АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7275/16 Справа № 203/3852/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року м. Дніпро

22 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.,

при секретарі Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 представника відповідача - ОСОБА_4

на ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року та 25 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року, в якій ухвалою від 25 серпня 2016 року, було виправлено описку, заяву позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

До набрання законної сили судовим рішенням по справі заборонено ОСОБА_4 та/або уповноваженим ним особам вчиняти дії щодо переміщення та реалізації рухомого майна, що складається з: 2932000 кг зернової продукції та 551807,6 кг готової продукції та знаходиться на території борошномельного цеху за адресою: вул. Старий Шлях (колишня вул. Кірова), буд. 227-а, в м. Дніпро (колишнє м. Дніпропетровськ), що належить ОСОБА_6 (том 1 а.с. 64).

З даними ухвалами не погодився ОСОБА_4 та подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність ухвал, порушення норм процесуального права, апелянт ставить питання про їх скасування (том 1 а.с. 195-196, том 2 а.с. 58-59).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвал в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвали скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору (а.с.2-4).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року, в якій ухвалою від 25 серпня 2016 року, було виправлено описку, задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поступки права вимоги (том 1 а.с. 64).

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд 1 інстанції керувався ст. ст. 151-152 ЦПК України та посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, забезпечення позову це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому.

У відповідності до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії. У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову , ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Із ухвали вбачається, що вона фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також, суд першої інстанції, зазначаючи, що власником борошномельного цеху за адресою: вул. Старий Шлях (колишня вул. Кірова), буд. 227-а, в м. Дніпро (колишнє м. Дніпропетровськ) є ОСОБА_6, не звернув увагу на те що ОСОБА_6 в цілому не є власником зазначеного приміщення, а згідно витягу наданого позивачем вона є власницею лише ? його частини, та не перевірив відомості щодо власників. Хоча, згідно інформації щодо нерухомого майна та власника, вбачається, що станом на 22.08.2016 року власником нежитлового приміщення за зазначеною адресою є ТОВ «Агро-переробка Дніпро» і за вказаною адресою саме борошномельний цех не зареєстрований (т.1 а.с. 70-76).

Крім того, зазначаючи в ухвалі про заборону переміщення та реалізації 2932000 кг зернової продукції та 551807,6 кг готової продукції, суд не звернув уваги на те, що згідно актів звірки, наявних в матеріалах справи, їх предметом були пшениця різних класів, а також продукція широкого асортименту, яку заявник та суд ототожнили, як зернова продукції та готова продукції, не зазначивши її конкретні найменування (т.1 а.с. 11-19).

Також зі справи вбачається, що з вищевказаних приміщень працівниками податкової міліції вилучалися різноманітне зерно та готова продукція, які спочатку передавалися на зберігання ТОВ «Агро-переробка Дніпро», а пізніше були повернуті ОСОБА_4

Суд 1 інстанції на зазначене уваги не зверну й необґрунтовано постановив ухвалу про забезпечення позу, яка, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню.

Ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2016 року, якою було виправлено описку в ухвалі Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року, постановлена з дотримання норм Цивільного процесуального кодексу України, однак враховуючи, що колегія дійшла висновку про необхідність скасування ухвали від 22.08.2016 року, то ухвала від 25.08.2016 року, яка є її невідємною частиною, також підлягає скасуванню.

За таких обставин та із урахуванням того, що судом 1 інстанції вирішено питання забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, ухвали підлягають скасуванню згідно із п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, з передачею питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року та 25 серпня 2016 року - скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: