АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором безвідсоткової цільової позики,

ВТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з останнього заборгованість за договором безвідсоткової цільової позики від 20.11.2007 в сумі 58 650 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.10.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» заборгованість за договором безвідсоткової цільової позики від 20.11.2007 в розмірі 46 900 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» судовий збір у розмірі 1 378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи В обґрунтування своїх доводів вказує, що строк позовної давності повинен обчислюватись саме з моменту настання строку погашення чергового платежу, оскільки кінцевий строк повернення позики не встановлений.

Справа № 755/13442/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/14325/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з необхідності стягнення суми боргу в межах строків позовної давності, за платежами, що підлягали сплаті з 02.09.2013.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 20.11.2007 між ВАТ «Черкасигаз» (правонаступником якого є ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз») та працівником ВАТ «Черкасигаз» - ОСОБА_3 було укладено Договір безвідсоткової цільової позики, відповідно до умов якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику у власність грошову позику в сумі 125 000,00 грн. на господарські потреби, а останній повернути таку ж суму у визначений цим договором строк (а. с. 4).

Відповідно до п. 2.2.1., 2.2.2. договору, позичальник зобов'язався повертати позику щомісячно, частинами не менше як 20 відсотків та не більше 50 відсотків від розміру заробітної плати, в разі отримання матеріального заохочення та інших грошових виплат - не менше як 20 відсотків та не більше 50 відсотків від його розміру, шляхом врахування цих сум із заробітної плати та матеріального заохочення на підставі заяви позичальника, остаточне погашення позики здійснити до 01.01.2018. Відповідно до 2.2.3. договору, позичальник зобов'язався у випадку, якщо до закінчення строку повернення позики трудові відносини між позикодавцем та позичальником припиняються, позичальник зобов'язався повертати позику рівними щомісячними платежами у розмірі 1000,00 грн. не пізніше останнього робочого дня місяця, за який необхідно повернути чергову частину позики, шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок позикодавця. В цьому випадку строк остаточного погашення позики позичальником змінюється.

Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти в сумі 125 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3256 від 20.11.2007 (а. с. 5) та не оспорюється стороною відповідача. Згідно з розпорядження №438 Про припинення трудової угоди від 02.09.2008, ОСОБА_3 було звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а. с. 6). Відповідач належним чином умови вищевказаного договору не виконує, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 58 650,00 грн. відповідно до розрахунку боргу (а. с. 9), про що ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» було направлено ОСОБА_3 вимогу від 11.08.2016 про сплату безвідсоткової цільової позики (а. с. 7-8), яка залишена без виконання відповідачем. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови договору позики, повинен був належно їх виконувати.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 належним чином умови договору позики не виконує, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 58 650,00 грн.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до договору безвідсоткової цільової позики від 20.11.2007 правильними.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 було подано заяву про застосування строків позовної давності за вимогами позову (а. с. 23-25).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до 2.2.3. договору, позичальник зобов'язався у випадку, якщо до закінчення строку повернення позики трудові відносини між позикодавцем та позичальником припиняються, позичальник зобов'язався повертати позику рівними щомісячними платежами у розмірі 1 000,00 грн. не пізніше останнього робочого дня місяця, за який необхідно повернути чергову частину позики, шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок позикодавця. В цьому випадку строк остаточного погашення позики позичальником змінюється.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору повернення позики повинно здійснюватися позичальником частинами не пізніше останнього робочого дня місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся з даним позовом до суду 01.09.2016 (а. с. 13), останній платіж по поверненню позики здійснений відповідачем 12.01.2012, тобто зі спливом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, а тому стягнення суми боргу за договором безвідсоткової цільової позики підлягає стягненню в межах строків позовної давності, тобто за платежами, що підлягали сплаті з 02.09.2013.

Таким чином, враховуючи вище викладене, вимоги апеляційної скарги є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що дія вказаного договору припинилася у зв'язку зі звільненням відповідача з роботи, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до матеріалів справи вказаний договір діє до 01.01. 2018 (а. с. 4), а звільнення відповідача з роботи лише змінює спосіб виконання вказаного договору позики (п. 3.3.3 Договору).

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк