АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1952/16 Головуючий у першій інстанції Бойко В.В.
Єдиний унікальний номер справи: 664/1636/15ц Доповідач Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Базіль Л.В.

Суддів: Полікарпової О.М.

Кузнєцової О.А.

Секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Цюрупинського районного відділу управління міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 серпня 2015 року, у справі за позовом Цюрупинського районного відділу управління міністерства внутрішніх справ України у Херсонській області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи на стороні позивача: Виконавчий комітет Цюрупинської міської ради Цюрупинського району Херсонської області, Служба у справах дітей Цюрупинської районної державної адміністрації про усунення перешкод шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування приміщенням та виселення

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеним рішенням суду із врахуванням ухвали Цюрупинського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2015 року в задоволенні позову Цюрупинського РВ УМВС в Херсонській області відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

При розгляді справи апеляційним судом представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, представник відповідачів апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у визначених законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 почав проходити службу в органах УМВС України з червня 2001 року, а з 27.12.2010 року проходив службу в УМВС України в Херсонській області, займаючи різні посади.

07 грудня 2011 року на підставі рішення Цюрупинської міської ради Цюрупинського району Херсонської області від 14.09.2011 року №180 ОСОБА_3, який займав посаду в.о. начальника Цюруписнького РВ УМВС України в Херсонській області на сім'ю у складі чотирьох осіб видано ордер на зайняття службової квартири АДРЕСА_1, на підставі якого вони вселилися у цю квартиру та зареєстрували своє місце проживання за адресою зазначеної квартири.

21.01.2015 року наказом начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області майора міліції ОСОБА_3 відряджено у розпорядження УМВС України в Хмельницькій області для подальшого проходження служби.

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.(стаття 125 ЖК України).

Згідно зі статтею 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (стаття 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей".

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 змінив місце проходження служби, однак не припинив службу в органах МВС України, за новим місцем служби іншим житлом не забезпечений. У службовій квартирі, яку ОСОБА_3 отримав під час зайняття ним посади в.о. начальника Цюрупинського РВ УМВС України в Херсонській області зареєстровані його діти та дружина, які набули права користування квартирою на законних підставах.

Як пояснив представник відповідачів у судовому засіданні апеляційного суду відповідачі не залишали зазначену квартиру, вони приїджають до квартири на свята та у відпустку, оскільки в квартирі знаходяться їх речі.

Зазначені обставини не спростовані позивачем належними та допустими доказами, а надані представником позивача в ході апеляційного розгляду справи документи про місце навчання дітей відповідача, наявність комунальної заборгованості не є свідченням того, що відповідачі не користуються квартирою.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, правильно виходив з того, що виселення відповідачів не можливе, з урахуванням інтересів дітей, які позбавляються права на житло та не мають іншого житла.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові 13 листопада 2013 року у справі за №6-115 цс 13, який згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, відповідно до якого суди повинні враховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону, а також ураховувати, що внаслідок виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення у зв'язку з переміщенням по службі одного із подружжя, пов'язаним з переїздом в іншу місцевість, без забезпечення житлом, порушується право цих осіб і членів їхніх сімей на житло.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи позивача, щодо наявності у відповідачів житла, розташованого за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Крушельницької С., 54 кв.11, оскільки такі доводи спростовані матеріалами справи, а позивачем жодних інших доказів на підтвердження даного факту суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі з січня 2015 року не проживають на території Херсонської області, а тому службова квартира втратила для відповідача необхідність її використання в такому статусі, не спростовують висновків суду, тому до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,315ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Цюрупинського районного відділу управління міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області відхилити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.В Базіль

Судді: О.А Кузнєцова

О.М Полікарпова