печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Сторожук Є.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участі третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Фортуна Банк», Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «ОТП банк», третя особа ПАТ «Фортуна-Банк», Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 листопада 2010 року між ПАТ «Фортуна-банк» і ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція» укладено договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кр/77/1437/юр. Цього ж числа між ПАТ «Фортуна-банк» і ОСОБА_5 укладено договір поруки № 04п/77/1437/юр у забезпечення виконання вказаного договору та укладено між ПАТ «Фортуна-банк», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Шевченко А. В. реєстровий № 3287, предметом іпотеки за яким є: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 89,20 м. кв. На вказану квартиру накладено заборону на її відчуження. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року у справі № 757/1790/14-ц звернуто стягнення на заставлене нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в межах суми стягнення в загальному розмірі 4 992 930,53 грн. в рахунок погашення відповідної заборгованості на користь ПАТ «Фортуна-Банк» за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року.

11 березня 2015 року між ПАТ «Фортуна-банк» і позивачем ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії №04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року, відповідно до якого ПАТ «Фортуна-банк» відступає, а ОСОБА_7 приймає в повному обсязі право вимоги за відповідним договором. Цього ж дня було укладено договір про відступлення права вимоги за договором поруки №04п/77/1437/юр від 22 листопада 2015 року, а також договір про відступлення прав за договором іпотеки від 22 листопада 2015 року. Згідно з відомостями із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (індексний номер 19924442 від 11 березня 2015 року) іпотекодержателем за договором іпотеки від 22 листопада 2010 року є позивач ОСОБА_1 Про цесію, листом №394/07 від 13 травня 2015 року, повідомлено боржників ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція». Крім того, заявою від 11 листопада 2015 року повідомлено боржнику ОСОБА_5 і ОСОБА_3 у встановлений строк задовольнити безспірні грошові вимоги ОСОБА_1 в обсязі 4 992 930,53 грн. Проте, станом на 30 листопада 2015 року цивільно-правове зобов'язання ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 не виконано.

У процесі реалізації положень ст. 36-39 Закону України «Про іпотеку» позивач дізнався про наявність постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 вересня 2015 року (ВП № 48683491; ВП №48683384) посадової особи ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також заборонено здійснювати його відчуження в межах суми боргу на користь ПАТ «ОТП банк». Враховуючи, що позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету забезпечення, то арешт заставленого майна з метою його реалізації для задоволення вимог інших стягувачів, які не є заставодержателями, призводить до порушення речового права позивача на чуже майно. У зв'язку з чим, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив його задовольнити, звільнивши з-під арешту квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 89,20 м.кв., яка належить ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 вересня 2015 року в межах виконавчого провадження (ВП №48683491) і постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 вересня 2015 року в межах виконавчого провадження (ВП №48683384) посадовою особою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ПАТ «ОТП банк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення. Зазначила, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2013р. у цивільній справі № 757/10274/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитними договорами: № МL-009/929/2006 131 399,08 грн.; № СL-009/505/2007 275 177,04 грн.; № МL-009/093/2008 2 991 092,57 грн.; № МL-009/365/2008 2 556 023,38 грн. Постановами від 14.09.2015 року відкриті виконавчі провадження ВП №48683491, ВП №48683384, накладено арешт на майно боржників та оголошено заборону на його відчуження. Позивачем не надано жодних доказів того, що вартість іпотечної квартири є нижчою від розміру заборгованості ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція», що є порушенням ч. 3, 6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, позивач не є власником квартири та ним не доведено яким чином накладений арешт на квартиру в порядку виконання рішення суду порушує його права та інтереси.

До судового засідання відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «ОТП банк», представники третіх осіб ПАТ «Фортуна-Банк», Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві не з'явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ «ОТП банк» та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Під час судового розгляду справи встановлено, що 22 листопада 2010 року між ПАТ «Фортуна-банк» і ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція» укладено договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії №04кр/77/1437/юр (а.с. 7-9).

Цього ж дня між ПАТ «Фортуна-банк» і ОСОБА_5 укладено договір поруки № 04п/77/1437/юр, яким забезпечено виконання ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція» зобов'язання за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року (а.с. 10) та укладено між ПАТ «Фортуна-банк» і ОСОБА_5, ОСОБА_3 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Шевченко А. В., реєстровий № 3287 (а.с. 11-12).

Відповідно іпотечного договору для забезпечення виконання умов і зобов'язань за кредитним договором від 22 листопада 2010 року № 04кр/77/1437/юр відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_3, як іпотекодавець передали нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 89,20 м. кв.

22 листопада липня 2010 року накладена заборона на відчуження вказаного майна (реєстровий № 3288-9), про що внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 10518090.

Отже, відповідно до ст. 14, 23 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над іншими обтяженнями. При цьому, пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації.

Відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року у справі № 757/1790/14-ц звернуто стягнення на заставлене іпотечне нерухоме майно, що належить ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в межах суми стягнення в загальному розмірі 4 992 930,53 грн. в рахунок погашення відповідної заборгованості ПАТ «Фортуна-банк» за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року (а.с. 19-21).

Відповідно до п. 12 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається, в порядку, встановленому ст. 37 або 38 Закону України «Про іпотеку» на власний розсуд іпотекодержателя.

Водночас, 11 березня 2015 року між ПАТ «Фортуна-банк» і позивачем ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії №04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року, відповідно до якого ПАТ «Фортуна-банк» відступає, а ОСОБА_7 приймає в повному обсязі право вимоги за відповідним договором (а.с. 13-14).

Цього ж дня було укладено договір про відступлення права вимоги за договором поруки № 04п/77/1437/юр від 22 листопада 2015 року, а також договір про відступлення прав за договором іпотеки від 22 листопада 2015 року (а.с. 15-16) та підписано акт прийняття-передачі прав.

Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (індексний номер 19924442 від 11 березня 2015 року) іпотекодержателем за договором іпотеки від 22 листопада 2010 року (по реєстру № 3287, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округа Шевченко А.B.), є ОСОБА_1

Враховуючи укладені договори відступлення прав вимоги, ОСОБА_1 набув прав та обов'язків кредитора замість ПАТ «Фортуна-банк» до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 в межах суми стягнення в загальному розмірі 4 992 930,53 грн. за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04кр/77/1437/юр від 22 листопада 2010 року з правом звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37-39 Закону України «Про іпотеку».

Боржників ОСОБА_5, ОСОБА_3 і ТОВ «Досконалий друк, дизайн, дистрибуція» позивач повідомив про цесію листом № 394/07 від 13 травня 2015 року (а.с. 17) та заявою від 11 листопада 2015 року повідомив ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про необхідність задоволення безспірних грошових вимог ОСОБА_1 (а.с. 18), котрі на даний час не виконані.

Крім того, судом встановлено, що посадовою особою ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві від 14 вересня 2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 48683491; ВП № 48683384), якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також заборонено здійснювати його відчуження в межах суми боргу на користь ПАТ «ОТП банк» (а.с. 29-32), яка за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2013р. у цивільній справі № 757/10274/13-ц становить за кредитними договорами: № МL-009/929/2006 131 399,08 грн.; № СL-009/505/2007 275 177,04 грн.; № МL-009/093/2008 2 991 092,57 грн.; № МL-009/365/2008 2 556 023,38 грн.

Згідно зі ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 7, 12, 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Пpo забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно не є чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Враховуючи вказані норми матеріального права, лише іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог про погашення заборгованості за зобов'язаннями, які були забезпечення предметами іпотеки.

Тому, накладення постановами посадової особи ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві від 14 вересня 2015 року арешту на квартиру, яка на момент постановлення цієї ухвали, була передана у встановленому порядку в іпотеку, та збереження цього арешту на час реалізації своїх прав позивачем як іпотекодержателем квартири, визначених ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», зобов'язання за яким були забезпечені предметом іпотеки, порушує права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» предмет іпотеки може бути реалізований лише з дозволу іпотекодержателя, а тому збереження арешту до виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2013р. у цивільній справі № 757/10274/13-ц, стягувачем за яким є ПАТ «ОТП банк», є недоцільним, оскільки реалізація спірної квартири для виконання цього рішення є неможливою без згоди іпотекодержателя ОСОБА_1

При цьому, посилання представника відповідача на не дотримання позивачем положень ч. 3, 6 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки ці положення Закону на вказані правовідносини не поширюються. Тим більше вказаною нормою не передбачено обов'язок іпотекодержателя доводити, що вартість предмету іпотеки є нижчою від розміру кредитної заборгованості. Навпаки зазначається, що стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Доводи представника відповідача про недійсність Договору відступлення права вимоги від 11.03.2015 з тієї підстави, що цей Договір за своєю природою є договором факторингу, у зв'язку з чим позивач не мав необхідної дієздатності на його укладення і не міг бути стороною за цим договором, судом до уваги не беруться зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Разом з тим, розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301 цс15).

Аналіз змісту Договору про відступлення права вимоги від 11.03.2015, укладеного між ПАТ «Фортуна-Банк» та ОСОБА_1 (за змістом пункту 1.2. якого позивачу були відступлені всі без виключення права кредитора (а не лише право грошової вимоги, як передбачено природою договору факторингу), а предметом цього Договору не було надання з боку позивача фінансової послуги за плату та його мети на отримання додаткового доходу), а також вищенаведених положень цивільного законодавства, дає суду підстави для висновку, що Договір відступлення права вимоги від 11.03.2015 за своєю правовою природою є саме договором про відступлення права вимоги в розумінні ст.ст. 512, 513, 514 ЦК України, а не договором факторингу, а відтак, вважати вказаний Договір відступлення права вимоги недійсним і відсутність у позивача дієздатності на його укладення з цієї підстави суд не може.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки в інший спосіб, ніж зняти арешт з майна боржника - квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 89,20 м.кв., яка належить ОСОБА_5 і ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 вересня 2015 року в межах виконавчого провадження (ВП №48683491) і постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 вересня 2015 року в межах виконавчого провадження (ВП №48683384) посадовою особою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, захистити порушене право позивача неможливо.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає відшкодуванню позивачу кожним з відповідачів в рівних частинах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 12, 33, 36-38 Закону України «Про іпотеку», ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги задовольнити. Звільнити з під арешту квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 89,20кв. м., яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 жовтня 2013 року (ВП №40425579) державним виконавцем ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.