Провадження № 2/522/79/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 22.05.2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати дії ОСОБА_2 неправомірними, зобовязати його знести самовільно встановлений металевий паркан (огорожу) та заборонити йому чинити перешкоди у здійсненні права власності належній їй квартирою № 6 в будинку № 7 по вулиці Дворянській у місті Одесі.

В обґрунтування позовних вимог відзначила, що є власником квартири під №6 в будинку №7 по вул. Дворянській в місті Одесі, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 24 лютого 2010 року. На підставі дозволу на виконання будівельних робіт №167/04 від 06.04.2004 року здійснила реконструкцію квартири №6 з приєднанням підвального приміщення та прибудови по вул. Дворянській,7 у м. Одесі, і відповідно отримала свідоцтво №15001584 про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил від 12.01.2010 року. Реконструкція квартири Позивача виконана згідно проекту Науково-виробничого Центру «Екострой» від 2003 року з облаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачу належить квартира № 4 в цьому ж будинку за вказаною адресою. Між сторонами утворився конфлікт з приводу законності реконструкції, відповідач, не бажаючи визнавати право власності ОСОБА_1, неодноразово чинив самосуд, засипаючи вказані сходи та вхід будівельним сміттям, цеглою. Не зважаючи на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси у вересні 2014 року досліджено законність та правомірність здійсненої реконструкції, ОСОБА_2 до теперішнього часу чинить самоправство, перешкоджаючи ОСОБА_1 вільно користуватись своєю власністю, влаштував залізний паркан, обладнаний навісним замком, вздовж напрямку, що унеможливлює позивачу користування сходами та дверима, які мають забезпечувати доступ у її квартиру. З урахуванням вказаного, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав з відповідним позовом.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2015 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Ухвалою суду від 09.02.2016 року за заявою представника ОСОБА_2 заочне рішення Приморського районного суду від 20.10.2015 року по даній цивільній справі було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У судове засідання 07.07.2016 року представник позивача ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 29.09.2015 року) у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що є лист «Еко-строй» та ухвала апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року, згідно яких встановлено, що реконструкція була виконана відповідно до проекту і порушень не знайдено. У технічній документації завжди існували сходи. Позивачка з 2012 року немає вільного доступу до входу свого житла. До квартири є два входу 1й вхід з веранди до 1го поверху, 2й вхід до напівпідвального приміщення, куди у неї обмежений доступ. У позивачки немає іншого входу до приміщення зі сторони вул.. Дворянської, це єдиний вхід зі двора.

Представник відповідача ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру серії ОД №039645 (а.с 93-94) у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у повному обсязі. Проте не заперечував, що залізний паркан влаштував ОСОБА_2, оскільки йому потрібно було усунути вільний доступ посторонніх осіб до вікон його квартири та підвального приміщення. Однак, документів, на підставі яких було встановлено даний паркан, надати не зміг.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САС № 911901 від 24.02.2010 року та витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно № 25428695 від 26.02.2010 року, наявними у матеріалах справи (а.с.37-38).

Також, згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2002 року ОСОБА_5, діючий від імені ОМР, продав, а ОСОБА_1 придбала нежиле підвальне приміщення, під кв. №6, загальною площею 47,3 кв.м., яке складається з 1,2,3,4,5 підвалів, які знаходяться в літ. «А» у будинку №7 по вул.. Дворянській у м. Одеса (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_2 у свою чергу є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі продажу від 21.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №3627 (а.с.67). Зазначене підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12268559 від 24.10.2006 року (а.с.66).

Згідно свідоцтва про право власності від 26.12.2012 року (а.с.91) відповідач є також власником нежитлового підвального приміщення офісу №4а за адресою м. Одеса, вул. Дворянська, 7. Обєкт у цілому складається з приміщень, загальною площею 46,2 кв.м., основною площею 34,5 кв.м., відображених у технічному паспорті від 26.11.2012 року.

З пояснень представника позивача та позивачки вбачається, що ОСОБА_1 отримала дозвіл на виконання будівельних робіт №167/04 від 06.04.2004 року (а.с.65) та здійснила реконструкцію квартири №6 з приєднанням підвального приміщення та прибудови по вул. Дворянській,7 у м. Одесі, і відповідно отримала свідоцтво №15001584 про відповідність збудованого обєкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил від 12.01.2010 року (а.с.69).

Із свідоцтва про право власності вбачається, що обєкт належний позивачці в цілому складається з приміщень, загальною площею 132, 7 кв.м., житловою площею 42, 9 кв.м., відображених у технічному паспорті від 21.12.2009 року. Згідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 04.04.2011 рік, (реєстровий № 725пр-113-866) квартира позивача розташована на цокольному та 1-му поверхах 3-х поверхового будинку (а.с.38-40).

З цього приводу у Приморському районному суді м. Одеси була на розгляді цивільна справа №2/1522/11091/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ПРА ОМР про зобовязання приведення самовільно реконструйованого приямку до цокольного поверху квартири в первинний стан. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2012 року (а.с.5-6) позов ОСОБА_2 було задоволено. Проте, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.09.2012 року (а.с.7) рішення суду 1-ї інстанції від 18.05.2012 року скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

При цьому, у тексті рішення апеляційний суд Одеської області вказав, що ОСОБА_2 не надано жодного доказу, який би свідчив про порушення його прав проведеною ОСОБА_1 реконструкцією.

Також, з приводу даної реконструкції квартири у Приморському районному суду м. Одеси перебувала на розгляді цивільна справа № 522/27122/13-ц за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_7, про приведення самовільно реконструйованої квартири в попередній стан.

Вказаним рішенням суду 1-ї інстанції від 17.09.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року, у задоволенні позову ПРА ОМР було відмовлено та встановлено, що реконструкція квартири ОСОБА_1 була здійснена згідно проекту виконаного Науково-виробничим центром «Екострой» у 2003 році «Реконструкція квартири з облаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_4» (шифр проекту ПСД-03-229). Відзначено, що у матеріалах згаданої справи також є лист НВЦ «Екострой» №56 від 15.11.2011 року, в якому зазначено, що проектом «Реконструкція квартири з облаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_4» (шифр проекту ПСД-03-229) не передбачено дверного прорізу, розміщеного в підвальному приміщенні по осі А в осях 1…2 в зоні суміжній з квартирою №4 в будинку №7 по вул. Дворянській в місті Одесі, передбачено віконний проріз. При цьому, в матеріалах справи є лист НВЦ «Екострой» №137 від 15.06.2011 року на адресу ОСОБА_1, в якому зазначається, що в архівному екземплярі проекту «Реконструкція квартири з облаштуванням входу за адресою: АДРЕСА_4» (шифр проекту ПСД-03-229) передбачено збереження драбини та влаштування вікна замість дверей у цокольному поверсі, а в екземплярах проекту ОСОБА_1 в ручну внесено зміни, згідно яких передбачено влаштування дверного прорізу. Крім того, директор НВЦ «Екострой» ОСОБА_8 зазначив у вказаному листі, що доцільно було зберегти дверний проріз у вказаному проекті та не вказав, хто саме з його архітекторів здійснив виправлення у проекті

У свою чергу, суд 1ї інстанції в рішенні від 17.09.2014 року відзначив про факт існування дверей в цокольному поверсі квартири ОСОБА_1 ще до того, як вона стала власником, та після реконструкції, про що свідчать копії технічних паспортів, а саме: копія технічного паспорту, виданого Одеському Виконавчому комітету як власнику 12.11.2002 року, копія технічного паспорту, виданого ОСОБА_1 у грудні 2009 року та копія технічного паспорту, виданого ОСОБА_1В 04.04.2011 року після реконструкції.

Крім того, згідно ухвали Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року колегією суддів відхилено доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 відступила від проекту та самочинно влаштувала сходовий марш до цокольного поверху, дверний проріз в підвальному приміщенні. Також вказано, що сходовий марш до цокольного поверху передбачений проектом. Розбіжності в архівному екземплярі проекту з робочим екземпляром проекту відносно дверного прорізу в підвальному приміщенні виникли внаслідок внесення відповідних змін автором проекту. Зазначений дверний проріз існував до реконструкції та залишився після реконструкції, що підтверджується технічними паспортами. Відповідність реконструкції квартири проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, в тому числі зі збереженням існуючого дверного прорізу, засвідчена вищезазначеним свідоцтвом від 12.01.2010року.

З урахуванням вищевказаного, суду вбачається, що ОСОБА_1 реконструкція кв. №6 з приєднанням підвального приміщення та прибудови по вул. Дворянській,7 у м. Одесі, була проведена відповідно до вимог та у порядку встановленому законодавством України з отриманням усіх передбачуваних дозвільних документів та зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, унаслідок вказаної реконструкції, був створений ще один вхід до квартири позивачки.

Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З пояснень представника позивача та змісту позовної заяви, наявних у матеріалах справи фотокарток (а.с.11-12) вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2 стало влаштування відповідачем у 2002 році залізного паркану, обладнаним навісним замком, чим перешкоджає позивачці у користуванні сходами та дверима, які забезпечують доступ до її квартири.

Листом ДАБІ України від 24.04.2015 р. N 40-203-19/3733 розяснено, що планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням законних інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд та містобудівних та планувальних вимог і обмежень щодо гранично допустимої висоти будівель, мінімально допустимі відстані від об'єктів, які проектуються, до меж земельної ділянки (згода суміжних землекористувачів), мінімально допустимі відстані від об'єкта, який проектується, до існуючих будинків і споруд та огорожі. Відзначено, що для розв'язання спірних питань щодо влаштування огорож, їх конструкцій застосовуються положення Земельного кодексу України.

Зокрема, згідно із статтею 103 цього Кодексу "Зміст добросусідства" власники та користувачі земельних ділянок зобов'язуються обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (в тому числі затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому порядку дозвіл на забудову.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозвіл на будівництво об'єкта містобудування.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У відповідності до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

У відповідності до положень ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно до ст.. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Будь-яких належних та допустимих доказів щодо того що відповідачу була надана у встановленому законом порядку зазначена земельна ділянка, на якій побудова огорожа, для користування, суду не надано.

Пунктом 33 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 5759 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача стосовно того, що ОСОБА_1 самовільно виконано роботи з реконструкції приямку зі збільшенням його площі та улаштуванням сходового маршу до цокольного поверху власної квартири з посиланням на акт обстеження від 07.04.11 року, складений майстрами ЖУ «Ренесанс» ЛТД -92, розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міськради № 433 від 06.05.2011 року, оскільки дані обставини та докази вже досліджувались судами за розглядом справи №522/27122/13-ц та стосовно них надано відповідні висновки, зокрема у рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2014 року та ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року.

При цьому, з матеріалів справи суду не вбачається, та відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що влаштований відповідачем за адресою м. Одеса, вул.. Дворянська, 7, залізний паркан не є самочинним будівництвом, що йому видавався дозвіл на виконання будівництва даної огорожі, не доведено, що огорожа навколо належній позивачці на праві власності реконструйованої квартири побудована правомірно з попереднім погодженням з компетентними органами та у відповідності до вимог закону. Також, судом не встановлено на яких підставах відповідачем здійснюється право користування земельною ділянкою, на якій ним встановлено спірний залізний паркан.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому дії відповідача з влаштування залізного паркану вздовж будинку № 7 по вулиці Дворянській у місті Одесі є неправомірними та такими, що перешкоджають ОСОБА_1 у здійсненні її права користування та розпорядження своїм майном, оскільки дана огорожа чинить перешкоди у вільному доступі до сходів та дверей квартири позивачки.

Таким чином, суд, з урахуванням положень ст.. 15-16 ЦК України, вважає, що права та інтереси ОСОБА_1 підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та законності предявлених позовних вимог ОСОБА_1, у звязку з чим вважає за можливе задовольнити позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із розміру сплаченого судового збору на суму 243,60 грн., зо підтверджується квитанцією № НОМЕР_1 від 21.05.2015 року, наявною у матеріалах справ. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 57, 60, 61, 79, 88 ч.1, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст..ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 396 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_2 з влаштування металевого паркану (огорожі) за адресою м. Одеса, вул.. Дворянська, 7, - неправомірними.

Зобовязати ОСОБА_2 знести самовільно встановлений металевий паркан (огорожу) за адресою м. Одеса, вул.. Дворянська, 7, який перешкоджає ОСОБА_1 у вільному проходу до квартири АДРЕСА_5, що належить їй на праві приватної власності.

Заборонити ОСОБА_2 будь-яким способом чинити перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права власності належною їй квартирою № 6 в будинку № 7 по вул.. Дворянській у м. Одесі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі сплаченого судового збору на суму 243 (двісті сорок три гривні) 60 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Домусчі Л.В.

07.07.2016