Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №315/1245/15 Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
Провадження № 22-ц/778/2368/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді:ОСОБА_1

суддів: Гончар М.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального закладу «Успенівська ЗОШ 11-111 ступенів» Гуляйпільської районної ради про виплату належної частини заробітної плати, індексації за фактично виконану та неоплачену роботу, -

ВСТАНОВИЛА :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до комунального закладу «Успенівська ЗОШ 11-111 ступенів» Гуляйпільської районної ради про виплату належної частини заробітної плати, індексації за фактично виконану та неоплачену роботу.

В обґрунтування позову зазначала, що в 2001 році вона переведена на посаду двірника та робітника по обслуговуванню і ремонту службових приміщень Комунального закладу «Успенівська загальноосвітня школа ІІ-ІІІ ступенів». В листопаді 2015 року, під час розгляду в суді справи за її позовом про поновлення на роботі, вона дізналась, що працюючи на посаді двірника на 0,5 ставки, фактично виконувала роботу більше, ніж на ставку, прибирала 4760 кв.м. території, а повинна була, на її думку, прибирати не більше 2000 кв.м.

Посилаючись на лист розяснення Міністерства соціальної політики України від 27.03.2013 р. N 131/13/116-13 «Щодо розрахунку чисельності двірників у ЗНЗ», просила суд стягнути з Комунального закладу «Успенівська ОСОБА_4 ступенів» не нараховану та не виплачену їй заробітну плату за 2013-2015 роки в сумі 15050 грн., та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй індексацію на вказану суму.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_3, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не зявилась, у своїй скарзі просила розглядати справу за її відсутності, що згідно до приписів ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, обґрунтовано посилаючись на приписи ст.21, 24, 48, 56, 21 КЗпП України, прийшов до висновків про те, що позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата виходячи із 0,5 ставки двірника та відповідно до кількості відпрацьованих годин/днів на місяць, що відповідає нормам діючого законодавства, та було доведено в судовому засіданні наданими відповідачем письмовими доказами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Статтєю 21 КЗпП України регламентовано, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу (ч.3 ст. 24 КЗпП України) і трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (ст.48 КЗпПУ).

У відповідності до ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Приписами ст.97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач з 2002 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 57 від 30 березня 2003 року переведена з посади різноробочої на посаду двірника школи з навантаженням 0.5 ставки. Відповідно до наказу № 44-К/ТР від 06.07.2015 року позивача звільнено з роботи (а.с.5, 77).

З матеріалів справи вбачається, що в Комунальному закладі «Успенівська ЗОШ 11-111 ступенів» Гуляйпільської районної ради встановлена погодинна оплата праці зі схемою посадових окладів (а.с.53-55).

Позивачу виплачувалась заробітна плата відповідно до наказу про її переведення на посаду двірника з навантаженням 0,5 ставки (а.с.77) та на підставі табелів обліку робочого часу, за якими вона працювала 4 години на день (а.с.49-52).

Позивач не заперечувала ту обставину, що отримувала заробітну плату своєчасно і в повному обсязі, однак вважає, що виконувала обєм роботи не на 0,5 ставки, а на повну ставку, оскільки прибирала територію, площа якої складає 4760 кв.м.

Судом першої інстанції досліджено зроблений відповідачем розрахунок нормативів чисельності двірників по площі ділянки, що прибирається. Для чого проведено заміри площі території школи, яка становить 4760кв.м., з яких територія з удосконаленим покриття становила 110 кв.м., газони 4650 кв.м. (а.с.118), та на підставі Типових штатних нормативів загальноосвітніх навчальних закладів, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 06.12.2010 року № 1205, відповідачем підтверджено суду необхідність шатної одиниці двірника з навантаженням 0,5 ставки (а.с.119). Позивачем не спростовано вказаного розрахунку відповідача, який ґрунтується на вимогах Міжгалузевих норм, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 11.05.2004 року за №105.

Доводи апеляційної скарги про те, що для прибирання території відповідача площею 4760 кв.м. повинна бути передбачена штатна одиниця двірника на повну ставку і виконувана позивачем робота здійснювалась в результаті інтенсифікації праці, є недоведеними і нормативно не обґрунтованими, тому не впливає на правильність вирішення спору, оскільки згідно до встановлених нормативів прибирання території з удосконаленим покриттям та газонів є різними і регламентуються з урахуванням періодів (зимовий, літній), що було враховано відповідачем для визначення штатної одиниці двірника з навантаженням 0,5 ставки для прибирання території з удосконаленим покриттям (110 кв.м) та газонів (4650 кв.м.).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване рішення ухвалено неповноважним судом, оскільки суддя раніше відмовила позивачу у задоволенні позову про поновленні на роботі і у Вищій кваліфікаційні комісії знаходиться скарга позивача на незаконні дії цієї судді у попередній справі, не є тими підставами у розумінні ст.ст.20, 21, 23 ЦПК України для самовідводу судді. Як вбачається з матеріалів справи під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем відвід судді не заявлявся. Таким чином, правових підстав для скасування оскаржуваного рішення з підстав розгляду і вирішення справи неповноважним судом у колегії суддів не має.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: