У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - ФедорюкІрини Ігорівни - на рішення апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариства «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 16 травня 2008 року № KF 49139 у розмірі 31 022,70 доларів США, що станом на дату проведення розрахунку 06 травня 2015 року згідно з офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) еквівалентно 655 604 грн 54 коп., та судових витрат у розмірі 3 775 грн 80 коп. (з яких: 3 654 грн за подання позовної заяви та 121 грн 80 коп. за подання заяви про забезпечення позову).

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 16 травня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Електрон Банк» (далі - ПАТ «Електрон Банк»)) та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № KF 49139 з додатками, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 доларів США на строк до 16 травня 2023 року зі сплатою за користування кредитними коштами 12 % річних.

Для забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та співвідповідачем ОСОБА_7 укладено договір поруки від 16 травня 2008 року, відповідно до якого останній поручився перед банком за належне виконання ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору. Банком виконано зобов'язання за кредитним договором та надано відповідачу грошові кошти, обумовлені договором, однак відповідачем ОСОБА_6 неналежним чином виконується обов'язок з його повернення. Станом на 06 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 31 022,70 доларів США, що станом на дату проведення розрахунку (згідно з офіційним курсом НБУ) еквівалентно 655 604 грн 54 коп., з яких заборгованість за кредитом - 28 593,50 доларів США, що еквівалентно 604 268 грн 12 коп., заборгованість за відсотками - 2 043,13 доларів США, еквівалентно 43 177 грн 58 коп., пеня - 386,07 доларів США, що еквівалентно 8 158 грн 84 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львва від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «ВіЕс Банк» солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 заборгованість за кредитним від 16 травня 2008 року № KF 49139 у розмірі 31 022,70 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становить 670 634 грн 33 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2015 року змінено, зменшено суму заборгованості, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором від 16 травня 2008 року № KF 49139 31 022,70 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становило 670 634 грн 33 коп., до 30 636,63 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ становить 647 445 грн 71 коп.

У касаційній скарзі представник ПАТ «ВіЕс Банк» - Федорюк І.І. - просить скасувати рішення апеляційного суду із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 16 травня 2008 року між ПАТ «ВіЕС Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк») та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № KF 49139, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 доларів США на строк до 16 травня 2023 року зі сплатою за користування кредитними коштами 12 % річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за його користування, можливу неустойку (пеню, штраф) в обумовлені договором строки, що підтверджується кредитним договором (а. с. 8-10).

Відповідно до п. 5.2.9 кредитного договору відповідач повинен повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов'язання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення суми заборгованості кредиту більш як на десять відсотків; утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами.

Згідно із п. 5.3.1 кредитного договору банк має право - у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором списати з рахунків позичальника суми боргу на підставі наказу на примусову сплату боргового зобов'язання, звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором від поручителя (гаранта).

Банком належним чином виконано умови кредитного договору і відповідачу ОСОБА_6 надані кредитні кошти, що підтверджується заявою на видачу готівки від 16 травня 2008 року № 777 (а. с. 17).

Відповідач ОСОБА_6 умов кредитного договору не виконала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених графіком повернення кредиту.

Згідно із п. п. 6.2, 6.3 кредитного договору за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Станом на 06 травня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 31 022,70 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 28 593,50 доларів США, заборгованість за відсотками - 2 043,13 доларів США, пеня - 386,07 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_6, у зв'язку із невиконанням нею зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість з повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені, що у загальному розмірі становить 31 022,70 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становить 670 634 грн 33 коп., які підлягають солідарному стягненню у судовому порядку з боржника ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_7

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної суми заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафних санкцій, тому вказав, що розрахунок пені в національній валюті зроблено позивачем виходячи з курсу долара станом на 06 травня 2015 року, який становив 21,133059 грн, хоча розрахунок пені в національній валюті повинен був проводитися не з урахуванням курсу долара станом на 06 травня 2015 року, а з урахуванням курсу долара станом на кожен день здійснення нарахування пені, однак такий розрахунок банком не наданий, у зв'язку з чим вважав, що відсутні підстави для стягнення заявленої банком пені.

При цьому, зменшуючи розмір пені, яка за розрахунком заборгованості, наданого банком, становить 386,07 доларів США, що у гривневому еквіваленті на момент подачі позову становило 8 158 грн 84 коп., а на момент винесення рішення - 8 377 грн 87 коп., суд апеляційної інстанції зменшив загальний розмір заборгованості по суті на 23 188 грн 62 коп.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (частина друга статті 6 ЦК України).

Можливість нарахування пені в іноземній валюті визначена сторонами у п. 6.2, 6.3 кредитного договору та відповідає змісту ст. 6, ч. 2 ст. 551 ЦК України.

Звертаючись з позовом до суду, банком надано розрахунок заборгованості, у тому числі і пені, яка, згідно з умовами кредитного договору нарахована банком у розмірі подвійної облікової стави НБУ, обрахованої від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, яка становить 386,07 доларів США (а. с. 7).

Відповідачами такий розрахунок не спростовано, даних, які б вказували на те, що він проведений неправильно, до матеріалів справи не долучено.

Суд апеляційної інстанції, вважаючи, що позивачем проведено розрахунок пені неправильно, і такий повинен був проводитися не з урахуванням курсу долара США станом на 06 травня 2015 року, а з урахуванням курсу долара станом на кожен день здійснення нарахування пені, у зв'язку з чим відмовив у її стягненні, не врахував, що у такому випадку суд зобов'язаний у мотивувальній частині рішення навести правильні розрахунки пені з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення та, за наявності підстав, стягнути її у правильному розмірі.

У той же час, судом першої інстанції стягнуто заборгованість у загальному розмірі 31 022,70 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату та час ухвалення рішення становить 670 634 грн 33 коп.

Судом апеляційної інстанції змінено рішення суду першої інстанції, зменшено суму заборгованості на розмір пені, яка становить 386,07 доларів США, що за розрахунками до курсу гривні становить 8 158 грн 84 коп., однак загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів, судом апеляційної інстанції в резолютивній частині вказано 647 445 грн 71 коп., що на 23 188 грн 62 коп. менше ніж вказано судом першої інстанції.

При цьому відповідних розрахунків судом апеляційної інстанції, з яких він вважав, що саме такий розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідачів, не наведено.

Порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуваннюз передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - Федорюк Ірини Ігорівни - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 11 січня 2016 року скасувати, передати справу на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова