АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/292/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1603/16Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П.Я. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Дорош А.І., Одринської Т.В.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина ,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтував тим, що він є рідним сином відповідача і останній сплачував аліменти на його утримання до повноліття сина - на користь матері позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 досяг повноліття, а з 01.09.2015 року навчається за контрактом у Полтавському юридичному інституті Харківської юридичної академії ім. Я.Мудрого на денній формі і вартість навчання становить 17800 грн. на рік; вартість проживання в гуртожитку (10 місяців) - 3660 грн., а додаткова плата за електроенергію, інтернет, мобільний зв'язок - понад 80 грн. щомісячно; денна вартість харчування - 90-100 грн. Жодних видів доходу позивач не має і перебуває на утриманні матері, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батька. Мати не в змозі утримувати його самостійно, що підтверджується розпискою про отримання нею в борг 22000 грн. При цьому на утриманні матері перебуває її мати - ОСОБА_4, яка є пенсіонером, інвалідом 2 групи, потребує операції та подальшої реабілітації. Відповідач працездатний - працює у ПП «Ланна-Агро», має рухоме та нерухоме майно, отримує орендну плату за пай, аліменти нікому не сплачує, проживає один та не має осіб на утриманні, є здоровим, у зв»язку з чим просив стягнути з відповідача на своє утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання аліменти, в розмірі 50% щомісяця з усіх видів доходів відповідача до закінчення навчання.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 рокупозов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання повнолітнього сина - задоволено частково.

Стягувато з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/3 частина заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 03.03.2016 року і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до двадцяти трьох років.

Стянуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, понесені останнім судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 1751,20 грн. (одна тисяча сімсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Не погодившись з судовим рішення,його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат, відмовити позивачу ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у сумі 1751, 20 грн., стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 276, 60 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі слідуючого.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 3-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів цивільної справи вбачається та підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, що ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_2 (а.с. 7) Батьки позивача розлучені, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3. (а.с. 8)

ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної форми навчання ПЮІ НЮУ ім. Я. Мудрого і навчається за кошти фізичних чи юридичних осіб (період навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року). (а.с. 9) Згідно договору від 07.08.2015 року загальна вартість освітньої послуги 71200 грн. і оплата здійснюється щорічно у розмірі 17800 грн. (пункти 5.1, 5.3 договору). (а.с. 16) 27.08.2015 року між позивачем та навчальним закладом укладено договір найму житлового приміщення (кімнати в гуртожитку) за яким позивач зобов'язався вносити плату за проживання, визначену розпорядженням наймодавця (п. 2.2.11)(а.с. 17). До матеріалів справи долучено квитанції про оплату за навчання студента (17800 грн.) та оплату за проживання в гуртожитку такого студента (3212 грн. + 418 грн.). Оплати здійснено матір'ю позивача - ОСОБА_5 (а.с. 18-19)

Крім того, згідно довідки приймальної комісії Полтавської Державної аграрної академії, 07.12.2015 року ОСОБА_3 зарахований на заочну форму навчання за держаним замовленням (а.с. 10).

Окрім безпосередніх витрат на оплату навчання та гуртожитку, позивач також доводить необхідність витрат на продукти харчування, ліки, побутові засоби, одяг, канцелярські товари. Позивач долучив до матеріалів справи ряд квитанцій, виплати по яких здійснено переважно у січні-лютому 2016 року, в періоди вихідних або канікул - перед від'їздами до м. Полтави на навчання, або в період навчання (витрати на харчування в громадських закладах, витрати на придбання одягу) (а.с. 43-91) .

ОСОБА_3 зазначає, що перебуває на утриманні матері, що підтверджується дослідженими вище квитанціями, оплати по яких проведено ОСОБА_5

На утриманні його матері - ОСОБА_5, перебуває її непрацездатна матір інвалід, на підтвердження чого надав свідоцтво про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 92), а також довідку та висновок ЛКК, з яких вбачається, що мати ОСОБА_6- ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи і потребує оперативного втручання (станом на 24.11.2014 р. та станом на 03.03.2016 р.) (а.с. 36-39, 42).

ОСОБА_3 також надав копію розписки від 06.08.2015 року, згідно якої його мати ОСОБА_5 позичила кошти для оплати за навчання та проживання в гуртожитку сина - в сумі 22000 грн. (а.с. 29)

Враховуючи наведене, місцевий суд вірно вказав, що зазначеними доказами підтверджується, що мати позивача має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина і таку матеріальну допомогу надає, проте вона не в змозі утримувати сина належним чином самостійно.

ОСОБА_2 працює на посаді інженера з охорони праці у ПП «Ланна-Агро» по даний час і отримує заробітну плату близько 2000 грн. (після вирахування податків і зборів).

ОСОБА_2 вказує , що має земельну ділянку, яка здана в оренду.

На підставі вищевикладеного місцевий суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2, який має постійне місце роботи і стабільний дохід, може надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, якої той потребує у зв'язку з навчанням.

З огляду на наведене рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/3 частина заробітку (доходу) щомісячно підлягає залишенню без змін.

При цьому апеляційний суд не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача судових витрат на правову допомогу з огляду на наступне.

Стягуючи з відповідач ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат на правову допомогу 1751, 20 грн., суд першої інстанції керувався вимогами статей 79,84 ЦПК України, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і виходив з того, що згідно наданих суду розрахунку витрат на правову допомогу (а.с.114) та протоколу погодження договірної ціни на виконання робіт( а.с.115) ПП ОСОБА_7 позивачу було надано наступні юридичні послуги: надання консультацій 1 год., підготовка запитів та позову - 4 год., представництво інтересів в суді 1 год.

Визначаючись з сумою судових витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, суд виходив із змісту ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», статтею 1 якого передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 3013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору ( статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно пункту 48 вказаної Постанови підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу (п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (ч.1 ст. 84 ЦПК).

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 01 квітня 2016 року надав довіреність ОСОБА_7 на представництво інтересів у суді по цивільній справі (а.с.104), відповідно до умов якої позивач уповноважив ОСОБА_7 на вчинення прав та обов'язків, передбачених для осіб, що беруть участь у справі.

Згідно журналу судового засідання (а.с.119) ОСОБА_7 приймала участь у розгляді справи в якості представника позивача ОСОБА_3 загальним часом 43 хвилини.

ОСОБА_7 надано розрахунок витраченого часу на надання консультацій 1 год., підготовка запитів та позову - 4 год., представництво інтересів в суді 1 год., а фактична оплата послуг на суму 1751,20 грн, підтверджується копією квитанції б/№ від 15.04.2016 року на ім'я ПП ОСОБА_7 ( а.с.113).

Таким чином, ОСОБА_7 брала участь у справі як представник позивача, що підтверджується матеріалами справи і зазначено безпосередньо в довіреності ( а.с.104).

Суд першої інстанції не постановляв ухвалу про допуск до участі у справі ОСОБА_7 як особи, яка надає правову допомогу, що вимагає ст. 56 ЦПК України.

Представник особи, яка бере участь у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено статтями 26, 42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є обґрунтованими і за таких обставин у суду не було підстав стягувати з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на правову допомогу.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене рішення суду в частині стягнення зі ОСОБА_2 судових витрат на правову допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 330, 72 грн.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу та стягнення судового збору - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат на правову допомогу 1751,20 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 330, 72 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : ____________ Ю.М. Винниченко

Судді: ____________ А.І. Дорош _____________Т.В.Одринська