Справа № 441/178/16 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/783/3245/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визначення додаткового строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийнтяття спадщини, -

в с т а н о в и л а:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк тривалістю в три місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подання заяви на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 07 грудня 2011 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері її сестра - ОСОБА_4 почала погано почуватись у звязку з виявленням у неї утворів пухлинного характеру. Вона їздила з сестрою на обстеження і з етичних міркувань не могла ставити питання про спадкування маминого будинку. 12 вересня 2015 року сестра ОСОБА_4 померла. В кінці 2015 року вона звернулася до Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, оскільки вона пропустила строк на подачу такої та рекомендовано звернутися до суду, тому у відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України вона просить визначити їй додатковий строк для її подання.

Оскаржуваним рішенням ОСОБА_2 в задоволенні позову до Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визначення додаткового строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, відмовлено за відсутності доказів поважності пропуску строку.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, вважає його необєктивним, необґрунтованим та ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд не визнав поважним той факт, що після смерті матері вона пережила тяжкий психологічний стан, який погіршився інформацією про онкологічне захворювання сестри. Крім того, з 2012 року вона періодично їздила з сестрою на лікування, тому не мала можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Саме з такими труднощами повязаний пропуск нею строку для подачі заяви на прийняття спадщини. Також суд не врахував того, що відповідач дав підтвердження, що визнає її єдиним спадкоємцем і не претендує на спадкове майно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Представник Бартатівської сільської ради Городоцького району Львівської області в судове засідання не зявився, хоча сільська рада була належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення (а.с. 50), причину своєї неявки суду не повідомила, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у відсутності її представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла 07.12.2011 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть, серія І-СГ № 267080 (а.с. 5).

Позивачка ОСОБА_2 є дочкою спадкодавця ОСОБА_3, що вбачається з копії свідоцтва про народження серії 1-СГ № 035821 (а.с. 9).

Мати позивачки мала у власності житловий будинок № 13 по вулиці Довга у селі Бартатів Городоцького району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, а також земельну ділянку площею 2,2618 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бартатівської сільської ради, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, Серія ЯБ № 129730, виданим 14 жовтня 2004 року (а.с. 4, 12).

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові виходив з того, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як догляд за хворою сестрою, крім того покликання позивачки в суді про те, що вона не мала можливості звернутися у шестимісячний строк про прийняття спадщини у звязку з хворобою сестри, районний суд оцінив критично, що не дозволило йому зробити висновок про поважність пропуску строку та зазначив, що позивачка мала достатньо часу та можливості звернутися до нотаріальної контори у встановлені законом строки для прийняття спадщини. Оскільки позивачкою не подано жодних доказів, які б згідно чинного законодавства свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вказані висновки районного суду відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Так, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Враховуючи наведене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналізуючи вищенаведене та судову практику, судова колегія доходить висновку, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Досліджуючи поважність причини пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції належним чином перевірив її доводи, якими вона обґрунтовувала вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у неї об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 07 грудня 2011 року.

Обставини, на які послалася позивачка, зокрема щодо хвороби її сестри та догляду за нею на час відкриття спадщини, не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини у розумінні положень ст. 1272 ЦК України.

Безспірних доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивачка суду не надала.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, дійшовши його на основі повно зясованих обставин, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При вирішенні позовних вимог судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

ОСОБА_5