Справа № 564/1138/15-ц
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючої судді Грипіч Л. А.
з участю секретаря Мельник Р. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди
ОСОБА_1 взернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зокрема вчиненням ДТП, яке відбулося 07 грудня 2014 року близько 08-ї години його автомобілю було завдано механічні пошкодження, а йому, як власнику пошкодженого транспортного засобу завдано моральну шкоду. У звязку з чим, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 200709 грн. 25 коп., моральну шкоду в сумі 20 000 грн. та судові витрати по справі.
Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. Від представника позивача ОСОБА_3 на адресу суду поступила заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином в порядку визначеному законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд враховуючи думку представника позивача, дослідивши докази належності повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача з постановленням заочного рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обгрунтованим.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 05 березня 2015 року (а.с. 10) ОСОБА_2 у звязку з примиренням винного з потерпілим звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Зокрема вказаною ухвалою суду встановлено, що 07 грудня 2014 року близько 08-ї години ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1 під час руху по автодорозі Городище-Рівне-Староконстантинів в напрямку з м. Сарни на м.Костопіль, в порушення ПДР, не урахував дорожню обстановку в результаті чого допустив занос автомобіля та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху де допустив контактування передньою лівою частиною керованого ним автомобіля з передньою лівою частиною автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який рухався у зустрічному напрямку. Крім того, з ухвали суду вбачається, що ОСОБА_2 в ході судового розгляду вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю та не оспорював фактичні обставини його скоєння.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
Враховуючи вимоги ч. 8 ст 9 ЦПК України, суд вважає за правильне в даному випадку застосувавши ч. 3 ст. 61 ЦПК України звільнити позивача від доказування обставин встановлених ухвалою Костопільського районного суду від 05.03.2015 року.
Власником автомобіля НОМЕР_3 являється позивач ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8) .
Згідно висновку судового експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_5 № 3.3-174/15 від 08.02.2016 року, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» номер кузова VIN-WV1ZZZ2DZYH022315, в наслідок ДТП, що сталося 07 грудня 2014 року на момент проведення експертизи складає 200709 грн. 25 коп.
У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1989 р. № 3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" із послідуючими змінами і доповненнями, при розгляді позову мають бути наведені докази, якими підтверджується шкода, а також наведені розрахунки сум, що підлягають стягненню.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 07 грудня 2014 року під час керування транспортним засобом марки «BMW 325 TDS» реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником.
Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншої особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Частиною 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
З врахуванням обставин справи та вимоги позивача про повне відшкодування збитків, суд дійшов висновку про відшкодування шкоди в грошовій формі.
Так, суд на підставі вищевикладеного та з врахуванням вимог статей 22, 1166,1192 ЦК України, вважає розмір матеріальної шкоди визначеної позивачем обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Внаслідок неправомірних дій відповідача та пошкодження автомобіля ОСОБА_1 було порушено права позивача, що призвело до його моральних страждань, які виникли у звязку з неможливістю користуватися автомобілем для підприємницьких потреб, затратою часу на приїзд до м. Костопіль за неодноразовими викликами слідчого в ході розгляду кримінального провадження, порушенням нормального ритму його господарської діяльності, втратою доходу від використування автомобіля, необхідністю термінової заміни пошкодженого автомобіля на новий, вказані обставини потребували від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу було заподіяно моральну шкоду.
При вирішенні питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з положень ч.3 ст.23 ЦК України та враховує розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Тому, з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості та з врахуванням характеру порушення законного права на право володіння, користування своїм майном позивача з боку відповідача, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, суд вважає суму моральної шкоди визначеної позивачем обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню.
У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в сумі 8 861 грн. 60 коп., зокрема витрати на правову допомогу в розмірі 5846 грн. 40 коп., витрати повязані із проведенням експертизи - 1015 грн. 20 коп. та судовий збір, що становить 2007 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України , статтями 9, 60, 61, 79, 88, 197, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 200 709 (двісті тисяч сімсот девять) грн. 25 коп., моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. та судові витрати по справі 8 861 (вісім тисяч вісімсот шістдесят одну) грн. 60 коп., всього 229 570 (двісті двадцять девять тисяч пятсот сімдесят ) грн. 85 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районний судом за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6