АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1640/16Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про усунення перешкод в участі у вихованні дитини, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про усунення перешкод в участі у вихованні дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21 квітня 2015 року між сторонами було розірвано шлюб.

В шлюбі в сторін народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час ОСОБА_7 заперечує проти побачень позивача з сином та перешкоджає їм бачитись, крім того вона заперечує, щоб позивач брав участь у вихованні малолітнього сина.

При цьому позивач вказує, що комісія з питань захисту прав дитини розглянула його заяву до служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради щодо визначення порядку зустрічей ОСОБА_6 із сином та затвердила висновок про визначення порядку зустрічей.

Останній раз позивач мав можливість бачитися із сином в березні 2016 року.

На підставі викладеного, ОСОБА_6 просив суд усунути перешкоди в участі у вихованні дитини, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, шляхом зобовязання відповідача виконувати рішення органу опіки та піклування про його щотижневі двохдобові побачення з дитиною з 16 години четверга до 16 години суботи.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, обгрунтовано виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів та не наведено фактів, які б підтверджували створення відповідачкою перешкод у спілкуванні його з дитиною.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 28 лютого 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 квітня 2015 року.(а.с.7)

В шлюбі в сторін народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СР №124403, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с.6).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області за № 177 від 11.06.2015 року «Про затвердження висновку щодо визначення порядку зустрічей ОСОБА_6 з сином» було затверджено висновок щодо визначення порядку зустрічей ОСОБА_6, з сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до вищезазначеного висновку комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_6 надано право зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, щотижня з 16 години четверга до 16 години суботи з ночівлею за місцем проживання батька (а.с.5).

Частиною 1 статті 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами 1, 2 статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначив суд першої інстанції, і вказаний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, позивач не надав доказів, які підтверджували б, що відповідач чинить перешкоди позивачу в участі у спілкуванні та вихованні дитини.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його усних пояснень та підтримку вказаних пояснень третьою особою, є необґрунтованим, оскільки за вимогами частини 2 статті 57 ЦПК України, якою визначено перелік доказів, пояснення сторін та третіх осіб, їхніх представників, є доказом лише в тому випадку коли вказані особи допитані як свідки.

Надані позивачем, в апеляційну інстанцію, висновок про результати звернення громадянина від 4 липня 2016 року, акт від 16 червня 2016 року, акт від 9 червня 2016 року, акт від 2 червня 2016 року, лист служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24 червня 2016 року підтверджують факти які мали місце після ухвалення судом рішення суду 30 травня 2016 року , а тому не можуть підтверджувати підстави позовних вимог викладених в позовній заяві, яка подана до суду 4 травня 2016 року, а згідно частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Лист служби у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради від 25 квітня 2016 року, навпаки підтверджує відсутність заперечень з боку відповідача, щодо побачення з сином позивачем.

Також, як вбачається з висновку органу опіки та піклування, при вирішення спору, останнім було надано право зустрічей ОСОБА_6 з малолітнім сином, що протирічить статтям 157, 158 СК України, оскільки право на спілкування з дитиною закріплене законом, а тому не може надаватись рішенням органу місцевого самоврядування. До повноважень останнього належить захист вже порушеного права шляхом визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Окрім цього, позивачем при зверненні до суду, обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Спосіб захисту порушеного права судом, у випадку вчинення перешкод тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, зокрема якщо другий з батьків ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування визначено частиною 2 статті 159 СК України, а саме, усунення перешкод шляхом визначення судом способів участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Тому такий спосіб захисту порушеного права, у правовідносинах які склались між сторонами, як зобовязання відповідача виконувати рішення органу опіки та піклування не передбачено законом.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст..ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :