АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №641/6767/15-ц. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/790/4916/16. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2 Категорія: право власності.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участю секретаря: - ОСОБА_5,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 8 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 - про визнання права особистої приватної власності,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 99,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м., житловий будинок літ. «Н-2» з прибудовами, загальною площею 394,2 кв. м., житловою площею 184, 0 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами - льох літ. «Д», гараж літ. «Е», навіс літ. «З», льох літ. «К», навіс літ. «П», навіс літ. «Р», ворота №1, 6, огорожі № 2, 3, 4, 5, 7, вигрібні ями №8, 9 по провулку Стрілецькому №12 в м. Харкові.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він та ОСОБА_7 проживають у шлюбі з 2000 року, однак вказані житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами є його особистою приватною власністю, оскільки отримані на підставі договорів дарування та побудовані за рахунок його особистих коштів, що встановлено заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 4 липня 2014 року.

На теперішній час ОСОБА_7 заявляє претензії з приводу того, що зазначені житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами є спільним майном подружжя, нажитим ними під час перебування у шлюбі.

Відповідачка ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 8 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 99,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м., житловий будинок літ. «Н-2» з прибудовами, загальною площею 394,2 кв. м., житловою площею 184, 0 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами - льох літ. «Д», гараж літ. «Е», навіс літ. «З», льох літ. «К», навіс літ. «П», навіс літ. «Р», ворота №1, 6, огорожі № 2, 3, 4, 5, 7, вигрібні ями №8, 9 по провулку Стрілецькому №12 в м. Харкові.

В апеляційній скарзі керівник Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області, який не брав участі у розгулі справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у зволенні позову.

При цьому посилається на те, що рішенням суду порушено права Харківської міської ради, оскільки спірні житлові будинки, надвірні будівлі та споруди збудовані ОСОБА_6 самовільно та не введені до експлуатації. Земельна ділянка, на якій збудовані спірні житлові будинки, надвірні будівлі та споруди ОСОБА_6 в установленому законом порядку Харківською міською радою не надавалася.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 99,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м., житловий будинок літ. «Н-2» з прибудовами, загальною площею 394,2 кв. м., житловою площею 184, 0 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами - льох літ. «Д», гараж літ. «Е», навіс літ. «З», льох літ. «К» , навіс літ. «П», навіс літ. «Р», ворота №1, 6, огорожі № 2,3,4,5,7, вигрібні ями №8, 9 по провулку Стрілецькому №12 в м. Харкові є особистою власністю позивача.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69, ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Частинами 1, 7 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. України 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Стаття 392 ЦК України не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна. Оскільки позови про визнання права власності, що предявлені на підставі статті 392 ЦК України, повязані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що 4 лютого 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_6 уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за р. №252, згідно з яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями №12 по провулку Стрілецькому в м. Харкові (а. с. 11-14).

Крім того, 6 лютого 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_6 уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за р. №277, згідно з яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_6 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями №12 по провулку Стрілецькому в м. Харкові (а. с. 17-20).

У 2014 році ОСОБА_6 самовільно збудував двоповерховий житловий будинок з підвалом та прибудовами, у звязку з чим 7 березня 2014 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» видало на імя ОСОБА_6 технічний паспорт на житловий будинок №12 по провулку Стрілецькому в м. Харкові. У вказаному технічному паспорті міститься відмутка про самочинне будівництво житлового будинку літ. «Н-2», підвалу літ. «Нп», ганку літ. «н», входу до підвалу літ. «н-1» ( а. с. 3-10).

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 1 липня 2014 року задоволено позов ОСОБА_6 до Харківської міської ради про визнання права власності.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 99,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м., житловий будинок літ. «Н-2» з прибудовами, загальною площею 394,2 кв. м., житловою площею 184, 0 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: льох літ. «Д», гараж літ. «Е», навіс літ. «З», льох літ. «К» , навіс літ. «П», навіс літ. «Р», ворота №1, 6, огорожі № 2,3,4,5,7, вигрібні ями №8, 9 по провулку Стрілецькому №12 в м. Харкові (а. с. 15-16).

Матеріали справи не містять витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який підтверджує державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на житлові будинки літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 99,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м., літ. «Н-2» з прибудовами, загальною площею 394,2 кв. м., житловою площею 184, 0 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, визнані за ним за рішенням суду.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 та остання оспорює або не визнає його право власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 99,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м., житловий будинок літ. «Н-2» з прибудовами, загальною площею 394,2 кв. м., житловою площею 184, 0 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами - льох літ. «Д», гараж літ. «Е», навіс літ. «З», льох літ. «К» , навіс літ. «П», навіс літ. «Р», ворота №1, 6, огорожі № 2,3,4,5,7, вигрібні ями №8, 9, розташовані по провулку Стрілецькому №12 в м. Харкові.

Відповідно до пунктів 1, 2 4-7, 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта,здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності обєкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності обєкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо обєкт застрахований).

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність обєкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність обєкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації. Рішення про реєстрацію або повернення декларації про готовність обєкта до експлуатації може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права реєстрації декларації), або оскаржено до суду.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю відмовляє у видачі сертифіката з таких підстав: 1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката; 2) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; 3) невідповідність обєкта проектній документації на будівництво такого обєкта та вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил. Відмова у видачі сертифіката надається замовникові у строк, передбачений для його видачі. Рішення про відмову у видачі сертифіката може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права видачі сертифіката), або оскаржено до суду.

Зареєстрована декларація про готовність обєкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий обєкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що самовільно збудовані ОСОБА_6 у 2014 році житловий будинок літ. «Н-2» з прибудовами, загальною площею 394,2 кв. м., житловою площею 184, 0 кв. м., підвал літ. «Нп», ганок літ. «н», вхід до підвалу літ. «н-1» у встановленому законом порядку прийняті в експлуатацію.

Задовольняючи позов, суд не звернув уваги на вказані обставини та передчасно дійшов висновку про наявність правових підставі для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу керівника Харківської місцевої прокуратури №5 Харківської області - задовольнити - частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 8 липня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами, загальною площею 99,5 кв. м., житловою площею 65,6 кв. м., житловий будинок літ. «Н-2» з прибудовами, загальною площею 394,2 кв. м., житловою площею 184, 0 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами - льох літ. «Д», гараж літ. «Е», навіс літ. «З», льох літ. «К» , навіс літ. «П», навіс літ. «Р», ворота №1, 6, огорожі № 2,3,4,5,7, вигрібні ями №8, 9 по провулку Стрілецькому №12 в м. Харкові - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: