Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Гримич М.К., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділення в натурі частки із спільної сумісної власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду

м. Одеси від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду

м. Одеси від 13 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, визнано за

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 права власності по Ѕ частини за кожним на квартиру АДРЕСА_1, як спільне сумісне майно подружжя. Даним рішенням суд також встановив порядок користування жилими приміщеннями квартири між її співвласниками. Оскільки відповідач, яка є співвласником зазначеної квартири, не погоджується з добровільним виділом квартири в натурі, позивач просив виділити йому в натурі 1/2 частину вказаної квартири в порядку ч. 1 ст. 364 ЦК України за запропонованим варіантом №1 судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 2 березня

2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

При вирішенні спору судом установлено, що рішенням суду за кожним із подружжя визнано право власності по Ѕ частині спірної квартири, оскільки вона є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно із ч. 1 ст. 364 ЦК України, на яку посилався позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи

від 24 червня 2015 року поділ спірної квартири в натурі у відповідності до розміру часток кожного із співвласників (по 1/2 частині) є можливим. Експертом було запропоновано два варіанта поділу квартири. Згідно

1 варіанту поділу квартири, співвласникові № 1 запропоновано виділити від загальної площі квартири (77,30 кв. м) частину приміщення загальною площею 38,65 кв. м. Співвласникові № 2 - площею 38,65 кв. м. Для реалізації запропонованого варіанту поділу квартири кожному з співвласників необхідно забезпечити виділену йому частку індивідуальними системами водопостачання, каналізації, опалення та електропостачання , в т.ч. окремими приладами обліку (лічильниками), з розробленням та узгодженням всіх проектів і отримання необхідних дозволів у відповідних інстанціях.

Крім того, запропонований експертом варіант передбачає виділення кожному із співвласників по житловій кімнаті за рахунок поділу кімнати

№ 7, а саме, співвласнику № 1 площею 6,65 кв. м. шириною 1,62 м співвласникові № 2 - площею 11,95 кв. м. При цьому, остання житлова кімната перетворюється в прохідну між коридором та житловою кімнатою №8 та залишається без денного освітлення, що стане наслідком неможливості її використання за призначенням. За рахунок частини житлової кімнати № 8 площею18,00 кв. м експертом пропонується влаштувати санвузол. За рахунок лоджії пропонується створити кухню-нішу із встановленням електроплити.

Також, запропоновані варіанти можливі виключно за умовами підсилення несучих конструктивних елементів квартири у місцях влаштування нових прорізів, забезпечення конструктивного з єднання нових перегородок з існуючими конструктивними елементами квартири. В зв'язку з чим необхідно провести розроблення та узгодження всіх проектів, в яких зазначити елементи будинку, що демонтуються, та визначити безпечну послідовність їх демонтажу з урахуванням особливостей та технічного стану несучих систем будинку.

Вирішуючи спір, суди на підставі наданих сторонами доказів, яким дали оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК, у тому числі висновкам судової будівельно-технічної експертизи, встановили фактичні обставини справи та прийшли до вірного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано проектних та погоджувальних документів з відповідними службами, які підтверджують технічну можливість проведення всіх необхідних робіт з метою прокладки комунікацій та джерел живлення для забезпечення самостійності виділеної частини квартири.

Рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи касаційної скарги щодо невирішення позовних вимог про зобов'язання відповідача не перешкоджати проведенню реконструкції квартири не можуть бути підставою для скасування судового рішення, ухваленого відповідно до закону, оскільки вони є похідними від вимог про виділ в натурі частини квартири. Крім того, в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, а відтак не можна вважати, що частина позовних вимог розглянута не була.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 2 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.С.Ткачук