14 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного навчального закладу «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до КлоковаО.В. директора Державного навчального закладу «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» про поновлення на роботі.
Посилався на те, що він працював в училище на посаді керівника фізичного виховання з 03 вересня 2012 року. Наказом від 22 червня 2015 року був звільнений з 30 червня 2015 року безпідставно.
У жовтні 2015 року заявлені вимоги доповнив і уточнив та просив визнати контракт від 01 липня 2014 року укладений з порушенням законодавства та скасувати його; поновити на попередній посаді, стягнути з директора училища середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 липня 2015 року до дня поновлення.
У грудні 2015 року позивач уточнив та доповнив заявлені позовні вимоги, в яких просив визнати контракт від 01 липня 2014 року недійсним з тієї підстави, що директор примусив підписати контракт на початку вересня минулою датою, а саме 01 липня 2014 року. Крім того, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення; зобов'язати керівництво училища скасувати записи у трудовій книжці; поновити на попередній посаді на загальних підставах трудового договору; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду у зв'язку з незаконним звільненням в розмірі 10 000,00 грн.
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 12 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 13 квітня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 січня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді керівника фізичного виховання у Державному навчальному закладі «Херсонське вище професійне училище ресторанного господарства» на підставі контракту від 03 вересня 2012 року, а також укладених в подальшому контрактів від 01 липня 2013 року та від 01 липня 2014 року (а. с. 51-56).

Відповідно до ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковий, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на виконання певної роботи.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 22 червня 2015 року № 42 ОСОБА_4 було звільнено з 30 червня 2015 року у зв'язку з закінченням терміну дії контракту з виплатою компенсації за невикористану відпустку в кількості 44 календарних днів (а. с. 49).

З умов визначених у контрактах вбачається, що контракт набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення навчального року.

Згідно п. 17 контракту однією з підстав припинення контракту є закінчення строку його дії.

Пунктом 21 контракту визначено, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк.

27 квітня 2015 року позивач був повідомлений адміністрацією училища про те, що дія трудової угоди закінчується 30 червня 2015 року та продовжуватися не буде.

Позивач з зазначеним повідомленням ознайомлений під особистий підпис 27 квітня 2015 року (а. с. 46).

Судом встановлено, що з позивачем з часу прийняття на роботу було укладено три контракти. Останній контракт було укладено після закінчення строку дії попереднього контракту на такий же строк - до закінчення навчального року. Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що продовження трудових відносин з позивачем після закінчення строку дії попереднього контракту відбулося не в силу фактичного їх тривання, а на підставі укладення нового трудового договору з 01 липня 2014 року, оскільки контракт набуває чинності з моменту його підписання (п. 22 контракту).

Разом з тим, відповідно до зазначених вимог трудового законодавства оспорюваний строковий трудовий договір, не зважаючи на його неодноразове переукладення, не є договором, що укладено на невизначений строк, а є строковим трудовим договором, припинення якого можливе на підставі п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (п. п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як зазначено у ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку дії трудового договору (п. п. 2 і 3 ст. 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23, вважаються такими, що укладені на невизначен6ий строк.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що відповідно до вимог передбачених ст.ст. 57-60 ЦПК України позивач не надав суду належних і допустимих у спірних правовідносинах доказів на підтвердження тих обставин, що контракт від 01 липня 2014 року ним підписаний минулою датою за примусом керівника училища, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Докази та обставини, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 12 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік