Єдиний унікальний номер: 448/72/15-ц
Провадження № 2/448/5/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15.07.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.

при секретарі - Тхір О.Т.

позивачки - ОСОБА_1

її представника - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

її представника - ОСОБА_4

представника Судововишнянської міської

ради - Бущака Ю.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Судовововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Відділ Держземагенства у Мостиському районі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Галземпроект», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В:

26.01.2015р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 0,145га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що була передана їй у власність на підставі рішення виконкому Судововишнянської міської ради №104 від 28.06.1996р.

Вказує, що із західної сторони належна їй земельна ділянка межує із земельними ділянками відповідачки ОСОБА_3, що належать такій на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки серій НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Дані державні акти були видані відповідачці згідно ухвал Судововишнянської міської ради №21 та №22 від 22.10.2012р. про затвердження проектів землеустроїв щодо відведення земельних ділянок, перенесення їх в натуру площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 і передачу таких у власність ОСОБА_3. Виготовленням вищевказаних проектів землеустроїв щодо відведення земельних ділянок, перенесення їх в натуру проводилось ТзОВ «Галземпроект».

Зазначає, що літом 2014р. відповідачка ОСОБА_3 розпочала роботи по встановленню огорожі на своїй земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і встановила на її (позивачки) земельній ділянці металеві стовпці для огорожі, забетонувавши їх у землю, чим створила їй (позивачці) перешкоди у користуванні частиною власної земельної ділянки.

Стверджує, що намагалася вирішити спір з відповідачкою ОСОБА_3 в договірному порядку, однак відповідачка ігнорує її звернення. З даного приводу зверталася до відповідача - Судовововишнянської міської ради. Висновком постійної земельної погоджувальної комісії від 11.11.2014р., що був затверджений ухвалою Судовововишнянської міської ради від 18.11.2014р., підтверджено факт захоплення належної їй (позивачці) частини земельної ділянки.

Вважає, що відповідачка ОСОБА_3 при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не погодила у встановленому законом порядку з нею (позивачкою), як з сусіднім землекористувачем, меж виділених їй (відповідачці) земельних ділянок.

З огляду на наведені обставини , просить суд ухвалити рішення, яким:

1) визнати недійсною ухвалу Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №21 від 22.10.2012р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перенесення його в натуру для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3;

2) визнати недійсною ухвалу Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області №22 від 22.10.2012р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, перенесення його в натуру для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель ОСОБА_3;

3) визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 27.12.2012р., виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1500 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в АДРЕСА_1;

4) визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1000 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в АДРЕСА_1;

5) зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні її (позивачки) земельною ділянкою шляхом демонтажу та розбирання забетонованих металевих стовпців огорожі та звільнити від них частину її (позивачки) земельної ділянки.

Також просить стягнути з відповідачки ОСОБА_3 в її (позивачки) користь сплачений судовий збір.

Вимоги позивачкою та її представником підтримано в судовому засіданні.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили з тих підстав, що приватизація земельних ділянок, суміжних з ділянкою позивачки, та виготовлення державних актів на право власності на дані земельні ділянки серій НОМЕР_1 та НОМЕР_2, проведені нею (відповідачкою) законно без порушень прав та інтересів позивачки, а при виготовленні технічної документації дотримані всі стандарти, що передбачені вимогами чинного законодавства. Вважають, що при встановленні огорожі також не було допущено будь-яких порушень, скільки така встановлена в межах належної їй (відповідачці) земельної ділянки. Вважають позовні вимоги надуманими й безпідставними, а тому просять відмовити в задоволенні таких.

Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району - спеціаліст - землевпорядник міської ради в судовому засіданні поклав вирішення спору на розсуд суду. Зазначив, що був у складі постійної земельної погоджувальної комісії, яка розглядала звернення позивачки ОСОБА_1 про захоплення належної їй частини земельної ділянки та 11.11.2014р. давала з цього приводу відповідний висновок, а також комісії, яка розглядала звернення відповідачки ОСОБА_3 про встановлення межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 згідно державного акту на право власності. Підтвердив ті обставини, що комісією дійсно встановлено факт захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_1, однак не вдалось можливим встановити, ким саме з суміжних землекористувачів допущено таке захоплення; що відповідачка ОСОБА_3 користується земельною ділянкою розмірами, що не перевищують, а відповідають розмірам, які зазначені у виданих на її ім'я державних актах про право власності на земельні ділянки, та що така встановила огорожу (межові знаки) на своїй земельній ділянці відповідно до координат, що обумовлені у виданих їй правовстановлюючих документах та технічній документації із землеустрою, не заходячи на земельну ділянку позивачки ОСОБА_1

Представник третьої особи - Управління Держкомзему в Мостиському районі в судове засідання не з'явився, а надіслав заяву, в якій вирішення даного спору покладає на розсуд суду та просить розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Галземпроект» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, не повідомив про причину своєї неявки, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ст.328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ст.122 ЗК України до повноважень сільських, селищних та міських рад належить передача земельних ділянок у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

В силу ст.198 ЗК України процедура набуття земельної ділянки у приватну власність передбачає узгодження її меж із суміжними землевласниками і землекористувачами.

Згідно ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України гарантовано свободу реалізації повноважень з власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним, що означає непорушність здійснення правомочностей з володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно статті 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:а) визнання прав;б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;в) визнання угоди недійсною;г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;ґ) відшкодування заподіяних збитків;д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав.

У ч.1 ст.11 ЦПК України зазначається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що сторони по справі (позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3.) є суміжними власниками земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 20.08.1996р., позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства площею 0.402 га на території Судововишнянської міської ради, а саме по АДРЕСА_1. Дана земельна ділянка була надана позивачці на підставі рішення виконкому Судововишнянської міської ради від 28.06.1996р.

Згідно Державних актів серій НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідачка ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 та які межують з землями позивачки ОСОБА_1

Відповідачка ОСОБА_3 набула право власності на вказані земельні ділянки на підставі рішень співвідповідача - Судововишнянської міської ради: ухвал Судововишнянської міської ради від 22.10.2012р. за №21 та №22.

Розмір ділянок, що передані у приватну власність відповідачці ОСОБА_3, визначені технічною документацією по виготовленню державних актів на право приватної власності на землю. Вказана технічна документація із землеустрою, виготовлена ТзОВ «Галземпроект», ніким не оспорювалася, включно із позивачкою, та є на даний час чинною.

Також судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 фактично користується земельною ділянкою загальною площею, що не перевищує, а відповідає розмірам, які зазначені у виданих на її ім'я державних актах про право власності на земельні ділянки, та що така встановила огорожу (межові знаки) на своїй земельній ділянці відповідно до координат, що обумовлені у технічній документації із землеустрою та виданих їй правовстановлюючих документах, не заходячи на земельну ділянку інших суміжних землекористувачів, в тому числі на земельну ділянку позивачки ОСОБА_1 Такий висновок суду підтверджується дослідженням, що проводилось спеціалістами ДП «Львівський інститут з землеустрою», а також показаннями свідка ОСОБА_6, який приймав участь у проведенні даного дослідження.

За вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частина 2 ст.59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Суд не приймає до уваги покликань позивачки ОСОБА_1 на висновок постійної земельної погоджувальної комісії від 11.11.2014р., що був затверджений ухвалою Судовововишнянської міської ради від 18.11.2014р., як на доказ порушень її (позивачки) прав з боку відповідачки ОСОБА_3 в частині підтвердження обставин захоплення останньою належної їй (позивачці) частини земельної ділянки, оскільки даним висновком комісія підтвердила лише факт захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_1, однак не встановила осіб, якими здійснено таке захоплення.

Окрім того, не встановлена і не може братися до уваги і інша обставина, на яку позивачка ОСОБА_1 покликається в підтвердження своїх позовних вимог, зокрема що при виготовленні технічної документації та державних актів на ім'я відповідачки ОСОБА_3 їй (позивачці) взагалі не повідомляли і не пред'являли для підпису акту про узгодження меж. Позивачкою не надано, а судом не здобуто доказів в підтвердження зазначеної обставини. Навпаки, такі спростовуються наявним у матеріалах справи актом встановлення і узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 від 11.05.2012р., який підписаний позивачкою ОСОБА_1

Разом з тим, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, аналізуючи норми діючого цивільного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачкою не виконано вимог, передбачених ст.ст.10, 60 ЦПК України, зокрема нею не надано доказів на підтвердження фактів встановлення відповідачкою ОСОБА_3 металевих стовпців для огорожі на її (позивачки) земельній ділянці, захоплення відповідачкою частини земельної ділянки позивачки та створення відповідачкою будь-яких перешкод позивачці у користуванні частиною належної їй (позивачці) земельної ділянки, так і доказів на підтвердження невідповідності технічної документації із землеустрою, що розроблялася ТзОВ «Галземпроект» вимогам чинного законодавства.

Також позивачкою не наведено та не підтверджено належними доказами підстав як для визнання недійсними ухвал Судовивишнянської міської ради від 22.10.2012р. за №21 та №22, так і для визнання незаконними та скасування Державних актів на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 від 27.12.2012р. та серії НОМЕР_2 від 20.12.2012р., виданих на ім'я відповідачки ОСОБА_3

Вирішуючи позовні вимоги, приймаючи до уваги те, що згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не підтверджено наданими доказами факт порушення її (позивачки) права на земельну ділянку саме відповідачами по справі (ОСОБА_3 та Судововишнянською міською радою Мостиського району).

Відповідно до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи позивачки є надуманими, оскільки жодних незаконних дій відповідачів в судовому засіданні не встановлено.

Підсумовуючи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню за їх безпідставністю.

Оскільки даний позов залишено без задоволення, то суд не вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.328 ЦК України, ст.ст.122, 125, 126, 152, 198 Земельного Кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Судовововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області, треті особи - Відділ Держземагенства у Мостиському районі, Товариство з обмеженою відповідальністю «Галземпроект», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, визнання незаконними та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Мостиський районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис Я.Є.Стецик

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Рішення набрало законної сили

"___" ______________ 20__ р.

Суддя Я.Є. Стецик