РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 390/1218/16-ц

Провадження № 2/390/544/16

"26" грудня 2016 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Сарапа М.Б.,

при секретарі Палій М.В.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1М,.

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь основну заборгованість за кредитним договором №KGN0GK01580436 від 03.04.2007 року у сумі 30069, 38 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день прийняття судом рішення та 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 42762 доларів США, яка становить 3780 доларів США за офіційним курсом гривні на день винесення рішення та понесені судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір №KGN0GK01580436, згідно якого останньому надано грошові кошти у сумі 40 000 доларів США на строк до 02.04.2020 року із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом зі змінами від 28 серпня 2013 року встановлено суму заборгованості 42762 дол. США. В якості забезпечення зобов'язання по вказаному кредитному договору сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 03.04.2007 року, яким відповідач передав ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в іпотеку житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: с. Підгайці, вул.Зарічна.41. 29.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору іпотеки від 03.04.2007 року, яким уточнено визначення предмета іпотеки. 10.09.2013 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та позивачем укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги (цесії), згідно якого він отримав право вимоги коштів у сумі 42762 доларів США за виконання договору №KGN0GK01580436 від 03.04.2007 року. Листом від 19.06.2014 року він повідомив відповідача про необхідність виконання зобов'язань за договором, до цього часу борг позивачем йому не сплачено. Апеляційним судом Кіровоградської області у рішенні від 28.04.2015 року встановлено, що у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 погодився з тим, що його борг перед позивачем складає суму у розмірі 42762 доларів США і він не позбавлений можливості вимагати повернення ОСОБА_2 решти боргу у сумі 30069, 38 доларів США, як різницю, що не покрилася зверненням стягнення у сумі 12692.62 долара США (198893,35 грн.) з суми загальної заборгованості 42 762 доларів США. Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 в межах позивних вимог заборгованість за кредитним договором від 03.04.2007 року у сумі 12692,62 долара США. що становить 198 893. 35 грн. Просить суд задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов, з підстав зазначених у ньому.

Відповідач ОСОБА_4 заперечив відносно задоволення позову, надав письмове заперечення та просив закрити провадження у справі, так як набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 03.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №KGN0GK01580436, згідно якого останньому надано грошові кошти у сумі 40 000 доларів США на строк до 02.04.2020 року із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В якості забезпечення зобовязання по вказаному кредитному договору сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 03.04.2007 року, яким ОСОБА_2 передав ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в іпотеку житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: Кіровоградська область та район, с. Підгайці, вул. Зарічна, 41. 29.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору іпотеки від 03.04.2007 року, яким уточнено визначення предмета іпотеки. 10.09.2013 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги (цесії), згідно якого останній отримав право вимоги коштів у сумі 42762 доларів США за виконання договору №KGN0GK01580436 від 03.04.2007 року, що на день укладення договору в національній валюті складало 341796,67 грн. Листом від 19.06.2014 року ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_2 про необхідність виконання зобовязань за договором і стягнення заборгованості в разі невиконання.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.12.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості було задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями, що розташовано за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Підгайці, вул. Зарічна, 41, реєстраційний номер майна 18112254, який належить ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про право власності від 04.06.2008 року, виданого виконавчим комітетом Великосеверинівської сільської ради, Кіровоградського району та області, шляхом переходу права власності до ОСОБА_3, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KGN0GK01580436 від 03.04.2007 року в сумі 483 215 грн., стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №KGN0GK01580436 від 03.04.2007 року в сумі 186865 грн. 54 коп., припинено дію іпотечного договору від 03.04.2007 року, який укладено між ОСОБА_2 і ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо житлового будинку із господарсько-побутовими будівлями, що розташовано за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Підгайці, вул. Зарічна, 41, реєстраційний номер майна 18112254, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу ОСОБА_6 за №1033 та виселено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового будинку, що розташовано за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, с. Підгайці, вул. Зарічна, 41.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 28.04.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково, рішення Кіровоградського районного суду від 11 грудня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у сумі 186 865,54 грн., звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності до ОСОБА_3 у рахунок заборгованості за кредитним договором у сумі 483215 грн., припинення дії іпотечного договору, виселення ОСОБА_5 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, припинення дії іпотечного договору та виселення ОСОБА_5 було відмовлено та стягнуту з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 03.04.2007 року у сумі 198 893, 35 грн.

У вказаному рішенні Апеляційного суду вказано, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до нього предмета іпотеки у власність не можуть бути задоволені, оскільки відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю визначеною на момент такого набуття. Від проведення судової експертизи для оцінки будинку, що знаходиться в іпотеці позивач відмовився, хоча ця експертиза була призначена судом апеляційної інстанції.

Під час судового засідання апеляційного суду представник позивача замість звернення стягнення на предмет іпотеки наполягав стягнути з відповідача всю заборгованість у сумі 42 762 долара США у гривневому еквіваленті на момент ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до останніх уточнень своїх позовних вимог, позивач просив стягнути (як різницю, що не покривалася зверненням стягнення) 12692,62 долара США у гривневому еквіваленті станом на 11.12.2014 року (203970,62 грн.). Отже, з відповідача на користь позивача в межах позовних вимог підлягає стягненню 12692,62 долара США, виходячи із офіційного курсу за один долар США - 15, 67 грн., станом на 11.12.2014 року, що складає 198893, 35 грн.

Також, у вказаному рішенні зазначено: «Позивач не позбавлений можливості вимагати повернення відповідачем решти боргу (42 762 дол. США - 12692, 62дол США= 30069, 38) шляхом предявлення позову про стягнення боргу чи звернення стягнення на предмет іпотеки у вибраний ним спосіб».

Відповідно до вимог ст.ст.514, 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вказані обставини суд вважає, що сума решти богу не підлягає доказуванню, оскільки дана обставина встановлена рішенням Апеляційного суду, яке набрало законної сили, у справі за участю тих самих осіб.

Крім того, суд приходить до висновку про необхідність стягнення зазначеної суми заборгованості в національній валюті - гривні, виходячи з наступного.

За змістом п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і порядку, встановлених законом (частина 2 ст. 192 ЦК, ч.3 ст. 533 ЦК, Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом .

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах встановлених законом .

В п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

Станом на 26 грудня 2016 року офіційний курс гривні до долара США складає 26,26 гривень за 1 долар США. Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №KGN0GK01580436 від 03.04.2007 року в розмірі 789621,91 грн. (30069,38 доларів США * 26,26 гривень за один долар = 789621,91 гривень).

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 42762 доларів США, яка становить 3780 доларів США, суд приходить до наступного.

Якщо позичальник своєчасно не поверну суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу за період невиконання зобовязань.

Розрахунок 3% річних від суми боргу за договорами №KGN0GK01580436 від 03.04.2007 року, проведений позивачем, не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Оскільки 3 % річних (від суми боргу 42762 доларів США) повинні бути нараховані і стягненні з урахуванням суми боргу саме в грошовій одиниці України, однак позивач проводить розрахунок, виходячи із суми боргу доларів США і в подальшому не визначає суму, що підлягає стягненню, у гривнях за курсом НБУ на день звернення до суду.

Крім того, норми статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням 3% річних поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 42762 доларів США є не обґрунтованою та не відповідає положенням ст. 524 ЦК України.

У відповідності до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України).

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, понесені позивачем при зверненні до суду і підтверджені документально.

Керуючись ст.ст. 16, 514, 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № №KGN0GK01580436 від 03.04.2007 року в сумі 789621 грн. 91 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний код: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 6958,90 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя «підпис»

згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_7