-88).

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляд) цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав.

Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу.

Стаття 628 ЦК України, встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України надання кредитів та їх повернення здійснюється виключно на договірних відносинах.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору чи доповнень до даного договору не звертався, що свідчить про його згоду з усіма умовами спірного договору.

Отже, посилання відповідача ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом, є необгрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованою відмову суду першої в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про припинення договору поруки, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При вирішенні таких спорів суд мас враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів мас обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, (п. 24 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р.).

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, (п. 24 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р.).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 10) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Відповідно до матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 24 квітня 2013 року досудову вимогу про повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів (т.1 а.с. 26, 27), змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів вважає невірним висновок суду першої інстанції що дані вимоги не є вимогами про дострокове виконання зобов'язання по кредитному договору, оскільки зі змісту досудової вимоги вбачається вимога про повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань настав 30 квітня 2013 року.

Перебіг шестимісячного строку для пред'явлення Банком вимог до поручителя розпочався 30 квітня 2013 року та закінчився 30 листопада 2013 року. У вказаний проміжок часу Банк у будь-якій формі вимог до поручителя не пред'явив.

Як убачається з матеріалів справи, позов Банку про стягнення заборгованості подано до суду 30 грудня 2013 року (т.1 а.с.40).

Отже, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 було доведено, а відповідачем за зустрічним позовом ПАТ «Дельта Банк» не спростовано, що позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 та скасування рішення Солом'янського районного суду м. Києва в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5

З огляду на те, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, підлягає скасуванню рішення Солом'янського районного суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення судових витрат із ОСОБА_5

Враховуючи, що судом першої інстанції рішення було постановлено з невірним застосуванням норм матеріального права, рішення районного суду, відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 що подана його представником ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою та в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та в частині стягнення судових витрат із ОСОБА_5 скасувати та ухвалити нове, наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 178 815 гривень 76 копійок.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3441 гривню.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа ОСОБА_3 про припинення договору поруки - задовольнити.

Визнати такою, що припинена з 30 листопада 2013 року поруку за договором поруки №1489/zфпор-07, укладеним 13 вересня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_5.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: