У х в а л а

іменем україни

21 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Закропивного О.В.,Хопти С.Ф.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ЦГЗК»), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 25 січня 1979 року по 25 лютого 2008 року він працював на шахті ім. Орджонікідзе ПАТ «ЦГЗК». 25 лютого 2008 року звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію. Під час звільнення йому було проведено розрахунок, проте в червні 2015 року він дізнався, що відповідно до положень Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України станом на 2008 рік при звільненні з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити йому вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, чого останнім здійснено не було. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнень просив стягнути на його користь з відповідача невиплачену вихідну допомогу в розмірі 9 336 грн 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 27 349 грн 76 коп., а також моральну шкоду, спричинену невиплатою вихідної допомоги, яку позивач оцінив у 10 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_4 з ПАТ «ЦГЗК» вихідну допомогу в розмірі 9 336 грн 54 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9 000 грн та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ЦГЗК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно встановивши характер правовідносин сторін у справі та застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, обґрунтовано виходив із того, що в порівнянні з умовами Галузевої Угоди умови Колективного договору підприємства погіршують становище позивача, у зв'язку із чим дійшов правильного висновку про застосування умов Галузевих угод, виконання яких є обов'язком для відповідача; при цьому врахував, що з часу звільнення позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку та вихідна допомога не виплачена, а тому наявні підстави для стягнення з останнього середнього заробітку за час затримки розрахунку за наведеним розрахунком суду з урахуванням меж позовних вимог, та стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 грн, виходячи із засад розумності та справедливості.

Доводи касаційної інстанції ПАТ «ЦГЗК» щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Інші доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта