Головуючий суду 1 інстанції - Олійник В.М.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 428/6363/14-ц
Провадження № 22ц/782/327/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого - Луганської В.М.,

суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.,

при секретарі: Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 березня 2016 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про оголошення фізичної особи померлою,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про оголошення фізичної особи померлою. В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її рідна бабуся по лінії батька- ОСОБА_10. Відповідно до приписів ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Вона як внучка померлого спадкодавця, має право за правом представлення успадкувати майно своєї померлої бабусі, але за умови смерті її батька. Заявник посилається на те, що вона, а також заінтересовані особи відповідно до приписів ст. 1269 ЦК України подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Однак вона не може успадкувати майно померлої її бабусі, оскільки смерть батька не була оформлена в установленому законом порядку з видачею свідоцтва про смерть.

Заявник в заяві посилається на те, що її батько в приватному порядку в 1991 році виїхав на заробітки в райони Крайньої Півночі Російської Федерації, а саме в Магаданську область, постійно та систематично телефонував один-два рази на місяць, перераховував матері кошти, в тому числі і на її утримання. Але згодом зв'язок припинився, мати позивачки звернулася з позовом до батька про стягнення аліментів на її утримання. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 30.12.1999 року було оголошено розшук батька позивачки. Розшук продовжувався до часу досягнення повноліття ОСОБА_2, а саме до 2004 року. Після цього розшук припинився, але місце знаходження батька позивачки не було встановлено. Приблизно в 2004-2005 році її батько зателефонував і пояснив, що він відбував покарання, а тому з колонії не мав змоги зателефонувати засобами міжнародного зв'язку. Після цього батько ще залишився на два-три роки працювати там. За цей час систематично телефонував та висилав кошти. Але наприкінці 2007 року початку 2008 року зв'язок знову припинився. В січні-лютому 2008 року її матері зателефонував невідомий чоловік, який представився товаришем та колегою батька, пояснив що батько загинув (замерз) в Тайзі при полюванні. Оскільки батько заявника працював неофіційно та нелегально, то його роботодавець з метою уникнення відповідальності не надав компетентним органам Російської Федерації відомості про її батька, а тому нещасний випадок з батьком було оформлено як випадок з невідомою особою, тобто з невстановленою особою, у зв'язку з чим, її батько був захований як невідома особа. Заявник посилається на те, що постійним місцем проживання батька є АДРЕСА_1. Оголошення в судовому порядку батька померлим необхідно їй з метою оформлення нею свого права на спадщину за правом представлення після померлої бабусі.

Просила суд ухвалити рішення, яким оголосити фізичну особу - її батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 березня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про оголошення фізичної особи померлої відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням представником позивача - ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_2, визнавши ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлим. Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи ОСОБА_2 та не дав оцінки показам свідків.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про місце та час судового засідання повідомлена належним чином.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася про місце та час судового засідання повідомлена належним, чином. На адресу апеляційного суду від неї надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку з її надходженням у відпустці. Колегія суддів судової палати ухвалила можливим розглядати справ за відсутності заінтересованої особа ОСОБА_5

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився про місце та час судового засідання повідомлений належними чином.

Заслухавши доповідь судді, заслухавши осіб, які з'явилися до судового засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Як вбачається із матеріалів справи рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог про визнання ОСОБА_7 померлим, суд першої інстанції виходив з того, що адреса: АДРЕСА_1 не є останнім та місцем проживання ОСОБА_7, який за вказаною адресою був тимчасово зареєстрований у період з 10 січня 1988 року по 27 січня 1088 року та який вибув до м. Якутська. У червні 2011 року ОСОБА_7 заходами розшуку було встановлено, що останній проживає у АДРЕСА_2 та було встановлено місце роботи - ЗАТ «Риолит». Крім того суд першої інстанції виходив з того, що посилання заявника на те, що про смерть батька дізналася в січні- лютому 2008 року спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів судової палати, вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону, встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч.3 вказаної статті фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Частиною четвертою вказаної вище статті передбачено, що порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.246 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

З аналізу зазначених вище норм права вбачається, що фізична особа може бути оголошена померлою, якщо в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кола Мурманська обл. Батьками ОСОБА_7 записані ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується довідкою про народження № 446, виданою відділом запису актів цивільного стану ОГРН Мурманської області від 06 листопада 2014 року. ОСОБА_10, бабуся заявниці, померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції від 23 травня 2014 року.

ОСОБА_7 є батьком заявниці, що підтверджується письмовими доказами.

ОСОБА_7 06 липня 1985 року уклав шлюб з ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2, виданим відділом ЗАГС Красноярського краю від 06 липня 1985 року.

Відповідно до інформації наданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» ОСОБА_7, 1963 року народженя мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, в період з 19 січня 1988 року по 27 січня 1988 року з вибуттям до м. Якутськ.

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду від 30 грудня 1999 року було оголошено у розшук ОСОБА_7, як неплатника аліментів за в/л № АЕ-101 від 22 березня 1989 року Сєвєродонецького міського суду на користь ОСОБА_12 на утримання доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно відомостей, які були надані Сєвєродонецьким міським віділом Управління внутрішніх справ в Луганській області від 13.07.2001 року , прийнятими мірами розшуку було встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає: АДРЕСА_2; місце роботи якого зазначено: ЗАТ «Риолит».

Довідкою № 29/2-2986. виданою Сєвєродонецьким міським відділом державної міграційної служби від 15 червня 2015 року, встановлено, що за даними картотеки заяв про видачу паспорта Сєвєродонецького МВ УДМС України у Луганській області ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 не значиться.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років.

Колегія суддів судової палати погоджується з висновком суду першої інстанції, що адреса: АДРЕСА_1 не є останнім місцем проживання ОСОБА_7, оскільки останній у 1988 році вибув до м. Якутська. У суді першої інстанції так і в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 постійно проживав за адресою, вказаною у її заяві про визнання фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, вибув з м. Сєвєродонецька у 1988 році, знаходився у розшуку у зв'язку з несплатою аліментів, прийнятими мірами розшуку було встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає: АДРЕСА_2; місце роботи якого зазначено: ЗАТ «Риолит».

Заявником не надано належних та допустимих доказів, які б були підставою для оголошення ОСОБА_7 померлим.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що останнім постійним місцем проживання ОСОБА_7 була адреса: АДРЕСА_1 спростовуються встановленими по справі обставинами.

Колегія суддів судової палати не приймає доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_7 в 2008 році загинув, оскільки вказані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Колегія суддів судової палати не приймає доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції взято до уваги інформації із Інтернету стосовно судимості ОСОБА_7, оскільки вказана інформація не є підставою для висновку суду щодо відмови у задоволенні заявлених вимог.

За таких підстав рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Cудді: