Справа № 466/3473/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Семків Х.І., Мазур Ю.В.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

прокурора Грицко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, та позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третьої особи без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною,

у с т а н о в и в:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просить постановити рішення про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як на підставу своїх вимог зазначала про те, що відповідач ОСОБА_3 є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2011 року по 09 серпня 2013 року та від подружнього життя вони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після народження сина відповідач не приймав участі у його вихованні, тривалий час проживав окремо та в судовому засіданні не заперечував проти розлучення. Вона зверталась в орган опіки і піклування для отримання відповідного висновку, однак їй в цьому було відмовлено та рекомендовано звертатись в суд.

З моменту розірвання шлюбу і по даний час відповідач бачив сина лише два рази та не виявляв бажання його бачити, хоч відповідно до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23 листопада 2013 року йому були встановлені дні таких побачень: перша і третя субота з 16.00 год до 18.00 год.; друга і четверта неділя з 10.00 год. до 12.00 год.

Крім несвоєчасної та не в повному обсязі сплати аліментів, які були встановлені на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2013 року, відповідач ОСОБА_3 іншої матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_6 не надавав і не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей тощо.

Крім цього, відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди проти її виїзду з сином ОСОБА_6 на відпочинок і оздоровлення до родичів в Італію, чим порушує права та свободи на вільне пересування.

Вищевказані дії відповідача свідчать, що він самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, що у відповідності до положень ст. ст. 164-170 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6, а тому вона вирішила звернутись в суд.

Відповідач ОСОБА_3 у квітні 2016 року пред'явив в суд самостійний позов до ОСОБА_1, в якому просить усунути перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 та визначити йому такі способи його участі у спілкуванні і вихованні дитини: систематичні побачення з сином ОСОБА_6 кожної суботи та неділі місяця з 10.00 год до 12.00 год. без присутності матері.

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що ОСОБА_1 є його колишньою дружиною та після розірвання шлюбу з нею їх син ОСОБА_6 залишився проживати з матір'ю. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23 листопада 2013 року йому були встановлені дні побачень з сином: перша і третя субота з 16.00 год до 18.00 год.; друга і четверта неділя з 10.00 год. до 12.00 год. у присутності матері дитини та у інші дні за погодженням між батьками при умові, що побачення не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини. Однак вказане розпорядження ОСОБА_1 умисно не виконується і практично ним, ОСОБА_3, самостійно виконане бути не могло. На перших порах вона придумувала різні причини, щоб не надати побачення з дитиною, а пізніше просто почала ігнорувати його телефонні дзвінки. Фактично протягом останнього року ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, не виконує розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, чим порушує його, як батька, права на участь у вихованні сина ОСОБА_6. Він, ОСОБА_3, сплачує аліменти на утримання сина в розмірах, які він має можливість сплачувати, оскільки обмежений в можливості повноцінно працювати і отримувати великий заробіток через необхідність здійснювати догляд за особою, яка потребує постійного догляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 серпня 2016 року вищевказані позови були об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_3 заперечили, свій позов підтримали, зіславшись на викладені в ньому обставини.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому зпсіданні проти позову ОСОБА_7 заперечили, свої позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в ньому обставини. Крім цього, відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти порядку зустрічей з сином ОСОБА_6, який йому було визначено розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №615 від 23 листопада 2013 року.

Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання неодноразово не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку, та подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, а позов ОСОБА_3 є таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з положеннями ст. 150 Сімейного кодексу України, які визначають обов'язки батьків щодо виховання і розвитку дитини та їх права щодо виховання дитини, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину.

Приписами ст. 157 та ч.1 ст. 159 цього Кодексу визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У відповідності до ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2011 року та від подружнього життя мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2013 року, яке сторонами не оскаржувалось і набрало законної сили, шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_6 залишився проживати та проживає з матір'ю - позивачем ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 в м Львові. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23 листопада 2013 року №615 «Про встановлення днів побачень ОСОБА_3 із малолітнім сином ОСОБА_5.» було встановлено наступний порядок участі відповідача ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за умови, що побачення не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини: перша та третя субота місяця з 16.00 год. до 18.00 год.; друга та четверта неділя місяця з 10.00 год. до 12.00 год. у присутності матері дитини та у інші дні за погодженням між батьками при умові, що побачення не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2013 року

в цивільній справі №466/8704/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів було визнано укладену між сторонами мирову угоду від 05 грудня 2013 року, за умовами якої відповідач зобов'язався сплачувати аліменти в розмірі 600 грн. щомісяця на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, їх представників, долученими до справи письмовими доказами та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались.

З пояснень відповідача ОСОБА_3 вбачається, що він не ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина ОСОБА_6, він його любить, намагався бачитись з ним, однак в цьому під різними приводами перешкоджала його колишня дружина ОСОБА_1

Той факт, що відповідач ОСОБА_3 мав намір виконувати свої батьківські обов'язки та приймати участь у вихованні дитини, підтверджується його зверненням до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки і піклування, із заявою про встановлення способу та порядку його зустрічей з сином ОСОБА_6 та на підставі його звернення 23 листопада 2013 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було прийняте вищевказане розпорядження №615 «Про встановлення днів побачень ОСОБА_3 із малолітнім сином ОСОБА_5.».

З долученої до справи копії заяви відповідача ОСОБА_3 від 31 серпня 2015 року видно, що він звертався до органу опіки і піклування з проханням вжити заходів до колишньої дружини ОСОБА_1, яка чинить йому перешкоди в спілкуванні з сином ОСОБА_6, та забезпечити виконання нею розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23 листопада 2013 року №615 «Про встановлення днів побачень ОСОБА_3 із малолітнім сином ОСОБА_5.».

На вказану заяву заступником голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради М. Косминою йому було дано відповідь за №36-2188 від 08.09.2015 року, в якій рекомендовано йому звернутись з відповідним позовом до суду про усунення перешкод у виконанні рішення органу опіку і піклування про встановлення порядку і участі у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

З долучених до матеріалів справи копій банківських квитанцій та пояснень в судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 вбачається, що останній регулярно сплачує аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Шевченківському відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та йому відповідно до постанови Кабіянету Міністрів України №1192 від 02 серпня 2000 року і Закону України «Про психіатричні допомогу» призначено щомісячну грошову допомогу як особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним.

В ході розгляду справи на запит суду до матеріалів справи долучено висновок органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №36-1446 від 25.06.2015 року, з якого убачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносного малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих підстав, що він самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, покладених на нього чинним законодавство України.

Однак, на думку суду, вказаний висновок було дано органом опіки та піклування на неповно з'ясованих обставинах та без урахування всіх обставин справи. Зі змісту висновку вбачається, що він був даний лише на підставі пояснень позивача ОСОБА_1 та довідки дошкільного навчального закладу №133, а тому такий висновок суд не може покласти в основу свого рішення та задовольнити позов ОСОБА_1 і позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносного малолітнього сина ОСОБА_5

Показання свідків ОСОБА_8, яка є дружиною дядька позивача ОСОБА_1, та ОСОБА_9, з яким позивач ОСОБА_1 перебуває у фактичних шлюбних відносинах, не дають суду достатніх підстав для висновку, що відповідач ОСОБА_3 ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків.

Ухилення від виконання батьківських обов'язків - це свідома поведінка особи, яка маючи реальну можливість виконувати такі обов'язки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками.

Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 та її представником не доведено факту ухилення відповідачем ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування

обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Враховуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що в даному випадку немає підстав для застосування до відповідача ОСОБА_3 такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_3 є такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 210, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 19, 141, 150, 155, 157, 159, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити у зв'язку з його безпідставністю.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третьої особи без самостійних вимог - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за умови, що побачення не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини:

- перша та третя субота місяця з 16.00 год. до 18.00 год.;

- друга та четверта неділя місяця з 10.00 год. до 12.00 год. у присутності матері дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок) витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. І. Кавацюк