Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/565/14-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 47 Доповідач Павицька Т. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом прокурора Коростишівської місцевої прокуратури до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа відділ Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року в.о. прокурора Радамишльського району Житомирської області звернувся до суду з позовом до Радомишльської РДА Житомирської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів. В обґрунтування позову вказував, що під час проведення прокуратурою Радомишльського району перевірки у відділі Держземагенства у Радомишльському районі встановлено, що Радомишльською РДА прийнято розпорядження №337 від 04.12.2006 року «Про зміну цільового використання земельної ділянки», а саме вирішено змінити цільове використання земельних ділянок наданих у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства площею 81,5559 га, що розташована за межами населених пунктів на території Кочерівської сільської ради ОСОБА_1, а також земельну ділянку площею 10,0752 га, що розташована за межами населених пунктів на території Кочерівської сільської ради ОСОБА_2 Даним розпорядженням надано дозвіл на оформлення бланків державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. В подальшому, на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864942 на земельну ділянку площею 76,6770 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864943 на земельну ділянку площею 4,8789 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради. ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864941 на земельну ділянку площею 10,0752 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради. Вважає, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження допущено порушення вимог земельного законодавства. Враховуючи вищевикладене, просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Радомишльської РДА №337 від 04.12.2006 року «Про зміну цільового використання земельної ділянки»; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864942 на земельну ділянку площею 76,6770 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради, вартість якої складає 973 901 грн. 20 коп.; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864943 на земельну ділянку площею 4,8789 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради, вартість якої складає 61 980 грн. 20 коп.; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864941 на земельну ділянку площею 10,0752 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради, вартість якої складає 128 278 грн. 60 коп. Під час розгляду справи залучено до участі в справі третю особу - відділ Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року позов прокурора Коростишівської місцевої прокуратури задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Радомишльської РДА №337 від 04.12.2006 року «Про зміну цільового використання земельної ділянки». Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864942 на земельну ділянку площею 76,6770 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради, вартість якої складає 973 901 грн. 20 коп. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864943 на земельну ділянку площею 4,8789 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради, вартість якої складає 61 980 грн. 20 коп. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №864941 на земельну ділянку площею 10,0752 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради, вартість якої складає 128 278 грн. 60 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини, Першого протоколу та Протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням голови Радомишльської РДА №337 від 04.12.2006 року «Про зміну цільового використання земельної ділянки», вирішено змінити цільове використання земельних ділянок наданих у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства: площею 81,5559 га, що розташована за межами населених пунктів на території Кочерівської сільської ради громадянину ОСОБА_1; площею 10,0752 га, що розташована за межами населених пунктів на території Кочерівської сільської ради громадянину ОСОБА_2

На підставі даного розпорядження, 27 грудня 2006 ОСОБА_1 був виданий Державний акт на право власності серії ЯБ №864942 на земельну ділянку площею 76, 6770 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради та Державний акт на право власності серії ЯБ №864943 на земельну ділянку площею 4,8789 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради, а ОСОБА_2 27 грудня 2006 року був виданий Державний акт на право власності серії ЯБ №864941 на земельну ділянку площею 10,0752 га для ведення особистого селянського господарства на території Кочерівської сільської ради.

Під час розгляду справи представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав заяву про застосування позовної давності до вимог прокурора та застосування наслідків її спливу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що під час прийняття оскаржуваного розпорядження і видачі державних актів були порушені норми земельного законодавства, при цьому зазначив, що строк звернення до суду з позовом прокурором не пропущено, оскільки про наявність розпорядження Радомишльської РДА від 04.12.2006 року №337 було виявлено прокурором під час перевірки за додержанням законів згідно постанови прокуратури Радомишльського району №32 від 24.03.2014 року, а відтак перебіг позовної давності слід рахувати саме з цієї дати.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанцій не можна з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За ч.2 ст.3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїх постановах від 01 липня 2015 року № 6-178цс15, від 17 лютого 2016 року № 6-2407цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Відповідно до вимог ст.19,20 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 11.01.2006 року) прокурор здійснював прокурорський нагляд за додержанням і застосуванням законів, в тому числі контролював законність рішень державних органів.

Відповідно до ст. 170 ЦК України, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Так, розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації № 337 від 04 грудня 2006 року прийняте ним у якості керівника органу державної влади.

Оспорювані державні акти про право власності на землю також оформлені у встановленому порядку органами державної влади.

Таким чином, є підстави для висновку, що держава, як універсальний суб'єкт правовідносин, мала повну інформацію про обставини оформлення відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки з порушенням норм земельного законодавства.

Крім того, прокурор у даній справі не є самостійним суб'єктом, який захищає власні інтереси, а відповідно до ст. 45 ЦПК України діє в інтересах держави. Отже, матеріальне право прокурора на судовий захист у даному випадку є похідним від права держави, а його права і обов'язки як сторони по справі є тотожними правам даного суб'єкта, за винятком права укладати мирову угоду (ч. 1 ст. 46 ЦПК України).

Представлення держави у спірних правовідносинах іншими суб'єктами не перериває перебігу позовної давності, оскільки прокурор є лише спеціальним процесуальним представником держави, залучення якого до захисту її прав та інтересів на будь-якому етапі не може впливати на обсяг цивільних прав та обов'язків держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Оспорюване розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації прийняте 04 грудня 2006 року, державні акти на право приватної власності на землю видані 27 грудня 2006 року.

Відтак, перебіг позовної давності розпочався з 27 грудня 2006 року тобто з дати отримання ОСОБА_1, ОСОБА_2 державних актів на право власності на землю та закінчився 27 грудня 2009 року.

Між тим, прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави лише 02 квітня 2014 року, тобто після спливу встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності щодо кожної з заявлених позовних вимог.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував положення закону та дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час здійсненння перевірки.

Враховуючи те, що представником відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 заявлено клопотання про застосування позовної давності, а позивачем будь-яких клопотань щодо поновлення пропущеного строку не заявлено, колегія суддів застосовує позовну давність та відмовляє у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав.

З огляду на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову прокурора Коростишівської місцевої прокуратури до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа відділ Держгеокадастру у Радомишльському районі Житомирської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді