У Х В А Л А

28 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

Іллічівський міський суд Одеської області рішенням від 28 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив: визнав квартиру АДРЕСА_1 та нежитловий будинок (офісні приміщення) АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю подружжя; визнав за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на зазначену квартиру, по 1/2 частині за кожним; стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 6 млн 191 тис. 525 грн 97 коп. вартості 1/2 частини нежитлового будинку (офісні приміщення); залишив без задоволення позовні вимоги ОСОБА_6

Апеляційний суд Одеської області 16 жовтня 2015 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 23 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року залишила без змін.

28 листопада 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвалених у справі судових рішень з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 60, 63, 69 Сімейного кодексу України (далі − СК України), статей 328, 331, 368, 372 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України).

На підтвердження своїх вимог заявник надав постанови Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, 7 вересня 2016 року.

Водночас ОСОБА_4 просить поновити строк подання заяви про перегляд зазначених судових рішень.

Оскільки заявником не пропущено встановлений статтею 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3345/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1>), строк для подання заяви про перегляд судових рішень, підстави для задоволення його клопотання відсутні.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 апеляційний суд, з яким погодився й суд касаційної інстанції, виходив з того, що законом не передбачена можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва за рішенням суду, якщо таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законом порядку; оскільки свідоцтво про право власності на спірне майно ОСОБА_5 не отримала, державна реєстрація права власності спірного майна не проведена, а відтак, право власності на спірну квартиру в останньої не виникло; відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення половини вартості офісних приміщень, апеляційний суд дійшов висновку, що ці приміщення були придбані відповідачкою як фізичною особою-підприємцем для здійснення підприємницької діяльності за особисті кошти і є її особистою приватною власністю.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року (№6-47 цс16) міститься висновок про застосування статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України у правовідносинах щодо визнання об'єкта незавершеного будівництва, зведеного за час шлюбу, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

У постанові від 16 грудня 2015 року (№6-2641 цс15) міститься висновок про те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя; у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко