АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6137/16 Справа № 185/9854/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Калиновського А.Б.

Суддів Єлізаренко І.А., Тамакулової В.О.

При секретарі Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст.1054 ЦК України, обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що 05.01.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 4 150 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач в період з 06.01.2007 року по 03.09.2008 року отримувала кредитні кошти та провадила оплати по поверненню отриманих коштів, обслуговування кредиту.

З 03.09.2008 року відповідач перестала користуватись кредитними коштами та припинила виплати по кредиту.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов зазначеного кредитного договору заборгованість за ним на час звернення позивача до суду становить: сума кредиту - 4143,56 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом 12 343,85 грн. , заборгованість по пені та комісії 4433,48 грн., штраф 500грн., штраф ( процентна ставка) 1046,04 грн.

Під час розгляду справи, відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування до вимог банку строку позовної давності(а.с. 33-34).

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Договір за кредитною карткою було укладено 12.12.2006 року, а тому, з урахуванням п.9.12 Умов, договір діяв 24 місяці, тобто до 12.12.2008 року.

Останній платіж за вказаним договором відповідач здійснила 03.09.2008 року, а тому з вказаної дати розпочався відлік строку позовної давності в три роки який закінчився відповідно, 03.09.2011 року.

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з даним позовом лише 03.09.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, і поважної причини пропуску цього строку банком не наведено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд правильно виходив з того, що позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, а відповідач ОСОБА_2, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Позивач не ставив перед судом питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, інших строків позовної давності ані кредитним договором, ані додатковими угодами, не передбачено. Крім того, позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності.

Доводи апеляційної скарги банку з посиланням на Постанову Верховного Суду України від 23.09.2015 року по справі №6-1206цс15 про те, що звернувшись до суду 03.09.2015 року банк пропустив строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту в повному обсязі, але має право на отримання процентів та штрафних санкцій до повного фактичного виконання позичальником своїх зобовязань за договором є без підставними, оскільки як вбачається зі змісту вказаної Постанови, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Однак, будь-яке судове рішення про задоволення вимог кредитора, про яке йдеться у вищевказаній Постанові, в матеріалах справи відсутнє. Банком вперше заявлено позовні вимоги до відповідача про стягнення кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором, а тому в даному випадку, правова позиція, на яку посилається апелянт, не підлягає застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

Інших доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції позивач не надав і, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: