АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7556/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника позивача Кошельник І.В.,

представника відповідача

ОСОБА_4 ОСОБА_5,

представника відповідача

ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ПАТ «КБ «НАДРА» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 (далі - відповідачі), в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 44 153,85 Євро (конвертація валюти в гривню по курсу 10,57 станом на 26.04.2010 становить 466 804 грн. 44 коп.).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що відповідач ОСОБА_4 кредитних зобов'язань належним чином не виконує, зокрема, не здійснює повернення коштів згідно графіку повернення кредиту, в наслідок чого у позивача виникло право дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитом та відсотками, а також стягнення пені, передбаченої умовами договору. При цьому, сума заборгованості підлягає солідарному стягненню і з відповідача ОСОБА_6, як поручителя за укладеним з позивачем договором поруки.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.06.2010 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість у розмірі 466 804,44 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. (а.с. 28-31).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2016 заяву відповідача ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 87-89).

В апеляційній відповідач ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення змінити і ухвалити нове по суті позовних вимог, яким відмовити позивачу в задоволенні вимог до неї повністю, а також відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення пені з підстав пропуску строку позовної давності. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Вказує, що судом не було дотримано вимог процесуального закону щодо повідомлення сторін, не було перевірено правомірність пред'явлення вимог до поручителя, оскільки в силу вимог ст. 559 ЦК порука є припиненою, а також вважає, що до вимог про стягнення пені підлягає застосуванню строк позовної давності.

Представники відповідачів в судовому засіданні фактично підтримали апеляційну скаргу лише в частині розміру стягнутої пені, зауваживши, що її розмір перевищує суму заборгованості, а отже, в силу вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, вона підлягає зменшенню. При цьому, визнали факт наявності заборгованості за кредитом у сумі 17 317,23 Євро, заборгованості по відсоткам у сумі 2 064,00 Євро та заборгованості по сплаті комісії у сумі 1 206,60 Євро та не заперечували обов'язку її сплати позивачу, згідно умов кредитного договору та договору поруки.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту наявності та розміру заборгованості відповідача перед позивачем за кредитними зобов'язаннями, в тому числі й пені, які підлягають стягненню з відповідачів (боржника і поручителя) в солідарному порядку.

Колегія суддів не може погодитись з ухваленим судом рішенням в частині розміру стягнутої з відповідача пені, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2006 між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому було надано кредит на придбання транспортного засобу в сумі 26 698,00 Євро з терміном його повернення до 20.04.2012, із сплатою 7,5% річних за користування кредитними коштами (а.с. 8-11).

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується валютним меморіальним ордером від 21.04.2006 на суму 26 698,00 Євро (а.с. 7).

Також, 21.04.2006 між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір поруки за яким остання взяла на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за належне виконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі (а.с. 12, 13).

Відповідач ОСОБА_4 в порушення умов договору та вимог ст. 530 ЦК України перестав здійснювати платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 26.04.2010 становить: 17 317,23 Євро - заборгованість за кредитом; 2 064,00 Євро - заборгованість по відсоткам; 1 206,60 Євро - заборгованість по сплаті комісії.

Крім наявної заборгованості, позивачем також нарахована пеня в сумі 23 565,08 Євро, згідно п. 5.2 кредитного договору.

Наданий позивачем та перевірений судом розрахунок розміру заборгованості, проведений автоматизованою системою банку з урахуванням умов договору та здійснених позивачем виплат, ґрунтується на наявних у справі доказах та вимогах Закону.

При цьому, слід зазначити, що відповідачами розмір заборгованості за кредитом, відсотками та комісією визнається.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі не порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач виконав належним чином свої зобов'язання за договором. Водночас, відповідач (боржник), в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання за договором кредиту щодо вчасного повернення кредиту та сплати процентів і комісії, а отже, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, а тому суд цілком правомірно дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми кредиту, відсотків та комісії.

Щодо вимог про стягнення пені, слід зазначити наступне.

У відповідності до п. 5.2 Кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню Кредиту, визначеного у п. 3.4.2 цього договору, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 23 565 Євро 08 центів, що еквівалентно 249 082 грн. 90 коп. (конвертація валюти в гривню по курсу 10,57 станом на 26.04.2010) за період з 26.04.2009 по 26.04.2010 (згідно розрахунку заборгованості (а.с. 6).

Судом ухвалено заочне рішення у відсутність відповідачів та стягнуто з останніх пеню у заявленому позивачем розмірі.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи.

В заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_6 вказувала на те, що розмір пені перевищує розмір заборгованості, а тому остання підлягає зменшенню. Проте суд першої інстанції залишив ці доводи поза увагою і відмовив в перегляді заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач наводить аналогічні доводи щодо розміру пені і просить зменшити її розмір до половини розміру заборгованості за кредитом (17 317,23 х 10,57 : 2).

Також апелянтом вказувалось на те, що пеня обраховано поза межами річного строку позовної давності.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову з урахуванням заявлених позовних вимог та в їх межах.

Так, з урахуванням того, що позивач звернувся до суду 16.06.2010 (а.с. 3), а пеня підлягає стягненню в межах одного року до дня пред'явлення позову, то період нарахування пені становить з 16.06.2009 по 16.06.2010. Однак, з огляду на те, що позивачем заявлено вимоги про стягнення пені станом на 26.04.2010, то період за який підлягає стягненню пеня слід визначити з 16.06.2009 по 26.04.2010 (в межах заявлених вимог). Згідно наданого позивачем до суду апеляційної інстанції розрахунку пені за один рік, розмір пені складає 24 599,80 Євро, що перевищує загальний розмір заборгованості за кредитом, відсотками та пені.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В даному випадку розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за кредитом, відсотками та комісією становить 20 587,83 Євро (17 317,23 + 2 064,00 + 1 206,00), а розмір пені складає 24 599,80 Євро, тобто розмір неустойки (пені) значно перевищує розмір заборгованості. Також, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відповідач з часу одержання кредитних коштів до листопада 2008 року частково виконував зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків.

Істотними обставинами в розумінні вказаної норми можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Фактичні обставини справи свідчать про наявність істотних обставин за яких можливе зменшення розміру пені, зокрема, це часткове виконання зобов'язань відповідачем протягом тривалого часу з дня одержання кредитних коштів, розмір простроченої заборгованості та визнання відповідачами).

З огляду на викладене, колегія суддів, перевіривши правомірність нарахування пені приходить до висновку, що за даних обставин, розмір пені, у відповідності з вимогами ч. 3 551 ЦК України, слід зменшити до 100 000,00 грн., оскільки стягнута судом з відповідачів сума пені є значно завищеною порівняно з існуючої заборгованістю відповідачів за кредитом, відсотками та комісією.

При цьому, щодо стягнення сум заборгованості за кредитом, відсотками та комісією в Євро, слід наголосити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом, відсотками та комісією у валюті зобов'язання.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

До правовідносин за кредитним договором потрібно застосовувати положення ч. 3 ст. 533 ЦК України, відповідно до якої - використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Позивач на момент видачі валютного кредиту мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тому видача валютного кредиту і вираження зобов'язання відповідача у валюті є правомірним, оскільки позивач мав право видавати кредит у валюті, а отже позивач має право вимагати повернення грошових коштів саме в тій валюті, в якій надавався кредит.

Таку ж позицію закріплено в п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» в якому зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

Вищевикладене в повній мірі знайшло своє відображення і в новій редакції Закону України «Про виконавче провадження», в якому міститься окрема стаття для врегулювання процедури виконання судових рішень при обчисленні боргу в них саме в іноземній валюті (ст. 53 Закону).

Крім цього, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Дана правова позиція знайшла своє підтвердження в Постанові ВСУ від 24.09.2014 у справі № 6-145цс15, в якій зазначено, що в силу ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 № 15-93 вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Щодо суми пені, то вона має бути визначена та стягнута саме в національній валюті, оскільки є санкцією за невиконання зобов'язання і її стягнення в іноземній валюті не передбачено вимогами чинного законодавства.

Водночас, слід наголосити, що вирішуючи питання розподілу судових витрат суд першої інстанції неправомірно стягнув солідарно з відповідачів понесені позивачем судові витрати (судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи), оскільки нормами процесуального закону не передбачено солідарного стягнення судових витрат, а отже такі витрати підлягають стягненню з відповідачів порівну.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, з огляду на викладене та враховуючи зміст резолютивної частини рішення суду про повне задоволення позову, де вказано сумарну загальну суму заборгованості по кредиту, відсоткам та пені, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 17 317,23 Євро заборгованості по кредиту, 2 064 Євро заборгованості по відсоткам, 1 206,60 Євро заборгованості по комісії та 100 000 грн. пені.

Крім цього, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, з кожного відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 850 грн. (1 700,00 : 2) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60 грн. (120,00 :2).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2010 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» (м. Київ, вул. Артема, 15, ідентифікаційний код 20025456) заборгованість за кредитним договором № 401/П/2006-978 від 21 квітня 2006 року у розмірі 17 317 (сімнадцять тисяч триста сімнадцять) Євро 23 центи, заборгованість по відсоткам у розмірі 2 064 (дві тисячі шістдесят чотири) Євро та заборгованість по комісії у розмірі 1 206 (одна тисяча двісті шість) Євро 60 центів, а всього 20 587 (двадцять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) Євро 83 центи.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» (м. Київ, вул. Артема, 15, ідентифікаційний код 20025456) пеню в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» (м. Київ, вул. Артема, 15, ідентифікаційний код 20025456) судовий збір у сумі 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60 (шістдесят) грн., а всього 910 (дев'ятсот десять) грн. у відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» (м. Київ, вул. Артема, 15, ідентифікаційний код 20025456) судовий збір у сумі 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 60 (шістдесят) грн., а всього 910 (дев'ятсот десять) грн. у відшкодування судових витрат.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва