Категорія 5 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Якименко М.М.

суддів: Стеблюк Л.П., Колоса С.С.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання права власності та виділ із спільної сумісної власності в натурі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності та виділ із спільної сумісної власності в натурі.

Ухвалою суду від 18.06.2014 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів були залучені ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Позов мотивований тим, що відповідач ОСОБА_3 є чоловіком позивача, з яким вони уклали шлюб 16.05.1992 року. Відповідно до свідоцтва про право власності від 13.11.2013 року ОСОБА_3 належить 3/20 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_4 належить 31/200 зазначеного будинковолодіння.

Вказана нерухомість складається з трьох житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок літ. "А" загальною площею 63,4 кв. м., в т.ч. житловою площею - 46,5 кв. м. з прибудовою літ. "А", тамбурами літ. а, а1; житловий будинок літ. "Ж", загальною площею 69,6 кв. м., в т.ч. житловою площею - 33,8 кв. м. з прибудовами 'Ж", "Ж2"; житловий будинок літ. "Л", загальною площею 135,0 кв. м., в т.ч. житловою площею - 68,4 кв. м., сарай літ. "Б", погріб літ. п/Б, вбиральня літ. "В", гараж літ. "Г", сарай літ. "З", огорожа № 1. В тому числі зведено самочинно прибудова літ. "Ж", сарай літ. "З".

Також подружжям ОСОБА_2 було побудовано житловий будинок, який в технічному паспорті від 30.08.2012 року позначено під літерою "Л" зі штампом "Будинок зведено самочинно". Однак будинок на час звернення до суду з позовом не рахується самочинним, оскільки існує Декларація про готовність даного об'єкта - житлового будинку "Л" до експлуатації, яка зареєстрована в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області 07.12.2012р. за № 0.

Іншими співвласниками будинковолодіння є треті особи ОСОБА_6, якому належить 27/50 частки та ОСОБА_5, якій належить 31/200 частки.

Зазначила, що в даному випадку спір стосується лише житлового будинку під літерою "А", який належить на праві особистої власності ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та новозбудованого житлового будинку під літерою "Л" на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 га ОСОБА_2 відповідно до Державного акту від 10 грудня 2008 р., площею 0,0324 га.

Позивач вказала, що будинок під літерою "Л" вони з чоловіком будували за їх спільні кошти , а тому даний об'єкт є спільно нажитим майном подружжя.

В ході розгляду справи судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза, висновок якої міститься в матеріалах справи.

З врахуванням даного висновку ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги та просила поділити спільно нажите майно подружжя, визнавши за позивачем право власності на житловий будинок літ. "Л" , загальною площею 135,0 кв. м. та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0324 га розташовану по АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної сумісної власності відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Залишити за відповідачами право власності на житловий будинок літ. "А" розташований по АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту висновку експерта. Судові витрати залишити без відшкодування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2014 року позов було задоволено.

Виділено ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на 113/250 частки домоволодіння АДРЕСА_1 загальною вартістю 184 475 грн. 00 коп., а саме, на житловий будинок літ. "Л" загальною площею 135,0 кв. м. (відповідно до висновку експерта №207 судової будівельно-технічної експертизи від 06.06.2014 року).

Залишено за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на частку житлового будинку літ. "А" з прибудовами, надвірними будівлями та спорудами домоволодіння АДРЕСА_1, а саме за ОСОБА_4 - 31/200 частки та за ОСОБА_3 - 3/20 частки, що складаються з: кухні 1.1. площею 5,4 кв. м., вартістю 7 396 грн. 00 коп.; кладови 1.2 площею 2,2 кв. м., вартістю 3 013 грн. 00 коп., кімнати 1.3 площею 11,5 кв. м., вартістю 15 752 грн. 00 коп., кімнати 1.4 площею 13.4 кв. м., вартістю 18 354 грн. 00 коп. всього по будинку загальною площею 32,5 кв. м., загальною вартістю 44 515 грн. 00 коп.; 2/3 сарая "Б" вартістю 11 297 грн. 00 коп.; погріб "п/Б" вартістю 11 661 грн. 00 коп., ганок вартістю 729 грн. 00 коп.; 2/3 убиральні "В" вартістю 1 458 грн. 00 коп., всього по будівлям та спорудам загальною вартістю 69 660 грн. 00коп. (що в додатку 1 варіанту 1 до висновку №207 за результатами проведення судової будівельно- технічної експертизи від 06.06.2014 року позначені зеленим кольором).

Виділено ОСОБА_2 і визнано за нею право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0324 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданий 10.12.2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №49 ), що в додатку 4 до висновку експерта №207 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 06.06.2014 року позначена синім кольором.

Судові витрати залишено без відшкодування.

Не погодилась з таким рішенням ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважаючи його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

В свою чергу позивач подала письмові заперечення, в яких просила скаргу відхилити, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вважає, що дана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Віповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що майно, а саме будинок, на яке було визнано право власності за позивачем, є спільно нажитим майном подружжя в розумінні ст.61 СК України, а тому в порядку, визначеному ст.71 СК України підлягає поділу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок є необґрунтованим, оскільки суперечить нормам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Так, в матеріалах справи міститься Декларація про готовність об'єкта до експлуатації - житлового буд. «Л» по АДРЕСА_1, яка була зареєстрована інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області на ім'я відповідача ОСОБА_3

Ч.2 ст.331 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст.ст. 4,5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на об'єкт нерухомості підлягає державній реєстрації у установленому Законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що будинок не був зареєстрований в установленому Законом порядку - не пройшов державну реєстрацію, а суд в свою чергу не мав повноважень і підстав вирішувати це питання і визнавати право власності на цю будівлю за позивачем у такий спосіб.

Відтак висновок суду про те, що він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя є невірним і передчасним.

Крім того, вирішуючи питання поділу майна , суд не дав належної правової оцінки тій обставині, що земельна ділянка, яку виділено позивачу, перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а відтак, як вважає судова колегія, не може бути об'єктом поділу майна подружжя.

Виділяючи земельну ділянку позивачу, суд фактично незаконно позбавив права власності ОСОБА_4, що є грубим порушенням Закону, а саме ст. 41 Конституції ч.1 ст.321 ЦК України.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, матеріалів справи, пояснень представника відповідача ОСОБА_3, наданих в суді першої інстанції, спору щодо поділу спільного майна подружжя на час звернення до суду не існувало, що вказує на відсутність порушених, невизнаних або спорюваних прав позивача.

Судовою колегією встановлено, що судом першої інстанції було грубо порушено норми ст. 74 ЦПК України. Так справа була розглянута у відсутність відповідача ОСОБА_4, яка судом про час розгляду справи не повідомлялась, чим порушено її право приймати участь у розгляді даної справи та захищати свої права.

Крім того, відповідачу ОСОБА_4, як особі, яка не брала участь у справі, судом, всупереч ст. 221 ЦПК України, копія рішення направлена не була, що також є порушенням норм процесуального права, яке потягло за собою відсутність можливості у відповідача ознайомитись з рішенням та оскаржити своєчасно його в апеляційному порядку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції невірно визначився з характером правовідносин, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, адже останні не ґрунтуються на вимогах Закону.

Відтак, в силу ст. 309 ЦПК України, рішення суду залишатися в силі не може, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321,331, ЦК України, ст. ст. 61,71 СК України, ст.ст. 307, 309, 314, 316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання права власності та виділ із спільної сумісної власності в натурі відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: