У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Остапчука Д.О.,

суддів: Колодійчука В.М., Попович О.В.,

Кузнєцова В.О., Савченко В.О.,

за участю представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Тузової В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» Бондаренка Дмитра Юрійовича на рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року та рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася за період з 01 грудня 2009 року по 01 грудня 2014 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що 28 вересня 2006 року між ним і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DNH4KS72390230, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 5 499 грн 39 коп. зі сплатою 25,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач належно не виконав свої обов'язки за вказаним кредитним договором, станом на 17 листопада 2014 року виникла заборгованість у розмірі 71 тис. 360 грн 66 коп., яка складається з:

- 4 099,84 грн - заборгованість за кредитом;

- 22 275,89 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 44 984,93 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором.

Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 17 330, 41 грн, яка була стягнута за судовим наказом Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 січня 2010 року, різниця становить 54 030,25 грн.

Також підлягає стягненню з відповідачки 500 грн штрафу (фіксована частина), 2 701,51 грн - штраф(процентна складова), а всього заборгованість за кредитом становить 57 231,76 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 зазначену заборгованість за кредитним договором на підставі статей 526, 527, 530 та 1054 ЦК України.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні в позові з тих підстав, що наявність судового наказу припиняє правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, а тому вимога банку про стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані з часу ухвалення судового наказу, є безпідставними. Разом з тим у позичальника виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність встановлену ст. 625 ЦК України, однак таких вимог банком не заявлялося.

У касаційній скарзі представник публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» Бондаренко Д.Ю. просить скасувати рішення суду апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року та рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банку - Тузову В.О., обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 28 вересня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DNH4KS72390230, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 5 тис. 499 грн 39 коп. зі сплатою 25,08 % річних.

23 квітня 2009 року суддею Попільнянського районного суду Житомирської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 (прізвище в шлюбі) заборгованість за кредитним договором № DNH4KS72390230 від 26 вересня 2008 року в розмірі 13 095, 58 грн та судові витрати.

08 травня 2009 року ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області судовий наказ від 23 квітня 2009 року скасовано.

06 серпня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Попільнянського районного суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором № DNH4KS72390230 від 26 вересня 2008 року в розмірі 14 382, 96 грн. До позовної заяви були додані «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам», які закінчувалися п.5.3.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2009 року позовну заяву залишено без розгляду.

11 листопада 2009 року позивач повторно звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 17 330, 41 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 4 487, 56 грн; заборгованість за процентами - 7 096 грн; пеня - 4 445, 07 грн; штраф - 500,00 грн, штраф - 321,45 грн.

Судовим наказом Попільнянського районного суду Житомирської області від 12 січня 2010 року заява була задоволена, видано судовий наказ про стягнення заборгованості за кредитним договором 17 330,41 грн.

Звертаючись до суду з позов про стягнення заборгованості Банк додав до позовної заяви «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», які не містять пункту 5.5 щодо збільшення позовної давності до п'яти років. долучені банком до заяви про видачу судового наказу.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_4 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 17 грудня 2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, про застосування якого просив відповідач, оскільки банк звернувся до суду із пропуском трирічної позовної давності, підстави для застосування збільшеної позовної давності відсутні, оскільки «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт)», які містять пункт 5.5 щодо збільшення позовної давності до п'яти років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки ці Умови не підписані відповідачем, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності немає. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним, як оспорюваного правочину, не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом Банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд вважав, що наявність судового наказу припиняє правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, а тому вимога банку про стягнення відсотків за користування кредитом, які нараховані з часу ухвалення судового рішення, є безпідставними. Разом з тим у позичальника виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність встановлену ст. 625 ЦК України, однак таких вимог банком не заявлялося.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені та встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до Заяви № DNH4KS72390230 (а.с.7) ОСОБА_4 просить надати їй кредит в сумі 5 499,40 грн строком на 24 місяці, під 2,09%.

Згідно розділу «Банківські послуги» для повного розрахунку за товар і сплаті комісії Банку та ТОВ «Приват Кредит» (далі-Компанія) за консультативні послуги Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 5 499,40грн на строк 24 місяці по 26 вересня 2008 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка визначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з «10» по «17» число кожного місяця в сумі 294,69 грн для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Згідно п. 4.2 Умов, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка» («Стандарт»), (а.с.9), термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за Кредитним договором, встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Однак ці Умови підписані лише головою правління Банку - О.В. Дубілет, і не містять підпису ОСОБА_4.

Суди першої й апеляційної інстанцій, не звернули увагу на те, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір, яким передбачено сплату відсотків річних на суму залишку кредиту в розмірі 25,08%; позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення позовної давності, однак ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, позичальником вони не підписані.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи належно оформленої та засвідченої копії Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та відсутністю даних про те, коли вони були затверджені та з якими саме Умовами була ознайомлена ОСОБА_4, згадані Умови не можуть бути покладеними в основу рішення.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Посилання суду на те, що з видачею судового наказу про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання законом не передбачено є помилковими.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України від 25 травня 2016 року, викладені в Постанові № 6-157цс16.

Суд апеляційної інстанції не надав всім зазначеним обставинам належної юридичної оцінки, що призвело до неправильного вирішення спору.

З огляду на наведене, відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.О. Остапчук

Судді: В.М.Колодійчук

В.О.Кузнєцов

О.В.Попович

В.О.Савченко