Справа № 574/1285/16-ц Провадження №2/574/426/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

з участю секретаря Кошелєвої Н.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Буринської міської ради Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 8.11.2015 року помер його батько ОСОБА_2, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в м. Буринь по вулиці Гоголя, 38. Спадщину прийняли він та його мати дружина спадкодавця ОСОБА_3, яка померла 14.05.2016 року не оформивши юридично своєї частини спадщини. Після смерті останньої він також прийняв спадщину, однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, так як серед спадкового майна є будинок, правовстановлюючий документ на який відсутній. Просив визнати за ним право власності на вказаний будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві, доповнивши, що житловий будинок разом із господарськими будівлями був збудований батьком на протязі 1988 року. Коли став оформляти спадщину після смерті батька, було встановлено, що правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину не має.

Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд відповідним листом.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 8 листопада 2015 року помер батько позивача ОСОБА_2, який проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 у звязку з чим відкрилася спадщина на його майно, яку прийняв позивач в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, постійно проживаючи із спадкодавцем на день відкриття спадщини та подавши до нотаріальної контори заяву про свої спадкові права, являючись при цьому спадкоємцем за законом першої черги. Інші спадкоємці дружина спадкодавця ОСОБА_3 та його дочка ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовилися на користь позивача, що підтверджується показами позивача, свідоцтвом про смерть спадкодавця, копією спадкової справи №158/2016.

За життя, на протязі 1988 року, ОСОБА_2, на відповідно відведеній земельній ділянці, побудував житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: вулиця Гоголя,38, м. Буринь, Сумської області, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №179352, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,0731 га, за вищевказаною адресою, мала цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, звітом про незалежну оцінку майна (а.с.12-16,18-43).

24 грудня 2002 року уповноваженою комісією був підписаний акт про закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію індивідуальної садиби, будівництво якої було закінчено 1988 року і який був затверджений рішенням виконавчого комітету Буринської міської ради №259 від 27.12.2002 року. (а.с.8-10)

При цьому в 1988 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, на той час, був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Однак, як вбачається з довідки ТОВ «Буринське БТІ» зазначене домоволодіння за спадкодавцем зареєстровано не було (а.с.11).

Разом з тим, відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних, будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.06.2011 року №91 і зареєстрованого в Мінюсті України 11.07.2011 року за №830/19568 (із змінами від 13.06.2012 ) документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законів, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Даний порядок діяв до 30.01.2013 року.

Крім цього, згідно п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року №868, який діяв на момент відкриття спадщини і з 01.01.2016 року втратив чинність, для проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий обєкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

Таким чином, документом, який підтверджує технічні характеристики обєкта нерухомого майна є, в тому числі, технічний паспорт, який був виготовлений на імя спадкодавця 21.12.2015 року.

Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що забудовник ОСОБА_2 побудував зазначений будинок на належно відведеній земельній ділянці, за відповідними технічними і санітарними нормами, здав його в експлуатацію, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер.

За таких обставин суд приходить до висновку, що останній побудувавши в 1988 році житловий будинок з господарськими спорудами набув статусу власника житлового будинку та згідно зі ст.86 ЦК Української РСР 1963 року набув право, в межах установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла.

З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.5,6,10,15, 212 ЦПК України, ст.ст. 86,100,101 ЦК Української РСР 1963 року, ст.ст. 328,1218,1233,1269 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок за планом літер «А-1» загальною площею 119,3 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: баня - «Б», сарай «В», літня кухня «Г», веранда до літньої кухні «г», погріб «Пг», сарай - «Д», сарай - «Е», сарай «Ж», сарай «3», убиральня «И», гараж - «Й», огорожа «№1-2», що розташовані по вулиці Гоголя,38 в м. Буринь, Сумської області, в порядку спадкування за законом після померлого 8 листопада 2012 року його батька ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлений 9.12.2016 року.