Провадження №22-ц/784/1602/16
Провадження № 22ц/784/1602/16 Головуючий у 1-ї інстанції Черенкова Н.П.
Категорія 5 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Андрієнко Л.Д.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 травня 2016 року

за її позовом

до ОСОБА_4, ОСОБА_5,

треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

ОСОБА_11, ОСОБА_12,

про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку набувальної давності на 6/200 частин житлового будинку №41 по вулиці Тернівської у місті Миколаєві.

Позивачка зазначала, що їй на праві власності належить 23/200 частини житлового будинку № 41 по вул. Тернівської в м. Миколаєві, іншими частинами володіють співвласники, в тому числі відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 6/200 частинами будинку, які набули на праві власності у порядку спадкування за законом, після смерті її батька ОСОБА_13, який помер 23 січня 1972 року.

З цього часу позивачка відкрито та безперервно володіє майном, яке належить відповідачам.

Посилаючись на те, що частка відповідачів-співвласників є замалою, внаслідок чого неможливо провести реальний поділ будинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у будинку не проживають, та не користуються своєю власністю на протязі тривалого часу, позивачка вважає себе добросовісним набувачем, а тому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності у відповідності до статті 344 ЦК України.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 8 квітня 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено співвласників будинку ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове, яким її вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вимог позивачки щодо визнання за нею права власності в порядку набувальній давності, визначеної у статті 344 ЦК України, на 6/200 частин житлового будинку, належних відповідачкам, так як відсутні обовязкові ознаки добросовісного заволодіння чужим майном.

З такими висновками суду слід погодитися.

За змістом частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи із змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

При вирішенні спору судом встановлено, що співвласниками житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Тернівська, № 41 є сторони та треті особи.

Відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як спадкоємцям попереднього співвласника у житловому будинку належить на праві власності 6/200 частин (або по 6/400 частин кожній), але утриманням цієї частки з часу оформлення права власності 1997 року та до наступного часу вони не займаються, так як проживають в іншому місці, а спірна частка є незначною, та не може бути реально виділена при поділі будинку (а.с.23-35).

Реальний поділ будинку не проведено, а тому його співвласники, окрім відповідачок, користуються тією його частиною, яку фактично займають.

За такого, судом першій інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 достеменно знає про те, що інша 6/200 частин спірного житлового будинку з 1997 року правомірно належить відповідачкам ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Окрім цього, рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що позивачка ОСОБА_2 у належних їй частинах спірного будинку не проживає, в тому числі у звязку зі знищенням приміщень, зазначених як квартира №6 будинку №41, а тому факту відкритого володіння цими приміщеннями на протязі десяти років, починаючи з 2001 року, нею у судових засіданнях не доведено.

Таким чином, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, відповідно до вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання за позивачкою ОСОБА_2 права власності за набувальною давністю на 6/200 частин житлового будинку № 41 по вул. Тернівської в м. Миколаєві, які правомірно належать іншим особам відповідачкам по справі.

При зясуванні та встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм права.

За таких обставин рішення суду першій інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

В звязку з чим, апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді