Справа № 296/5099/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" листопада 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Шалоти К.В.,

за участю: секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника відповідача - Шарома С.В.

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що на його звернення 27.04.2016 року до працівників каси автостанції ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс» щодо продажу проїзного квитка пільговим категоріям громадян касир, в порушення вимог діючого законодавства, відмовила в наданні квитка на пільговий проїзд та запропонувала придбати квиток за повну вартість. Позивач вказує, що вказаними діями відповідача порушуються його права на безплатний проїзд автобусами міжміських маршрутів, як учасника бойових дій, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 36,31 грн., а також моральної шкоди, яка позивачем оцінена в 1 000,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказував на безпідставність вимог позивача, подав письмові заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.09.2007 року позивачу ОСОБА_2 Головним управлінням особового складу Генерального штабу Збройних Сил України видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1, пред'явник якого має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Пунктом 7 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

Діяльність автостанцій в Україні регулюється Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про автомобільний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» №176 від 18 лютого 1997 року, наказом Міністерства транспорту і зв'язку України «Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій» №700 від 27 вересня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №1068/18363 від 10 листопада 2010 року.

Відповідно до статті 37 цього Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Як вбачається з Договору №20018 про надання автостанційних послуг, сторонами договору є власник ТОВ «Компанія «Житомиравтотранс» та перевізник ТОВ «Мазар»,

Відповідно до статті 39 цього Закону документами для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка).

Згідно з статтею 41 цього Закону пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

Відповідно до статті 42 цього Закону договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Таким чином, діючим Законом однозначно встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред'явивши водієві автобусу посвідчення встановленого зразка. Відповідно до статті 1 цього Закону:

автостанція - споруда або комплекс будівель, споруд, стоянок та під'їздів для прийняття, відправлення, управління рухом автобусів та обслуговування пасажирів;

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з статтею 32 цього Закону власники автостанцій зобов'язані укласти договір з автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, тільки за наявності в нього договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування про організацію перевезення на автобусних маршрутах загального користування чи дозволу органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування маршрутів загального користування, що пролягають через цю автостанцію.

Предметом укладених Товариством з перевізниками договорів про надання послуг автостанцією перевізникові є надання власником за завданням перевізника на території автостанцій комплексу обов'язкових та передбачених законодавством послуг, пов'язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом Перевізника, продажем проїзних квитків та квитанцій на перевезення багажу, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» і Правил.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач не звертався безпосередньо до перевізника з вимогою про забезпечення пільгового перевезення.

Стосовно вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача вартості квитка в розмірі 36 грн. 31 коп. суд зазначає наступне.

Відповідно до копії фіскального чеку з позивача було стягнуто автостанційний збір у сумі 4,36 грн., страховий збір у сумі 0,45 коп.

Підпунктом 6 пункту 2 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 176 від 18.02.1997 року, вартість проїзду - це сума, за якою автомобільний перевізник здійснює перевезення, що включає вартість за тарифом, страховий платіж та податок на додану вартість.

Згідно з п.116 вищезазначених Правил за надання обов'язкових послуг, передбачених статтею 36 Закону України «Про автомобільний транспорт», з пасажира справляється автостанційний збір, що входить у вартість квитка.

Стаття 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає, що автостанції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а саме: продаж квитків; користування приміщеннями для чекання поїздки, облаштованими місцями для сидіння; можливість користування громадськими вбиральнями; інформування щодо розкладу руху автобусів та вартості поїздки.

Відповідно до пп.5 п.2 Правил визначено, що вартість квитка, це сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої).

Автостанційним збором є плата за надання обов'язкових послуг автостанціями, що справляється з осіб, які придбавають квитки на проїзд автобусами приміських, міжміських та міжнародних маршрутів, і включається до вартості квитка (пп.1 п.2 Правил), а вартість проїзду - сума, за якою автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник здійснює перевезення, що включає вартість за тарифом, страховий платіж та податок на додану вартість (пп.6 п.2 Правил).

Разом з тим, ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Судом встановлено, що відповідач не є автомобільним перевізником, а тому суд дійшов висновку, що підстав для стягнення з відповідача вартості квитка, в тому числі й автостанційного збору немає, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, Корольовський районний суд м. Житомира

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс" про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота