УхвалА

іменем україни

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, третя особа - ОСОБА_6, про визнання прилюдних торгів недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 11 жовтня 2010 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області з нього та ОСОБА_6 солідарно стягнуто на користь публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (далі − ПАТ «Кредитпромбанк») заборгованість за кредитним договором від 7 грудня 2007 року у розмірі 260 995 грн 31 коп.

Позивач указував про те, що при виконанні вищевказаного судового рішення в примусовому порядку державний виконавець самовільно, при відсутності такого рішення суду, змінив порядок його виконання, а саме звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Прилюдні торги з реалізації вказаного предмету іпотеки було проведено 23 листопада 2012 року Волинською філією товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп» (далі − ТОВ «Укрспецторг Групп»), переможцем яких визнано ОСОБА_5

Позивач зазначав про те, що вищевказані прилюдні торги проведено з порушенням вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, та Закону України «Про іпотеку», оскільки про дату, час і місце їх проведення, ціну ні його, ні ОСОБА_6 не було повідомлено. Також, інформацію про проведення прилюдних торгів організатором не було розміщено у друкованих засобах, а про їх проведення було вказано лише в одному місцевому друкованому виданні, що негативно вплинуло на кількість покупців та ціну.

Вважав, що реалізація спірної квартири на прилюдних торгах відбулась з порушенням прав його неповнолітніх дітей, яких вирішено виселити без його відома і відома служби у справах дітей.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просив суд визнати прилюдні торги від 23 листопада 2012 року недійсними.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Останньою ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2016 року рішення міськрайонного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповіднодо ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяютьдержавному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах № 6-28цс15 від 18 листопада 2015 року, № 6-1749цс15 від 25 листопада 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Суди дійшли вірного висновку про те, що реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах від 23 листопада 2012 року за відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), про те, що унаслідок проведення вказаних торгів порушено вимоги чинного законодавства, його права чи зазначене вплинуло на результат торгів.

Реалізацією нерухомого майна на прилюдних торгах права неповнолітніх дітей позивача та вимоги ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» не порушено, оскільки питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей враховуються у момент укладення іпотечного договору, невиконання умов якого позичальником призвело до продажу предмету іпотеки. Вимогами чинного законодавства не передбачено надання згоди органом опіки та піклування на реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах.

Крім того, суди дійшли вірного висновку про те, що 7 травня 2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, що набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання недійсним протоколу прилюдних торгів від 23 листопада 2012 року відмовлено. Також, вказаним рішенням суду встановлено, що прилюдні торги від 23 листопада 2012 року проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, унаслідок чого відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України такі обстави доказуванню не підлягають.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта