АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4503/16 Справа № 185/3618/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Городничої В.С., Єлізаренко І.А.

При секретарі Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину та усунення перешкод в користуванні спадковим майном, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 27 березня 2015 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якій просила суд, з урахуванням уточнень, розділити між спадкоємцями автомобілі та визнати за нею право власності на цілий автомобіль ОСОБА_4 250-Д р/н НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04 жовтня 2007 року помер її брат ОСОБА_5 У його власності знаходилися автомобілі: ОСОБА_4 250Д д/з 129-66 АА, УАЗ 303301, д/з 066-21АА, Тойота RAV 4, д/з 006-55 АЕ. Згідно із рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 15.11.2010 року позивач має право на спадкування із спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 разом з його дочкою ОСОБА_3, яка є відповідачем по справі. Позивач своєчасно звернулася до нотаріуса після смерті брата, а 13.02.2014 року нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право власності на цілу частку автомобіля марки ОСОБА_4 у звязку з тим, що є друга спадкоємиця ОСОБА_3, яка постійно перешкоджає позивачу у оформленні свого права на спадкове майно. Крім того, зазначила, що відповідачка користується іншим автомобілем Тойота, а також вона продала ще один автомобіль УАЗ.

Відповідач ОСОБА_3 21 травня 2015 року звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 та просила суд в порядку спадкування за законом після померлого 04 жовтня 2007 року ОСОБА_5, поділити між спадкоємцями автомобіль Мерседес-Бенц 250Д р/н 129 66 АА, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації 1/2 части цього автомобіля в розмірі 85612,12 грн.; покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 зазначила, що 04.10.2007 року помер її батько ОСОБА_5 Після смерті батька відкрилася спадщина в тому числі на автомобіль ОСОБА_4 250-Д р/н 12966АА. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є вона ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_2 Між ними склалися неприязні стосунки, оскільки після смерті її батька ОСОБА_2 постійно перешкоджає їй у отриманні у власність спадкового майна. Листом від 07.03.2015 року нотаріус повідомила її про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку автомобіля ОСОБА_4 250Д, оскільки вона не надала свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ та експертну оцінку автомобіля. Свідоцтво на автомобіль знаходиться у ОСОБА_2 Вважає, що їй належить право власності на 1/2 частку автомобіля ОСОБА_4. Вартість автомобіля становить 171 224, 24 грн., отже вартість 1/2 частки автомобілю становить 85612, 12 грн. Оскільки автомобіль неможливо поділити в натурі, а ОСОБА_2 перешкоджає отриманню у власність спадкового майна вона бажає одержати від неї компенсацію вартості частки автомобіля.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину та усунення перешкод в користуванні спадковим майном задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «Мерседес Бенц» 250 Д, д/н НОМЕР_1, кузов № WDB2021251А090653.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 384 гривні 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 472 гривні 10 копійок. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію 1/2 частини автомобіля ОСОБА_4 250 Д д/н НОМЕР_1, кузов № WDB2021251А090653 в розмірі 85 612 гривень 12 копійок, в порядку розподілу між спадкоємцями спадкового майна після смерті ОСОБА_5, померлого 04 жовтня 2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в сумі 856 гривень 10 копійок; витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 590 гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2007 року помер ОСОБА_5 (а.с. 7), який був братом ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_3, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 15 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2011 року, за ОСОБА_2 було визнано право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 разом зі спадкоємцями першої черги. (а.с. 11, 12-15)

Згідно із відповіддю начальника Павлоградського центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованого ГУМВС України від 14.01.2015 року наданої ОСОБА_2, на імя ОСОБА_5 в Павлоградському ЦНП зареєстрований АМТ: ОСОБА_4 250 Д д/з 129-66 АА, Тойота RAV 4, д/з 006-55 АЕ (а.с. 22).

13 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на цілу частку автомобілю ОСОБА_4 250-Д р/н 129-66АА. Однак нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з тим, що є інша спадкоємиця ОСОБА_3 і їх частки на спадщину є рівними. Їй було запропоновано нотаріусом отримати свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку автомобіля, однак ОСОБА_2 відмовилася у звязку з чим ОСОБА_6 було рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 21)

04 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль ОСОБА_4. 07 березня 2015 року нотаріусом було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину автомобілю у звязку з тим, що нею не надані документи на автомобіль та відсутня експертна оцінка транспортного засобу. (а.с. 48)

Згідно із відповіддю державного нотаріуса Першої Павлоградської державної нотаріальної контори від 29.05.2015 року наданої на запит суду, після померлого 04.10.2007 року ОСОБА_5 заведено спадкову справу на підставі заяви доньки померлого ОСОБА_3, сестри померлого ОСОБА_2, сина померлого ОСОБА_7, який документально не підтвердив свої родинні відносини з померлим. Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою були видані спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади, частку квартири, місце для зберігання та експлуатації плавзасобів, на частку гаражу-бокс. Інших свідоцтв про право на спадщину не видавалося. (а.с. 65)

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що автомобіль ОСОБА_4 і документи на нього знаходяться у неї і вона багато років ним користується.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання за відповідачкою права власності на автомобіль Тойота, суд виходив з того, що позивачем не надано суду доказів про те, де знаходиться даний автомобіль та документи на нього, а відповідач ОСОБА_3 та її представник категорично заперечували в судовому засіданні те, що даний автомобіль перебуває у ОСОБА_3

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, визнаючи за нею право власності на автомобіль ОСОБА_4, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти визнання за позивачем права власності на цілу частку автомобіля ОСОБА_4, а також з того, що спірний автомобіль неможливо поділити без втрати його цільового призначення.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, суд виходив з того, що на спірний автомобіль ОСОБА_4 бенц і позивачка і відповідачка мають право по 1/2 частині, однак авто постійно перебуває у користуванні ОСОБА_2, а ОСОБА_3 просить стягнути на її користь грошову компенсацію вартості її частки автомобіля, та те що автомобіль не можливо поділити в натурі без втрати його цільового призначення.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Як пояснила позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції, вона заперечує проти стягнення з неї грошової компенсації вартості частки автомобіля.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року № 6-2925цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вирішуючи спір в цій частині, суд не звернув уваги на вищевказані вимоги закону та помилково дійшов висновку про можливість поділу в натурі автомобіля ОСОБА_4.

Таким чином, оскільки автомобіль не можливо поділити в натурі без втрати його цільового призначення, а також, що на спірний автомобіль ОСОБА_4 бенц і позивачка і відповідачка мають право по 1/2 частині, а ОСОБА_2 заперечує проти стягнення з неї грошової компенсації вартості частки автомобіля, рішення суду в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на автомобіль ОСОБА_4 та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації 1/2 частини автомобіля ОСОБА_4 в розмірі 85 612 гривень 12 копійок, в порядку розподілу між спадкоємцями спадкового майна після смерті ОСОБА_5 підлягає скасуванню, з ухваленням нового в цій частині про визнання права власності за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 на 1/2 частку спірного автомобіля за кожною з них.

Крім того, і позивачка і відповідачка мають право на 1/2 частину кожна на автомобіль Тойота. В судовому засіданні сторони також не заперечували факту належності автомобіля Тойота померлому, хоча і не надано суду належних доказів місця знаходження даного автомобіля, його існування та документів на нього.

Також факт належності автомобіля Тойота померлому підтверджується договором дарування автомобіля від 09.10.2002 року(а.с. 16), свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу(а.с. 151) та довідкою Павлоградського центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів підпорядкованого ГУМВС України(а.с. 22,23,24).

Вирішуючи питання в цій частині, суд першої інстанції не врахував, що фактично автомобіль Тойота належав померлому, а тому спадкоємці мають право його успадкувати, а той факт, що місце знаходження даного автомобіля не відоме, його існування та документів на нього, може бути лише підставою для відмови у розподілі його внатурі.

Таким чином, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про розподіл між спадкоємцями автомобіля Тойота підлягає скасуванню, з ухваленням нового в цій частині про визнання права власності за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 на 1/2 частку спірного автомобіля за кожною з них.

Щодо поділу автомобіля УАЗ, то сторони не заперечували, що він був розібраний на запчастини та проданий, а тому взагалі не є обєктом на який може бути визнано право в порядку спадкування.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, первісний позов задоволенню частково, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1840,75 грн., які складається з 428,05 грн. за подання позовної заяви та 1412,70 грн. за подання апеляційної скарги, а з ОСОБА_2 на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 472,10 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадщину та усунення перешкод в користуванні спадковим майном задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля «Мерседес Бенц» 250 Д, д/н НОМЕР_1, кузов № WDB2021251А090653 та на 1/2 частку автомобіля "Тойота RAV-4" д/з 006-55 АЕ в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку автомобіля «Мерседес Бенц» 250 Д, д/н НОМЕР_1, кузов № WDB2021251А090653 та на 1/2 частку автомобіля "Тойота RAV-4" д/з 006-55 АЕ в порядку спадкування за законом.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1840,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 472,10 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: