№6/263/211/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2016 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненка В.О.,

при секретарі Коростовцевій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі подання Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2016 року представник Центрального ВДВС міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, оскільки останній ухиляється від виконання зобовязань щодо сплати аліментів, покладених на нього рішенням суду. Заявник посилається на те, що на виконанні Центрального ВДВС міста Маріуполя знаходиться виконавчий лист №2-804 від 26.03.2007 року, виданий 06.04.2007 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки Крістіни, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 15.03.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця від 16.03.2010 року за вищевказаним виконавчим листом відкрите виконавче провадження. У ході примусового виконання, боржником добровільно виконавчий документ не виконується. 09 січня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-яке нерухоме майно за боржником не зареєстровано. Відповідно до відомостей Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міста Маріуполя, за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані, згідно відповідей з ДПС України та ПФУ було встановлено, що боржник ніде не працює, пенсію не отримує, розрахункові рахунки в установах банків не має. Станом на 01.10.2016 року заборгованість по виконавчому документу становить 81548,26гривень, яку боржник не сплачує, тобто ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, що є підставою для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У поданні міститься заява Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ про розгляд даного питання у відсутності їх представника.

Відповідно до положень ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

В матеріалах подання міститься заява про розгляд справи за відсутності представника Центрального ВДВС міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Дослідивши матеріали, долучені до подання, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні подання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожен, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років) , вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Згідно ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно вимог п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Суд вважає необхідним зауважити, що ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям і означає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов'язків. Їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин

В сенсі положення ч.2 ст.10 ЦПК України тягар доказування наявності умислу та обставин, наведених на підставу вимог, покладається у даному випадку на державного виконавця, який звертається до суду.

Проте, державним виконавцем не надано обґрунтованих доказів, які б свідчили про умисне, свідоме невиконання боржником судового рішення. Так, у поданій відділу ДВС заяві від 15.07.2010 року ОСОБА_1 зобовязався сплачувати аліменти на користь неповнолітньої дитини, повідомив, що є безробітним, у звязку із чим просив стягувати з нього кошти як з непрацюючого. Наведене свідчить про визнання останнім боргу та вжиття певних заходів для реалізації виконавчого провадження. Зокрема, заявником не надано доказів того, чи мали місце виклики боржника державним виконавцем до відділу ДВС впродовж останніх років, а також доказів того, що він не з'являється без поважних причин до відділу ДВС на такі виклики. Із наданих матеріалів не вбачається, що державним виконавцем було вжито усі заходи із примусового виконання рішення суду, перевірки майнового стану боржника (наприклад, вихід представника служби за місцем мешкання боржника для складання акту опису та арешту майна, тощо).

З огляду на викладене суд вважає, що сам факт відсутності заробітку чи майна, за рахунок якого було б можливим задовольнити вимоги стягувача, не є підставою для обмеження особи у правах, гарантованих Конституцією України. Державний виконавець посилаючись на те, що боржник ухиляється від сплати заборгованості не надав суду необхідних і достатніх доказів, які б свідчили про те, що він має можливості виконати своє зобовязання і при цьому ухиляється від його виконання, що в даному випадку не дає суду достатніх підстав для встановлення обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 8, 10, 208-210, 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом пяти днів з дня отримання ухвали.

Суддя В.О. Ковтуненко