АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Богінкевич С.М.
№22-ц/796/9829/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
Справа №758/1249/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області Мороз Ольги Сергіївни, заінтересована особа: ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И Л А

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд із скаргою на дії старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області Мороз Ольги Сергіївни.

У мотивування вимог посилався на те, що 23.12.2015 року старшим державним виконавцем Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області Мороз О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48230091, яке було відкрито на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва про забезпечення позову.

Дану постанову ним отримано 27.01.2016 року, а надіслано лише 21.01.2016 року, у зв'язку з чим старшим державним виконавцем Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С. порушено вимоги ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, державним виконавцем порушено ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у п. 2 Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №48230091 від 23.12.2015 року державний виконавець вказав про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Дане виконавче провадження було відкрите з підстав виконання ухвали суду в порядку забезпечення позову, а тому державний виконавець не мав права з закінченням виконавчого провадження припиняти чинність арешту майна боржника та скасовувати інші заходи примусового виконання рішення.

З урахуванням наведеного просив суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С., які полягали в порушенні триденного терміну наданого згідно ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» для надсилання стороні виконавчого провадження постанови про закінчення виконавчого провадження №48230091 від 23.12.2015 року;

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С., які полягали в порушенні вимог ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, викладення пункту другого постанови в редакції припинення чинності арешту майна боржника та скасуванні інших заходів примусового виконання рішення;

- викласти пункт другий постанови старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С. про закінчення виконавчого провадження №48230091 від 23.12.2015 року в наступній редакції: «Арешти, накладені на майно боржника, та інші заходи примусового виконання рішення залишити чинними».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 рокускаргу ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області Мороз О.С. задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С., які полягали в порушенні триденного терміну наданого згідно ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» для надсилання стороні виконавчого провадження постанови про закінчення виконавчого провадження №48230091 від 23.12.2015 року.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С., які полягали в порушенні вимог ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, викладення пункту другого постанови в редакції припинення чинності арешту майна боржника та скасуванні інших заходів примусового виконання рішення.

Викладено пункт другий постанови старшого державного виконавця Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С. про закінчення виконавчого провадження №48230091 від 23.12.2015 року в наступній редакції: «Арешти накладені на майно боржника та інші заходи примусового виконання рішення залишити чинними».

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С., які полягали в порушенні вимог ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, викладення пункту другого постанови в редакції припинення чинності арешту майна боржника та скасуванні інших заходів примусового виконання рішення, викладенні пункту другого постанови про закінчення виконавчого провадження №48230091 від 23.12.2015 року в наступній редакції: «Арешти накладені на майно боржника та інші заходи примусового виконання рішення залишити чинними».

Вказує, що судом першої інстанції порушено ст. 74, 76, 169 ЦПК України, оскільки судова повістка нею не отримана, а рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не містить відміток про вручення. До того ж, це була її перша неявка до суду з поважної причини.

Зазначає, що суд не витребував матеріали виконавчого провадження, не вивчив документи, надані суб'єктом оскарження та його клопотання від 28.04.2016 року, яким повідомлено про те, що постановою начальника Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Крецу Б.М. про перевірку виконавчого провадження від 01.02.2016 року скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Мороз О.С. від 23.12.2015 року в частині зняття арешту з майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (пункт 2 Постанови).

Крім того, з клопотання начальника Відділу державної виконавчої служби від 28.04.2016 р. випливає, що оскаржувана постанова від 23.12.2015 року не виконана, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 29.04.2016 року щодо суб'єкта ОСОБА_2 арешт, накладений в процесі виконання рішення, не знімався.

Ухвала Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 рокув частині визнання неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С., які полягали в порушенні триденного терміну наданого згідно ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» для надсилання стороні виконавчого провадження постанови про закінчення виконавчого провадження №48230091 від 23.12.2015 року не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22 червня 2015 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково, заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на нежитлове приміщення загальною площею 64,6 кв.м, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 01, та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2014 року. (а.с. 43)

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 22.06.2015 року перебувала на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції ВП №48230091.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Мороз О.С. від 23.12.2015 року виконавче провадження з примусового виконання ухвали Подільського районного суду міста Києва від 22 червня 2015 рокузакінчено. (а.с. 5)

Як підставу для закінчення даного виконавчого провадження державний виконавець у постанові зазначає, що боржника було ознайомлено з ухвалою суду від 22.06.2015 року та згідно акта державного виконавця від 07.12.2015 року заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням та державною реєстрацією права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, належного на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2014 року.

Звертаючись до суду з скаргою, ОСОБА_4 зазначав, що державним виконавцем порушено ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у п. 2 Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №48230091 від 23.12.2015 року державний виконавець вказав про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, у постанові про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2015 року в п. 2 вказано про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження було відрито на підставі ухвали суду про забезпечення позову, а тому лише суд може прийняти рішення про скасування таких заходів забезпечення.

Крім того, неправомірність дій державного виконавця підтверджується постановою начальника Відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиціїпро перевірку виконавчого провадження від 01.02.2016 року, якою скасована постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.12.2015 року, що видана державним виконавцем Мороз О.С., при примусовому виконанні в частині зняття арешту з майна боржника та скасування заходів примусового виконання рішення. (а.с. 15)

Також, колегія суддів зазначає, що скасування даного пункту постановою начальника відділу не перешкоджає особі, яка вважає, що її права порушено, звернутися до суду за захистом свого права, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 384 ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Оскільки дії державного виконавця щодо припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусове виконання рішення є неправомірними, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення порушеного права ОСОБА_4 шляхом викладення п. 2 постанови в такій редакції: «Арешти накладені на майно боржника та інші заходи примусового виконання рішення залишити чинними»,

Колегія суддів вважає, що за конкретних обставин такий захист порушеного права направлений на відновлення дії заборон, визначених ухвалою суду, яку виконував державний виконавець.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про порушення судом першої інстанції ст. 74, 76, 169 ЦПК України щодо неотримання нею судової повістки та розгляду скарги без її участі з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Аналогічні вимоги містяться й у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07.02.2014 року. Так, справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Крім того, постановлена судом ухвала стосується дій державного виконавця при виконанні ним своїх обов'язків і не стосується правомірності дій боржника.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть постановленої ухвали не впливають.

Отже, суд повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва