У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 серпня 2014 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») було укладено договір фінансового лізингу з додатками, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу, а саме: автомобіль марки Renault Dokker 1,5 D. та передати йому у користування на строк та умовах визначених у договорі.

Зазначав, що після підписання договору відповідачем було надано розрахунок для сплати 21 195 грн, які він сплатив, як 10 % вартості вказаного автомобіля.

Звертав увагу на те, що після оплати вказаної суми автомобіль йому передано не було, ця сума є комісією за організацію та оформлення договору, а для отримання предмет лізингу йому було запропоновано сплатити 50 % вартості автомобіля.

Посилаючись на те, що представниками відповідача його було введено в оману, договір, що укладений між сторонами, містить несправедливі умови та він фактично позбавлений можливості розірвати договір в позасудовому порядку.

Враховуючи наведене, просив визнати договір фінансового лізингу з додатками від 19 серпня 2014 року недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на свою користь сплачений реєстраційний платіж в сумі 21 195 грн. та комісію за прийом платежів згідно тарифів банку у сумі 211 грн 95 коп.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу з додатками від 19 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_4 суму сплаченого реєстраційного платежу в розмірі 21 195 грн та сплачену комісію за прийом платежів згідно тарифів банку в сумі 211 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням положень ст. ст. 215, 216 ЦК України, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та при наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред'явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність в силу закону у зв'язку з її оспоренням та не визнанням іншими особами.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі № 6-308цс16, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що спірний договір фінансового лізингу від 19 серпня 2014 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та ОСОБА_4, не був нотаріально посвідчений. Враховуючи положення ст. 16 ЦК України, суди дійшли правильного висновку, що правочин підлягає визнанню недійсним, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ОСОБА_4 кошти на виконання умов договору фінансового лізингу.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик