УхвалА

іменем україни

28 грудня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дружини, додаткових витрат на дитину за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 4 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 грудня 2014 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Місце проживання дитини визначено разом з нею та стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1 200 грн щомісячно, починаючи з жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Указувала, що у зв'язку із постійними хворобами та проведеними операціями син потребує додаткових матеріальних витрат та індивідуального догляду. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Ураховуючи викладене та збільшивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1 тис грн. щомісячно, починаючи з 2 грудня 2014 року і до досягнення дитиною шестирічного віку та додаткові кошти на утримання малолітньої дитини у розмірі 13 253 грн 17 коп.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 4 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 22 вересня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на дитину, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 9 632 грн 62 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

ОСОБА_4 судові рішення не оскаржила.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 7, 141, 185 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», дійшли до правильного висновку про те, що у зв'язку з хворобою дитина потребує додаткових витрат на її лікування та реабілітацію, що підтверджено належними та допустимими доказами, які оцінені в уставленому порядку, тому з відповідача підлягає стягненню 50 % додаткових витрат на її утримання.

Зазначений висновок відповідає роз'ясненням, які викладені у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6 -1296 цс 15 від 24 лютого 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 4 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник В.І. Журавель С.П. Штелик