Справа № 752/9904/16-ц
Провадження №: 6/752/315/16
УХВАЛА

14.07.2016 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П., з участю секретаря: Литвиненко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення та заяву про зупинення виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

30.06.2016 року до суду надійшла заява представника заявника про встановлення способу і порядку виконання судового рішення, посилаючись на те, що майно, на яке визнано право власності за ОСОБА_3 не існує в натурі, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 року.

Також, 01.07.2016 року до суду надійшла заява представника заявника про зупинення виконавчого провадження № 51416182.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяви та просив їх задовольнити з підстав та доводів, викладених в них.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечив проти задоволення заяв, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Інші учасники процесу в судове засідання не з»явились, однак їх неявка не перешкоджає розгляду заяв про встановлення способу і порядку виконання судового рішення та зупинення виконавчого провадження.

Вислухавши думку представника заявника та представника ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи та матеріали заяв, суд вважає що заява про встановлення способу і порядку виконання судового рішення та заява про зупинення виконавчого провадження не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 6594, відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.09.2002 р., про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.10.2003 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, та про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, задоволено; позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, задоволено; позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_8 про визнання правочину частково недійсним, задоволено; позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору оренди від 01.12.2006 року, задоволено; в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання права власності, відмовлено; в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про визнання недійсним договору позики від 21.10.2003 року, відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на вказаний будинок задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23.09.2002 року з моменту його укладання. У решті рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року та додаткове рішення цього ж суду, залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2013 року додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.08.2013 року в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2015 року залишено без змін.

08.06.2016 року Голосіївським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист на виконання зазначеного вище рішення суду.

15.06.2016 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лазаревою А.І. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо зобов"язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у здійсненні права власності будинком АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Згідно з роз»ясненнями, що містяться в п.10 Постанови Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передано стягувачеві, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

В правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі №6-1829 цс15, що відповідно до вимог ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зазначено, що відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

У частині першій ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" вказано, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і в ст. 373 ЦПК України.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлений ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

В поданій заяві представник заявника посилається на те, що обставиною, яка утруднює виконання боржником рішення суду, є відсутність майна в натурі (а саме частини будинку), на яке визнано право власності за ОСОБА_3, присудженого за рішенням суду від 17.06.2013 року.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з'ясовувати обставини, що свідчать про неможливість виконання рішення.

У відповідності з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Крім того, заявник в поданій заяві про встановлення способу виконання судового рішення із зобов»язання не чинити перешкод у здійсненні права власності будинком на скасування його, фактично ставить питання про зміну рішення суду по суті та зміну способу захисту порушеного права, передбаченого статтею 16 ЦК України, що суперечить нормам чинного законодавства.

Так, аналізуючи норми ст. 373 ЦПК України в системному зв'язку із нормами, які гарантують право на судовий захист і передбачають норми й способи його реалізації, можна дійти висновку, що в контексті спірних правовідносин, якими обґрунтовувалася необхідність зміни способу виконання судового рішення, не можуть бути підставами для такої зміни, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не може бути змінений на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду позову по суті. Варто також зазначити, що невиконання боржником судового рішення про усунення перешкод в користуванні майном через відсутність такого майна в розумінні ст. 373 ЦПК України не може бути вагомою причиною для встановлення способу і порядку виконання судового рішення, оскільки усунення перешкод в користуванні майном може бути здійснена при виконанні судового рішення в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про встановлення порядку та способу виконання рішення суду .

Одночасно слід відмовити в задоволенні заяви про зупинення виконавчого провадження, оскільки такий захід, у відповідності до вимог ст.152 ЦПК України , передбачено на стадії забезпечення позову, а не після розгляду справи по суті та прийняття судового рішення.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. До завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Керуючись ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", ст 16 ЦК України, ст. 373 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 про встановлення способу і порядку виконання судового рішення та про зупинення виконавчого провадження - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п»яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя :