У х в а л а

іменем україни

28 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Генеральної прокуратури України, третя особа -Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування своїх вимог, зазначила, що у 2004 році вона придбала у м. Бровари Київської області земельну ділянку площею 0,1 га, в подальшому ця земельна ділянка нею частинами продавалась, станом на теперішній час вона складається з п'яти земельних ділянок площею 0,02 га, 0,0135 га, 0,028 га, 0,0196 га та 0,0189 га. Відносини з приводу відчуження, користування земельною ділянкою слугували підставою численних звернень позивачки до органів міліції, прокуратури та суду, однак Державою Україна не вжито заходів щодо захисту її права власності від протиправних посягань та повернення цієї власності у її володіння та користування. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути на її користь з Держави Україна ринкову вартість 0,052 га земельних ділянок по АДРЕСА_1, відшкодувати завдану їй моральну шкоду у розмірі 487 грн 20 коп. за кожну із робочих 9 360 год., починаючи з серпня 2008 року, а всього в розмірі 3 млн. грн, а також стягнути витрати на правову допомогу, понесені нею, починаючи з 2009 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року, ОСОБА_4 у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

З матеріалів справи вбачається, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а оскільки позивач не надала доказів на підтвердження факту вчинення відповідачем протиправних дій або бездіяльності, які б призвели до порушення її прав, що є процесуальним обов'язком позивача, то підстави для задоволення позову відсутні.

Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І.Журавель

О.В.Закропивний