Ухвала

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ХоптиС.Ф., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держземагентства у Харківській області, Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області, відділу Держземагентства у Шевченківському районі Харківської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, фермерського господарства «Восход А», треті особи: Нижньобурлуцька сільська рада Шевченківського району Харківської області, реєстраційна служба Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 9 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням II сесії XXIII скликання Шевченківської районної ради народних депутатів Шевченківського району Харківської області від 22 липня 1998 року його батькові - ОСОБА_7 - надано для ведення селянського господарства на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області земельну ділянку загальною площею 50 га. На підставі вказаного рішення його батько отримав державний акт на земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько - ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями першої черги є і він та дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_5, яка не претендує на спадкове майно.

Позивач зазначав, що він звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому було відмовлено.

Також вказував на те, згідно зі статутом фермерського господарства «Восход А» (у редакції від 16 липня 2007 року) ФГ «Восход А» створюється на необмежений строк, засновником і головою якого є ОСОБА_7 Згідно з протоколом загальних зборів членів господарства від 22 квітня 2013 року на ОСОБА_5 покладено повноваження засновника господарства. Після смерті ОСОБА_7 процедури реорганізації, ліквідації та банкрутства не розпочато. Спадкоємці фактично продовжують здійснювати статутну діяльність, зокрема, користуватися земельною ділянкою, сплачують податки та збори. Будь-які акти органів державної влади щодо припинення права спадкодавця щодо постійного користування вказаною земельною ділянкою відсутні.

З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку, яка розташована на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району Харківської області, загальною площею 50 га, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 9 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів позовних вимог (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), оскільки державний акт на право постійного користування землею загальною площею 50 га на території Нижньобурлуцької сільської ради Шевченківського району, виданий на ім'я ОСОБА_7, надавав останньому право користуватися земельною ділянкою, а не право власності. При цьому, позивач не позбавлений можливості звернутися до власника цієї земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування вказаною земельною ділянкою (ст. 407 ЦК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 9 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

С.П.Штелик