Справа № 727/8607/15-ц
Провадження № 2/727/191/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Вальчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нежитлового приміщення, стягнення грошової компенсації та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення грошової компенсації, стягнення частини боргу, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в листопаді 2016 року, до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нежитлового приміщення, стягнення грошової компенсації, посилаючись на те, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1995 року по 01.11.2012 року. Шлюб з відповідачем було зареєстровано 06.08.1995 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №1205, а розірвано 01.11.2012 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Під час шлюбу з відповідачем вони за спільні кошти придбали нерухоме майно, а саме: на підставі договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №7779 від 28.11.2002 року, вони набули у власність квартиру АДРЕСА_1 (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці. Договір купівлі продажу було оформлено на відповідача ОСОБА_2 так, як вони виходили з того, що квартира набувається ними спільно в інтересах їхньої сімї. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №29707 від 10.02.2003 року право власності на даний обєкт було зареєстровано за відповідачем.

Після придбання зазначеної вище квартири вони за спільні кошти провели в ній переобладнання, внаслідок якого квартиру перетворили в магазин промислових та продовольчих товарів, оскільки квартира розташована на першому поверсі будинку.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №408/9 від 07.06.2005 року прийнято в експлуатацію магазин продовольчих та промислових товарів, переобладнаний з квартири №25 в будинку №43 «а» по вул. ОСОБА_4 (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці.

15.06.2005 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на ім'я відповідача ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 м в будинку по вул. ОСОБА_4 (колишня вул. Чапаєва) №43-а у м. Чернівці. Право власності на приміщення магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м. в будинку по вул. ОСОБА_4 (колишня вул. Чапаєва) №43-а у м. Чернівці зареєстровано Чернівецьким КОБТІ за відповідачем ОСОБА_2

У 2014 році вул. Василя Чапаєва була перейменована та на сьогоднішній день носить назву вул. ОСОБА_4. Цей факт є загальновідомим а тому згідно з положеннями ч. 2 ст. 61 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню.

Відповідно до технічного паспорта нежитлові приміщення магазину в будинку №43-а по вул. Щербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці складаються з торгового залу літ. 25а-1 площею 48,4 кв.м. та вбиральні літ. 25а-2 площею 1,1 кв.м.

Вартість нежитлових приміщень магазину в будинку №43-а по вул. Щербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці відповідно до звіту про оцінку майна виконаного 06.11.2015 року Чернівецьким комунальним міським бюро технічної інвентаризації складає 280 294,00 грн.

Крім зазначеного вище нерухомого майна вони з відповідачем під час шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль Volkswagen Transporter 2005 року випуску сірого кольору, VIN WV1ZZZ7HZ5H021674, який 04.03.2008 року було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2

08.08.2013 року, тобто після розірвання шлюбу, відповідач ОСОБА_2 зняв з обліку зазначений вище транспортний засіб для реалізації. На сьогоднішній день автомобіль продано відповідачем та його новим власником є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Києва, вул. авіаконструктора Антонова АДРЕСА_2. Середня ринкова вартість транспортного засобу марки Volkswagen Transporter 2005року випуску, VIN WV1ZZZ7HZ5H021674 на сьогоднішній день складає 240 000 грн.

Крім зазначеного транспортного засобу Volkswagen Transporter 2005 року випуску сірого кольору, вони з відповідачем під час шлюбу за спільні кошти придбали наступні автомобілі: «Mercedes Benz 240» 1984 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, середня ринкова вартість якого на сьогоднішній день складає 50 000 грн. та «Ford Explorer» 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, середня ринкова вартість якого на сьогоднішній день складає 200 000 грн. Доказом реєстрації вказаних вище транспортних засобів на ім'я відповідача є інформація надана УДАІ УМВС України в Чернівецькій області згідно облікових даних Єдиного державного реєстру Державтоінспекції МВС України стосовно реєстрації та зняття з обліку транспортних засобів від 30.08.2013 року.

Відповідач ОСОБА_2, на свій власний розсуд, без її згоди, розпорядився автомобілями: «Mercedes Benz 240» 1984 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 Al54455 та «Ford Explorer» 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, які є їхнім спільним майном.

Відповідно до змісту ст. 60 CK України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вона вважає, що приміщення магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м. в будинку № 43-а по вул. Щербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці та автомобілі марки «Volkswagen Transporter» 2005 року випуску, «Mercedes Benz 240» 1984 року випуску, та «Ford Explorer» 1996 року випуску, є її та відповідача ОСОБА_2 спільною сумісною власністю так, як набуті ними спільно під час перебування у шлюбі за спільні кошти. Згідно ч.1 ст. 70 CK України визначено, що частки кожного із подружжя у праві власності на майно, яке набуто під час перебування у шлюбі є рівними.

На підставі ст. 63 CK України вона та відповідач ОСОБА_2 мають рівні права щодо володіння, користування і розпорядження їхнім спільним майном, яке було набуто ними під час шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 68 CK України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

А тому просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки нежитлових приміщень магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м. в будинку №43-а по вул. Щербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці вартістю 140 147,00 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частки транспортного засобу «Volkswagen Transporter» 2005 року випуску в сумі 120 000 грн., 1/2 ідеальної частки транспортного засобу «Mercedes Benz 240» 1984 року випуску в сумі 25 000 грн. та 1/2 ідеальної частки транспортного засобу «Ford Explorer» 1996 року випуску в сумі 100 000 грн.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, збільшивши позовні вимоги в квітні 2016 року, до відповідачки ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення грошової компенсації, стягнення частини боргу, посилаючись на те, що дійсно він з відповідачкою ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1995 року по 01.11.2012 року. Шлюб між ними розірвано 01.11.2012 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці.

За час їхнього подружнього життя ними було придбано наступне майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці. Після придбання зазначеної вище квартири вони за спільні кошти провели в ній переобладнання, внаслідок якого квартиру перетворили в магазин промислових та продовольчих товарів.

Також, за спільні кошти придбали автомобіль «Volkswagen Transporter» 2005 року випуску сірого кольору, VIN WV1ZZZ7HZ5H021674, який 04.03.2008 року було зареєстровано на нього, однак на сьогоднішній день автомобіль продано та його новим власником є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець м. Києва.

Крім зазначеного вище нерухомого майна ними було придбано транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN POLO», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, середня ринкова вартість якого становить 125 000 грн.

Згідно відповіді з Регіонального сервісного центру в Чернівецької області МВС України від 04.12.2015 року за № 27/27-59 відповідно до облікових даних Єдиного державного реєстру МВС України станом на 03.12.2015 року за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN POLO», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, що знаходиться у її користуванні.

Тому йому як співвласнику належить на праві власності на 1/2 ідеальної частки транспортного засобу «VOLKSWAGEN POLO», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, вартістю 125 000 грн.

Під час розгляду по суті даної справи Акціонерно-комерційний банк «Укрсоцбанк» («Кредитор») передав до суду справу щодо стягнення з нього заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 64 від 16.10.2007 року.

Даний договір був укладений ним перебуваючи у шлюбі, як фізичною особою, а не у статусі приватного підприємця. Відповідачці по справі було відомо про даний договір та цей договір був укладений в інтересах сім'ї, кошти витрачалися для отримання доходу в інтересах сімї. Відповідно до Рішення Третейського суду при Асоціації українських банків з нього стягнуто кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 270 954, 05 грн. та 3109, 54 грн. третейського збору. Всього 274063,59 грн.

Кредит по договору вони сплачували до 01.11.2012 року з сімейного бюджету, а вже після розірвання шлюбу він був вимушений самостійно повертати отримані кредитні кошти по договору з грудня 2012 року по квітень 2015 року в розмірі 161877,01 грн. Відповідачка після розірвання шлюбу навіть не запропонувала поділити між ними залишок, який потрібен було сплатити по кредиту та ні разу не поцікавилась чи має він можливість його сплатити, тому є всі підстави вважати отримані кредитні кошти коштами взятими у борг в інтересах сім'ї і повернення їх має бути спільним.

Щодо приміщення магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м. в будинку № 43-а по вул. Шербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці на 1/2 частки якої претендує відповідачка ОСОБА_2, то це приміщення знаходиться у іпотеці ПАТ «Укрсобанк» в рахунок забезпечення повернення кредитних коштів.

Так як договір кредиту від 16.10.2007 року, укладений ним за час перебування сторін у шлюбі, вчинявся ним в інтересах сім'ї з метою отримання від фінансової установи грошових коштів, необхідних для фінансування спільного майна подружжя, такий договір створює обов'язки не лише для нього, але й для відповідачки, у тому числі спільні з відповідачем зобов'язання щодо повернення кредитних коштів за договором банківського кредиту.

Таких висновків дійшов і Верховний суд України, який в п. 24 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз'яснив судам, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

А тому просив в порядку поділу майна, що є об'єктами права спільної сумісної власності, залишити у власності відповідачки ОСОБА_2 транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN POLO», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, середня ринкова вартість якого становить 125 000 грн. та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частки його вартості у розмірі 62500 грн.; стягнути з відповідачки на його користь 1/2 частини боргу за кредитним договором № 64 від 16 жовтня 2007 року у розмірі 217970, 30 грн., а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнений позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Зустрічний позов визнали частково, не заперечують щодо стягнення з неї 1/2 вартості транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN POLO», 1998 року випуску, в сумі 38428,50 грн., в решті зустрічних позовних вимог просили відмовити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Первісний позов визнали частково, не заперечують щодо визнання за позивачкою права власності на 1/2 ідеальної частки нежитлових приміщень магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м. в будинку № 43-а по вул. Щербанюка (колишня Чапаєва) у м. Чернівці, в решті позовних вимог просили відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні зустрічний позов просив вирішити на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.08.1995 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.11.2012 року шлюб між ними був розірваний (т.1, а.с.6).

Під час шлюбу сторонами за спільні кошти придбано нерухоме майно, а саме: на підставі договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №7779 від 28.11.2002 року, сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1 (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці. Договір купівлі продажу було оформлено на відповідача ОСОБА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1, а.с.7).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №408/9 від 07.06.2005 року прийнято в експлуатацію магазин продовольчих та промислових товарів, який переобладнаний з квартири АДРЕСА_1 (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці.

15.06.2005 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на ім'я відповідача ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно (т.1, а.с.8), а саме на нежитлові приміщення магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 м в будинку № 43-а по вул. Щербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці. Право власності на приміщення магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м. в будинку № 43-а по вул. Щербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці зареєстровано Чернівецьким КОБТІ за відповідачем ОСОБА_2 (т.1, а.с.9).

У відповідності до технічного паспорта (т.1, а.с.10-13) нежитлові приміщення магазину в будинку №43-а по вул. Щербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці складаються з торгового залу літ. 25а-1 площею 48,4 кв.м. та вбиральні літ. 25а-2 площею 1,1 кв.м.

Вартість нежитлових приміщень магазину в будинку №43-а по вул. Щербанюка (колишня вул. Чапаєва) у м. Чернівці відповідно до звіту про оцінку майна виконаного 06.11.2015 року Чернівецьким комунальним міським бюро технічної інвентаризації складає 280 294,00 грн. (т.1, а.с.25-41).

Також сторонами під час шлюбу за спільні кошти придбано автомобілі марки «Volkswagen Transporter» 2005 року випуску сірого кольору, VIN WV1ZZZ7HZ5H021674, середня ринкова вартість транспортного якого на сьогоднішній день складає 240 000,00 грн., «Mercedes Benz 240» 1984 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, середня ринкова вартість якого на сьогоднішній день складає 50000,00 грн., «Ford Explorer» 1996 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, середня ринкова вартість якого на сьогоднішній день складає 200000,00 грн. та «VOLKSWAGEN POLO», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4, середня ринкова вартість якого становить 76857 грн., що підтверджується висновком № 033/2 від 31.08.2016 року (т.1, а.с.184-196).

Між відповідачем ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційний банк «Укрсоцбанк» («Кредитор») укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 64 від 16.10.2007 року (т.1, а.с.67-68). Даний договір був укладений відповідачем ОСОБА_2 перебуваючи у шлюбі, як фізичною особою, а не у статусі приватного підприємця. Відповідачці по справі було відомо про даний договір та цей договір був укладений в інтересах сім'ї, кошти витрачалися для отримання доходу в інтересах сімї. Кредит по договору сторони сплачували до 01.11.2012 року з сімейного бюджету, а вже після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_2 самостійно повертав отримані кредитні кошти по договору з грудня 2012 року по квітень 2015 року в розмірі 161877,01 грн., тому суд вважає, що отримані кредитні кошти є коштами взятими у борг в інтересах сім'ї і повернення їх має бути спільним.

Однак, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відносно цих вимог закону судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду 13.04.2016 року із заявою про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом в частині стягнення з позивачки за основним позовом ОСОБА_2 1/2 частини боргу за кредитним договором № 64 від 16.10.2007 року (а.с.149-151).

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.156-158) загальна сума коштів сплачених відповідачем ОСОБА_2 з грудня 2012 року по квітень 2015 року становить 161877,01 грн., в тому числі з грудня 2012 року по 12 квітня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 було здійснено два платежі, а саме: 27.02.2013 року на суму 9076,64 грн. та 27.03.2013 року на суму 20242,25 грн., а за період з 13 квітня 2013 року по квітень 2015 року відповідачем було сплачено суму 132558,12 грн., а тому враховуючи строк позовної давності, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача 1/2 сплачених відповідачем коштів за період з 13 квітня 2013 року по квітень 2015 року в сумі 66279,06 грн.

Суд вважає, що підстав для стягнення з позивача ОСОБА_1 суми боргу за кредитним договором в сумі 217970,30 грн. немає оскільки відповідачем ОСОБА_2 не надані суду докази, що ним були сплачені ці всі кошти, а стягувати 1/2 частину неоплаченого боргу за кредитним договором немає законних підстав.

Згідно ст.ст.316 ч.1, 321 ч.1 і ч.2, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.ст.355, 368 ч.ч.1-3, 372 ч.ч.1-3 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ст.22 ч.1 Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ст.ст.60, 69 ч.1, 70 ч.ч.1, 3 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування / розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1. 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Враховуючи, що шлюб сторін був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.11.2012 року, тому майно сторін, а саме: нежитлові приміщення магазину промислових та продовольчих товарів, отримані кредитні кошти та чотири автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя, а томусуд вважає, що необхідно визнати за позивачкою ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки нежитлових приміщень магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м. в будинку № 43а по вул. Щербанюка ( колишня Чапаєва ) у м. Чернівці, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частки трьох транспортних засобів в сумі 245000 грн., задовольнивши в повному обсязі позовні вимоги позивачки ОСОБА_2, а також необхідно стягнути з позивачки ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частки транспортного засобу в сумі 38428,50 грн.( вартість автомобіля визначена експертизою ) та частину сплаченого боргу за кредитним договором в сумі 66279,06 грн., задовольнивши частково зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2

Суд враховує вартість спірних трьох автомобілів «Volkswagen Transporter» 2005 року випуску, «Mercedes Benz 240» 1984 року випуску та «Ford Explorer» 1996 року випуску як зазначила позивач в своїх позовних вимогах у звязку з наступним.

Під час розгляду справи за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було призначене судову авто товарознавчу експертизу з приводу вартості автомобілів «Volkswagen Transporter» 2005 року випуску та «Ford Explorer» 1996 року випуску. Але експертиза з приводу цих двох автомобілів проведена не була у звязку з неоплатою відповідачем експертизи та неможливістю огляду цих автомобілів.

Позивачем ОСОБА_1 суду було надано інформацію з мережі Інтернет з приводу вартості подібних автомобілів, яка співрозмірна з вартістю, зазначеною нею в позовній заяві.

Враховуючи розмір задоволеного зустрічного позову з позивачки на користь відповідача необхідно також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1047,07 грн.

Витрати на правову допомогу регламентуються ст.84 ЦПК України та Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року. Цим Законом передбачено гранично максимальні розміри компенсації витрат на правову допомогу, які можуть бути зменшені судом, виходячи із засад розумності, справедливості та їх спів розмірності.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 сплатив своєму адвокату суму 4000 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.155), однак до даної квитанції не додані належні та допустимі докази, а саме: розрахунки та звіти виконаних робіт, тобто кошти сплачені відповідачем не розраховані належним чином та не підтверджені у відповідності до вимог ст.84 ЦПК України, тому суд не має можливості перевірити обсяг робіт, час, який був витрачений на дані роботи, та суму коштів, які були сплачені за виконані роботи, тому витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст.316, 321, 328, 331, 355, 364, 368, 372 ЦК України, ст.ст.60, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.22 ч.1 КпШС України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 84, 88 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину нежитлового приміщення, стягнення грошової компенсації задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки нежитлових приміщень магазину промислових та продовольчих товарів площею 49,5 кв.м. в будинку № 43а по вул. Щербанюка ( колишня Чапаєва ) у м. Чернівці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частки транспортних засобів в сумі 245000 грн.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації, стягнення частини боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 ідеальної частки транспортного засобу в сумі 38428,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину сплаченого боргу за кредитним договором в сумі 66279,06 грн.

Стягнути ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1047,07 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 30.12.2016 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: