АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1339/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаряхОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай), -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 12 травня 1993 року загальними зборами її було прийнято в члени колгоспу ім. Пархоменка с. Богачівка Звенигородського району, який був реорганізований в КСП ім. Пархоменка, де вона працювала до 2000 року.

В ході розпаювання земель колективної власності КСП ім. Пархоменка отримало Державний акт на право колективної власності на землю 13 грудня 1995 року.

До списків членів КСП ім. Пархоменка, які на час розпаювання земель мали право на отримання земельної частки (паю), її не було включено з невідомих причин, хоча майновий пай вона отримала.

В Богачівській сільській раді, куди вона звернулася з приводу отримання земельного паю, їй пояснили, що на момент видачі КСП ім. Пархоменка Державного акта на право колективної власності на землю вона була неповнолітньою, а тому не має права на земельну частку (пай).

Оскільки через засоби масової інформації їй стало відомо що вона має право на земельну частку тільки в 2015 році, вважає, що строк звернення до суду за захистом свого права нею не пропущено.

З врахуванням викладених обставин, позивач просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП ім. Пархоменка с. Богачівка Звенигородського району в розмірі 2,28 га, зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області виділити їй земельну частку (пай) в розмірі 2,28 га в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області з земель колишнього СТОВ ім. Пархоменка.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, представників Богачівської сільської ради, які заперечували проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_7, суд виходив з того, що при паюванні земель КСП ім. Пархоменка, вона мала право на земельну частку (пай), оскільки працювала у вказаному КСП, але звернулась до суду за захистом свого порушеного права після закінчення строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального права.

Суд, пославшись на ст.5 ЦК України, прийшов до правильного висновку про застосування до спірних правовідносин положень ЦК УРСР 1963 року, оскільки дані правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Статтею 76 ЦК УРСР було визначено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Поважними є причини, що повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача для вчасного звернення до суду.

З матеріалів справи вбачається, що паювання земель КСП ім. Пархоменка відбулося в 1995 році. При цьому ОСОБА_7 не була включена до списків осіб, які мали право на земельну частку (пай) у цьому КСП, що є порушенням її права.

За захистом свого порушеного права ОСОБА_7 звернулася до суду в лютому 2016 року з пропуском позовної давності.

Зазначаючи у рішенні про відсутність поважних причин пропуску позивачкою позовної давності, суд не звернув уваги на те, що вона є інвалідом третьої групи загального захворювання з дитинства і потребує постійного нагляду у невролога.

Вказане захворювання обєктивно перешкоджало позивачці самостійно вчасно звернутися до суду, а тому дана причина пропуску нею строку позовної давності є поважною і її порушене право підлягає захисту.

Правовідносини з приводу права на земельну частку (пай) на момент їх виникнення регулювалися Указом Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до п.2 зазначеного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як вбачається з довідки трудового архіву Звенигородського району Черкаської області, ОСОБА_7 являлась членом КСП ім. Пархоменка з 1993 року по 2000 рік.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Звенигородському районі Черкаської області КСП ім. Пархоменка отримало Державний акт на право постійного користування землею 13 грудня 1995 року, проте у списки осіб, що мають право на земельну частку (пай) у цьому товаристві, які додавалися до вказаного Державного акта, та додаткові списки, затверджені загальними зборами членів цього КСП, вона не була внесена.

За таких обставин порушене право позивачки на земельну частку (пай) підлягає захисту.

Посилання представників сільської ради на неможливість виділення земельного паю позивачці в звязку з передачею в оренду резервного земельного фонду, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вказана обставина не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права.

Пунктом 3 Указу Президента України №720/95 передбачено, що розмір земельної частки (паю) визначається в умовних кадастрових гектарах.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Звенигородському районі Черкаської області середній розмір земельного паю по Богачівській сільській раді складає 2,28 га.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_7 права на земельну частку (пай) реорганізованого КСП ім. Пархоменка розміром 2,28 умовних кадастрових гектара.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, Указом Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Богачівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай) скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_7 право на земельну частку (пай) реорганізованого КСП ім.Пархоменка с. Богачівка Звенигородського району Черкаської області розміром 2,28 умовних кадастрових гектарів в адміністративних межах Богачівської сільської ради Звенигородського району.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :