26 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Драбівського районного управління юстиції про визнання дій незаконними та відшкодування завданої незаконними діями шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Драбівського районного управління юстиції про визнання дій незаконними та відшкодування завданої незаконними діями шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Фактичним власником квартири з 2004 року є сім'я його молодшого сина ОСОБА_5
06 березня 2015 року вищевказана трикімнатна квартира була продана на електронних торгах на підставі документів, поданих виконавчою службою Драбівського РУЮ.
Позивач вказував, що 16 вересня 2008 року його старший син
ОСОБА_6 уклав кредитний договір № 00-197/08 із ПАТ АТ «Укргазбанк». Для забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № ДІ 00-197/08, майновим поручителем виступив ОСОБА_4 як власник квартири.
Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 23 березня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 вересня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_4 штраф за порушення умов договору іпотеки в розмірі 8 600 грн.
Позивач вважав, що даним заочним рішенням він не позбавлений права власності на квартиру.
На підставі заочного рішення суду видано виконавчий лист від
01 червня 2010 року, де зазначено, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 22 квітня 2013 року. Заява від стягувача надійшла
12 вересня 2013 року. Державний виконавець Драбівського РУЮ Куць М.М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження 24 вересня
2013 року після закінчення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.
Вважає, що державним виконавцем, при здійсненні дій по підготовці документів щодо продажу квартири на електронних торгах та продажу квартири, допущений ряд порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», в результаті чого йому заподіяно майнову шкоду в розмірі 800 000 грн, оскільки його квартира була незаконно реалізована на прилюдних торгах.
Позивач зазначав, що він не оскаржує окремо якусь дію чи бездіяльність державного виконавця ДВС Драбівського РУЮ Куця М.М., а просить відшкодувати збитки, завдані незаконними діями Куця М.М., а для цього необхідно визнати дії державного виконавця Куця М.М. незаконними.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив визнати дії державного виконавця ДВС Драбівського РУЮ Куць М.М. незаконними та стягнути на свою користь 800 000 грн майнової шкоди, завданої незаконними діями державного виконавця Куць М.М.
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 25 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25 січня

2016 року в частині відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування завданої незаконними діями шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня

2016 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій незаконними, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду). При цьому суди зазначили, що із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця ОСОБА_4 необхідно було б звернутися у відповідності до вимог законодавства, передбачених статтями розділу VII ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування завданої незаконними діями шкоди, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заявлених цих позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування завданої шкоди, внаслідок проведення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Драбівського районного управління юстиції виконавчих дій по виконавчому листу № 2-104, виданому 01 червня 2010 року на підставі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 23 березня 2010 року та реалізації майна на електронних торгах з реалізації предмета іпотеки, а саме трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання дій незаконними, встановив, що в суді першої та суді апеляційної інстанції представник позивача наполіг на тій обставині, що вимоги заявлені у позовному провадженні і спір повинен бути розглянутий в позовному провадженні. Дану обставину ОСОБА_5 підтвердив під час розгляду справи в апеляційному суді, а тому висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій незаконними є вірним, оскільки із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця ОСОБА_4 необхідно було б звернутися у відповідності до вимог законодавства, передбачених статтями розділу VІІ ЦПК України.

Крім того, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування завданої незаконними діями шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що судом першої інстанції не вирішено питання про залучення у справу відповідного територіального органу Державного казначейства України, а суд апеляційної інстанції не має повноважень щодо розширення кола осіб, які беруть участь у справі (заміни неналежного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідачів чи третіх осіб).

Так, за приписами п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14 при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону N 202/98-ВР, ст. 86 Закону N 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічні роз'яснення містяться у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції встановив, що цивільно-правова відповідальність державного виконавця за його неправомірні дії чи бездіяльність, вчинені під час виконання і на виконання функцій держави у зв'язку з виконанням виконавчих документів покладена на державу. Крім того, саме на суд, як на державний орган, покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку з чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, встановити склад осіб, які беруть участь у справі, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо розширення кола осіб, які беруть участь у справі (заміни неналежного відповідача, залучення до участі у справі співвідповідачів чи третіх осіб), а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування завданої незаконними діями шкоди, оскільки судом першої інстанції не залучено до участі у справі відповідного територіального органу Державного казначейства України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Драбівського районного управління юстиції про визнання дій незаконними та відшкодування завданої незаконними діями шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова