АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22/790/6948/16 Доповідач: Івах А.П.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Черкасова В.В.., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ «Страхова компанія Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 він є власником автомобіля VOLKSWAGEN TAUREG, державний номер НОМЕР_1.

23 серпня 2014 року об 11 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода з вини ОСОБА_2, який керуючи автомобілем НОМЕР_2, у м. Харкові по вул. Клочківській у районі №136, не виконав вимог п. 16.12 ПДД, а саме: не надав дорогу транспорту, який рухався праворуч, автомобілю VOLKSWAGEN TAUREG, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_2 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді була встановлена постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.09.2014 р. у справі №638/14828/14.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача його автомобілю, було заподіяно значних механічних пошкоджень, а саме: пошкоджено задні ліві двері, накладку задньої лівої двері, диск заднього лівого колеса, покришку заднього лівого колеса.

Вказані обставини, підтверджуються довідкою ВДАІ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 23.08.2014 р.

Наявність механічних пошкоджень встановлена на СТО Офіційного дилера VOLKSWAGEN в Україні ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ». Відповідно до рахунку ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ» №АДСЧТ09069 від 17.09.2015 р. вартість ремонтних робіт склала 32480,22 грн.

Посилаючись на той факт, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 32480,22 грн., яка до цього часу відповідачем у добровільному порядку не відшкодована, ОСОБА_3 просив стягнути вказану суму з ОСОБА_2.

Крім того, йому було завдано моральної шкоди, що виявилася перш за все, у значних душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна. Розмір завданої моральної шкоди він оцінив в 5000,00 грн. та вважав, що її розмір є співмірним з тими душевними стражданнями, які він був змушений пережити в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 32 480,22 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якійпросить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування того факту, що його цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна», яка б мала б у відповідності то вимог Закону України «про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з настанням страхового випадку відшкодувати шкоду, яка була заподіяна позивачеві, в межах лімітів відповідальності.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що сума збитків судом першої інстанції, встановлена вірно, розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядом справи встановлено, що 23 серпня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «ЗАЗ державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем VOLKSWAGEN TAUREG, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.09.2014 р. у справі №638/14828/14 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді була встановлена вина ОСОБА_2 (а.с.8).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_2 автомобіль VOLKSWAGEN TAUREG, державний номер НОМЕР_1, зазнав значних механічних пошкоджень, які були встановлені на СТО Офіційного дилера VOLKSWAGEN в Україні ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ».

Відповідно до рахунку ТОВ «АВТОДОМ ХАРКІВ» №АДСЧТ09069 від 17.09.2015 р. вартість ремонтних робіт складає 32480,22 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_2, позивачеві заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 32480 грн. 22 коп., яку в добровільному порядку не відшкодовано.

При цьому суд керувався положеннями ст. 1166; ч.ч. 2, 5 ст. 1187, 1192 ЦК України, що згідно вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд прийняв до уваги, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд керувався вимогами ст. 1167 ЦК України, за змістом частини першої якоїморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При визначені розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно, з'ясував та встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з природою правовідносин, що виникли між сторонами, об'єктивно оцінив надані сторонами докази та вірно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, судова колегія вважає його таким, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, висновки суду - обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

На виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність тих фактів, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги, привів мотиви, чому саме відшкодування шкоди покласти вважав за необхідне на відповідача ОСОБА_2.

З урахуванням особливості і характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, дійсних обставин справи, сукупності наявних у справі доказів, судова колегія з висновком суду першої інстанції погоджується у повній мірі, находить його таким, що відповідає вимогам ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України, погоджується з положеннями нормативно - правових актів, зазначених у рішенні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, як це передбачається вимогами ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 травня 2016 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -