У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист права власності, стягнення моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: відділ Держземагенства у м. Селидовому Донецької області, Селидівська міська рада, про захист права власності та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею, 0, 0884 га та житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначала, що ОСОБА_3 є власницею суміжної земельної ділянки, та порушує її права, що полягає у самовільному перенесенні межі її земельної ділянки за рахунок земельної ділянки позивача, самочинно збудувала господарські споруди на межі їх земельних ділянок. Також, зазначала, що такими діями відповідач спричинила її моральну шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути зазначені перешкоди шляхом перенесення паркану відповідно до встановленої межі, знести сарай, вугільник, літню кухню, частину прибудованої домівки та погріб, які остання побудувала на земельній ділянці позивача та стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що її на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 0808 га та житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що ОСОБА_2 є власницею суміжної земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та порушує її права, що полягає у самовільному перенесенні межі її земельної ділянки за рахунок земельної ділянки ОСОБА_3, а також самочинно збудованих господарських споруд на межі їх земельних ділянок.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом відновлення паркану, дерев'яного стовпу на раніш встановленій межі та знести сарай та вугільник, що побудовані ОСОБА_2 на межі їх земельних ділянок.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від

03 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0, 0884 га за адресою: АДРЕСА_2 шляхом перенесення паркану відповідно до встановленої земельної межі та знесення за власний рахунок вугільника, що розташовані на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2 У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

До касаційної скарги ОСОБА_2 додає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки пропущений з поважних причин, а саме рішення апеляційного суду скаржниця отримала лише 06 травня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 73 ЦПК України одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Вивчивши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2016 року, вважаю, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений, оскільки він пропущений із поважних причин.

У касаційній скарзі скаржниця ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення апеляційного суду від 13 квітня 2016 року у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та задовольнити їх шляхом знесення будівель сараїв літ. Н-1, літ. Д-1 у домоволодінні АДРЕСА_2 належних ОСОБА_2 та стягнення моральної шкоди.

Скаржниця ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду від 13 квітня 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційних скарг та оскаржуваним рішенням, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги є необґрунтованими і викладені в них доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з повно і всебічно з'ясованих обставин по справі, наданих суду доказів, які були досліджені в судовому засіданні, і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, що підтвердили збудування ОСОБА_3 паркану та вугільника на земельній ділянці ОСОБА_2, а тому вважав доведеними порушення відповідачем прав ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції виходив із положень ч. 2 ст. 152 ЗК України та з того, що порушення прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як власників суміжних земельних ділянок, не знайшли свого підтвердження, про що також було зазначено у висновку суду будівельно-технічної експертизи №91 від 16 березня 2016 року.

Доводи касаційних скарг не спростовують висновок апеляційного суду та не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст.ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Донецької області від 13 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист права власності, стягнення моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: відділ Держземагенства у м. Селидовому Донецької області, Селидівська міська рада, про захист права власності та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович