Провадження № 2/219/682/2016
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 липня 2016 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Новолуганської сільської ради Бахмутського району Донецької області про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу за біржовим контрактом № 127-Н від 25.04.2002 року квартири № 33, що розташована за адресою: с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області, квартал Дружби, 21, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнати за ним право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3, померлої 18 квітня 2015 року. Зазначає, що 18.04.2015 року померла його дружина ОСОБА_3 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. Інших спадкоємців, крім нього, немає. 20.08.2015 року він подав заяву до Другої Артемівської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 За його заявою була відкрита спадкова справа, але оформити спадщину він не може з тих підстав, що спірна квартира належала спадкодавцеві на підставі баржевого контракту № 127-Н від 25.04.2002 року, який державний нотаріус не вважає належним документом на спадщину і за цією обставиною він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Зазначає, що 25.04.2002 року між спадкодавцем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири за біржовим контрактом № 127-Н. ОСОБА_3 сплатила відповідачу ОСОБА_2 обумовлену сторонами вартість вказаної нерухомості у повному обсязі та зареєструвала за собою право власності у Артемівському БТІ, користувалася вказаною нерухомістю до смерті.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Судом було зроблене оголошення в газеті «Урядовий курєр» про необхідність явки відповідача до суду для участі в судовому засіданні, але вона на виклик через засоби масової інформації до суду не зявилася. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Представник відповідача - Новолуганської сільської ради Бахмутського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с.64).
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом достовірно встановлено, що 25.04.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу за біржовим контрактом № 127-Н від 25.04.2002 року, за яким ОСОБА_3 придбала трикімнатну квартиру № 33, що розташована за адресою: с.Новолуганське Бахмутського району Донецької області, квартал Дружби, 21. На час укладення контракту всі умови між сторонами виконані в повному обсязі (а.с.4).
Згідно технічного паспорту ОСОБА_3 належить на праві приватної власності трикімнатна квартира № 33, що розташована за адресою: с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області, квартал Дружби, 21 (а.с.71-72).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 57665643 від 19.04.2016 року відомості щодо права власності на квартиру № 33, що розташована за адресою: с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області, квартал Дружби, 21 відсутні (а.с.47).
Відповідно до довідки про належність нерухомих обєктів, зареєстрованих в КП «Бахмутське БТІ» квартира № 33, що розташована за адресою: с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області, квартал Дружби, 21 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі біржового контракту купівлі-продажу № 127-Н від 25.04.2002 року, що зареєстрований 11.05.2002 року Артемівським філіалом ДТБ (а.с.77).
Відповідно до п.п. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином в при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних відносин сторін.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржовою угодою визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Разом з тим стосовно продажу деяких речей закон встановлює особливі правила. Законодавчими актами України встановлений спеціальний порядок придбання права власності громадянами на окремі види майна, зокрема, на квартиру.
Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що умови біржового контракту № 127-Н від 25.04.2002 року відповідають вимогам ст. 224 ЦК УРСР (у редакції 1963 року), передбачених законом обмежень для його укладення не встановлено, вказана угода сторонами виконана повністю, крім її нотаріального оформлення, у зв'язку з чим вказаний біржовий контракт як договір купівлі - продажу підлягає визнанню дійсним.
Згідно свідоцтва про одруження 30.08.1969 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_1 та змінила прізвище на «Саркісова» (а.с.39).
ОСОБА_3 померла 18.04.2015 року (а.с.2).
Відповідно до заяви від 20.08.2015 року ОСОБА_1 звертався до Другої Артемівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті його дружини ОСОБА_3, померлої 18.04.2015 року (а.с.3).
Згідно довідки виконавчого комітету Новолуганської сільської ради від 20.04.2015 року № 511/01/18, ОСОБА_1 сумісно проживав зі своєю дружиною ОСОБА_3 по день її смерті 18.04.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).
Згідно листа державного нотаріуса Другої Артемівської державної нотаріальної контори від 26.04.2016 року № 683/01-16, після смерті ОСОБА_3, померлої 18.04.2015 року, спадкова справа не заведена (а.с.56).
Відповідно до інформаційної довідки № 43709542 від 26.04.2016 року, інформація щодо ОСОБА_3, померлої 18.04.2015 року, у спадковому реєстрі відсутня (а.с.57).
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За приписами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Позивач зазначає, що після смерті його дружини ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2. Він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку тим, що спірна квартира належала спадкодавцеві на підставі біржового контракту № 127-Н від 25.04.2002 року.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
На підставі викладеного, суд вважає доведеними та законними вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на вищезазначене майно.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 212 - 215, 224 ЦПК України, ст.ст. 47, 224, 227, 228 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10 грудня 1991 року, п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», ст.ст. 1216-1217, 1261, 1268ЦК України, суд -

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу (біржовий контракт № 127-Н від 25.04.2002 року) квартири № 33, що розташована за адресою: с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області, квартал Дружби, 21, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 33, що розташована за адресою: с. Новолуганське Бахмутського району Донецької області, квартал Дружби, 21, в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3, що померла 18 квітня 2015 року.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення, а відповідачами - в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.
Суддя