Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

ІзмайловоїТ.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Служби безпеки України в Луганській області, Служби безпеки України, третя особа - старший слідчий слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Луганській області Бушний ОлексійОлексійович, про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Управління Служби безпеки України в Луганській області, Служби безпеки України, третя особа - старший слідчий слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Луганській області Бушний О.О., про відшкодування майнової та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 20 грудня 2013 року в належному їй на праві власності будинку по АДРЕСА_1 старшим слідчим слідчого відділу УСБУ в Луганській області

Бушним О.О. було проведено обшук, під час якого вилучено 262 210 євро,

4 900 дол. США та 19 885 грн. У квітні 2014 року кримінальне провадження, в межах якого проводився обшук, було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Слідчий суддя ухвалив рішення про повернення їй вилучених під час обшуку грошових коштів. Незважаючи на її неодноразові звернення, ухвала слідчого судді залишилися без виконання, а грошові кошти повернуті не були.

Вважала, що слідчий Бушний О.О. порушив вимоги Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, не передав вилучені кошти на зберігання до банку або в касу фінансового підрозділу Управління, а зберігав їх в своєму особистому сейфі, внаслідок чого після захоплення будівлі УСБУ в Луганській області незаконними збройними формуваннями ці кошти зникли. Своєю бездіяльністю слідчий Бушний О.О. завдав позивачу майнової та моральної шкоди, яку позивач просила стягнути в судовому порядку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Управління Служби безпеки України в Луганській області на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 6 502 032 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн, а всього 6 552 032 грн. Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Луганській області на користь держави судовий збір у розмірі 3 896 грн 60 коп. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Служби безпеки України про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що порушення службовими особами слідчого відділу УСБУ в Луганській області порядку зберігання вилучених під час обшуку речових доказів призвело до втрати грошових коштів та валютних цінностей і неможливості виконання ухвали слідчого судді про їх повернення

ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що протиправність дій або бездіяльність слідчого у передбачений законом спосіб не встановлена.

Однак із висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна з огляду на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції не дотримано.

Судом встановлено, що слідчими слідчого відділу УСБУ в Луганській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000206, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 10 жовтня 2013 року, за фактом незаконного надання послуг військового призначення представникам Міністерства оборонної промисловості Азербайджанської Республіки за ознаками злочину, передбаченого ст. 333 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Луганська від 03 грудня 2013року надано дозвіл на обшук в будинку АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3

20грудня 2013 року у вказаному будинку проведено обшук, під час якого було вилучено, зокрема, грошові кошти: 262 210 євро, 4 900 дол. США та 19 885 грн, які постановою слідчого від 24 грудня 2013року визнані речовими доказами.

24квітня 2014 року кримінальне провадження № 0000206 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України(відсутність в діянні складу кримінального правопорушення).

28квітня 2014 року слідчий суддя Жовтневого районного суду

м. Луганська постановив ухвалу про повернення ОСОБА_3 вилучених під час обшуку грошових коштів.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що особа, що завдала майнової шкоди іншій особі, зобов'язана цю шкоду відшкодувати.

Ця шкода відшкодовується за умови, що вона завдана рішеннями, діями чи бездіяльністю, що мають ознаку неправомірності.

Виходячи зі змісту вказаної норми матеріального права, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові такі елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, порушення службовими особами слідчого відділу УСБУ в Луганській області порядку зберігання вилучених під час обшуку речових доказів призвело до втрати грошових коштів та валютних цінностей і неможливості виконання ухвали слідчого судді про їх повернення ОСОБА_3 Значене протиправне діяння заподіяло позивачу майнову шкоду в розмірі втрачених грошових коштів - 262 210 євро, 4 900 дол. США та 19 885 грн, що в еквіваленті станом на

27 квітня 2015 року становить 6 502 032 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що жодних доказів на підтвердження відсутності вини у завданні шкоди відповідачами не надано, хоча це є їх процесуальним обов'язком згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, а отже наявні усі передбачені законом підстави для судового захисту порушених прав ОСОБА_3 в обраний нею спосіб.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції керувався ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Оцінивши доводи ОСОБА_3 про заподіяння їй моральної шкоди, суд першої інстанції вважав доведеним, що в результаті втрати значної суми грошових коштів вона зазнала душевних страждань і переживань та була змушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів і до суду, щоб довести порушення своїх прав.

Враховуючи значний розмір майнової шкоди, тривалий час, протягом якого не виконувалась ухвала слідчого судді про повернення грошових коштів, з огляду на принципи розумності і справедливості, суд першої інстанції правильно визначив заподіяну позивачу моральну шкоду в розмірі

50 000 грн.

Беручи до уваги, що шкода завдана неправомірними діями працівників УСБУ в Луганській області, а відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових обов'язків), а тому висновок суду першої інстанції про те, що саме УСБУ в Луганський області повинно відповідати за завдану шкоду, є правильним.

Оскільки жодних договірних відносин між ОСОБА_3 та СБ України судом не встановлено, то у зобов'язаннях щодо відшкодування шкоди закон покладає обов'язок відшкодування шкоди лише на особу, яка її завдала. Крім того, шкода позивачу заподіяна винними неправомірними діями працівників УСБУ в Луганській області, яке хоч і входить у систему СБ України, але є окремою юридичною особою.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене відповідно до закону, тому рішення апеляційного суду згідно з положеннями ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року скасувати, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова