АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/374/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2013/16Головуючий у 1-й інстанції Горулько О.М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

Секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника заявника Борути Е.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року

по справі за заявою Полтавського обласного коммунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року у задоволенні заяви Полтавського обласного коммунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого документу - судового наказу №2-н-122/11 від 21 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за послуги з теплопостачання та судових витрат відмовлено.

З цією ухвалою не погодилось ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та поставити нову ухвалу, якою поновити ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» строк пред'явлення до виконання виконавчого документу № 2-н-122/11 від 21 жовтня 2011 року, виданого Решетилівським районним судом Полтавської області, щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, а також судових витрат з ОСОБА_3 та ОСОБА_4; вирішити питання судових витрат.

На думку апелянта, суд першої інстанції порушив приписи ч.1 ст.106 ЦПК України та п. 3 судового наказу №2-н-122/11 від 21 жовтня 2011 року, не видавши судовий наказ стягувачеві для пред'явлення його до виконання. Тому, оскільки підприємство фізично не володіло судовим наказом, у них була відсутня можливість вчасно пред'явити його до виконання, а тому, з урахуванням наведеного вважають поважними причини пропуску строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У судовому засіданні представник заявника доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, судовим наказом Решетилівського районного суду Полтавської області від 21.10.2011 року №2-н-122/11, який набрав законної сили 10.11.2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1 на р/р 9 в Філії Октябрське відділення №43 ВАТ «Ощадбанк», МФО 391098, код 03338030 суму заборгованості за договором про надання послуг з теплопостачання від 12.12.2006 року в розмірі 5176,86 (п'ять тисяч сто сімдесят шість гривень 86 коп.) грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1 на р/р 9 в Філії Октябрське відділення №43 ВАТ «Ощадбанк», МФО 391098, код 03338030 судовий збір в розмірі 12,75 (дванадцять гривень 75 коп.) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15,00 (п'ятнадцять гривень 00 коп.) грн., які були останнім сплачені при подачі заяви.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя АДРЕСА_1 на р/р 9 в Філії Октябрське відділення № 43 ВАТ «Ощадбанк», МФО 391098, код 03338030 судовий збір в розмірі 12,75 (дванадцять гривень 75 коп.) грн.. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15,00 (п'ятнадцять гривень 00 коп.) грн., які були останнім сплачені при подачі заяви (а.с.21, 33).

З матеріалів справи вбачається, що, після видачі судового наказу, 21.10.2011 року суд направив його боржникам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рекомендованим листом з повідомленням (а.с.22-23).

Копію вказаного судового наказу від 21.10.2011 року та копію заяви стягувача про видачу судового наказу з доданими до неї документами боржники отримали 26.10.2011 року (а.с.24-25).

29 лютого 2016 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало до районного суду заяву про видачу копії судового наказу від 21.10.2011 року щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання із боржників (а.с.26).

15.03.2016 року районним судом було направлено ПОКВПТГ «Полтаватеплоенрго» копію судового наказу від 21.10.2011 року № 2-н-122/11 відповідно до поданої заяви (а.с.28).

У квітні 2016 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду із заявою про поновлення строку пред'явлення до виконання виконавчого документа №2-н-122/11 від 21.10.2011 року, виданого Решетилівським районним судом Полтавської області, щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та судових витрат з ОСОБА_3 та ОСОБА_4; прохали вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування заяви підприємство зазначало, що вказаний судовий наказ отриманий ними 31.03.2016 р. згідно поданої 29.02.2016р. заяви. З цього ж часу їм стало відомо про набрання судовим наказом законної сили. Вважають, що суд порушив норми ч.1 ст.106 ЦПК України, оскільки, після набрання судовим наказом законної сили (10.11.2011 р.) суд не видав його стягувачу. Тому просили поновити строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У подальшому, як зазначено вище, ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року у задоволенні заяви Полтавського обласного коммунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання виконавчого документу - судового наказу №2-н-122/11 від 21 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за послуги з теплопостачання та судових витрат відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку, суд першої інстанції виходив із того, що підприємство було обізнане про існування судового наказу, проте з заявою про його видачу звернулося лише у березні 2016 року, та ними не наведено поважних причин пропуску строку на пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам та не ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно ч.ч.2,3 ст.103 ЦПК України судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження" та обов'язково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк пред'явлення судового наказу до виконання. Зазначені відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред'явлення до виконання.

Судовий наказ складається і підписується суддею у двох примірниках, один з яких залишається у справі, а другий скріплюється печаткою суду і видається стягувачу після набрання ним законної сили.

Відповідно до статті 104 ЦПК України, після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію боржникові рекомендованим листом із повідомленням. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача з копіями доданих до неї документів.

Частиною першою статті 106 ЦПК України установлено, що у разі ненадходження від боржника заяви про скасування судового наказу протягом трьох днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для пред'явлення до виконання.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим ЗУ «Про виконавче провадження».

За змістом ч.1 ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час видачі судового наказу стягувачеві, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення попущеного строку до суду, який видав відповідний виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч.1 ст.371 ЦК України).

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 4 листопада 2010 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

З матеріалів справи вбачається, що місцевий суд не виконав приписи ст.106 ЦПК України, що також відображені у п.4 судового наказу, відповідно до якого судовий наказ після набрання ним законної сили необхідно видати стягувачу.

Так, як зазначено вище, у відповідності до вимог ст.104 ЦПК України копію судового наказу, 21.10.2011 року судом було направлено боржникам - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рекомендованим листом з повідомленням (а.с.22-23). Копію вказаного судового наказу від 21.10.2011 року та копію заяви стягувача про видачу судового наказу з доданими до неї документами боржники отримали 26.10.2011 року (а.с.24-25).

Оскільки протягом установленого законодавством строку заява про скасування судового наказу від боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надійшла, то, у відповідності до статті 106 ЦПК України судовий наказ набрав законної сили з 10.11.2011 року, про що є відповідна відмітка на копії наказу, який міститься у матеріалах справи (а.с.33).

Разом із тим у справі відсутні докази на підтвердження того, що судовий наказ після набрання ним законної сили видавався (направлявся) стягувачеві для пред»явлення його до виконання, як це передбачено частиною першою статті 106 ЦПК України.

Таким чином, місцевим судом допущено порушення норм процесуального права, зокрема, положень ч.ч.2,3 103, ч.1 ст.106 ЦПК України та не повідомлено стягувача про набрання судовим наказом законної сили та його видачі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 10.11.2011 року.

Частиною першою статті 8 ЦПК України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітраж стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення,ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Невід'ємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «Жовнір проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України» та інші.

У відповідності до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Аналогічну норму містить і ч.1 ст.14 ЦПК України, де зазначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України…

Згідно ч.3 ст.222 ЦПК України особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо пропуску стягувачем строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання без поважних причин, є передчасними.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду та вважає, що заявнику ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» необхідно поновити строк для пред'явлення виконавчого документу до виконання, який встановити терміном в один рік, починаючи з 31.03.2016 року, - з дня отримання стягувачем судового наказу.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що при подачі апеляційної скарги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було сплачено 1378,00 грн. судового збору, оскільки вимоги заявника про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання підлягають до задоволення, то дану суму необхідно стягнути з боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 689,00 грн. з кожного.

Відповідно до п.2 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, ч.2 п.1 307, п.2 ч.1 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», - задовольнити.

Ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 02 червня 2016 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою поновити Полтавському обласному коммунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» пропущений строк для пред'явлення виконавчого документу - судового наказу №2-н-122/11 від 21 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за послуги з теплопостачання та судових витрат до виконання, який обраховувати з 31 березня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» по 689,00 грн. судового збору з кожного.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун