АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2645/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2021/16Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

секретар - Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача: Полтавської державної аграрної академії ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою Полтавської державної аграрної академії

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Полтавської державної аграрної академії про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до Полтавської державної аграрної академії, посилаючись на те, що 27 травня 2015 року вона була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України та при звільненні відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем, кошти належні позивачу виплачені лише 25 квітня 2016 року.

З урахуванням наведеного прохала стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період - з 27 травня 2015 року по 26 квітня 2016 року, що складає 333 дні в сумі 20269,71грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Полтавської державної аграрної академії на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у сумі 14121,84 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Полтавської державної аграрної академії на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач, представник якого подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись необєктивність та необгрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду змінити, відмовивши у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду з вказаним позовом.

Окрім того, зазначають, що існує два виконавчі провадження ВП №50404297 про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 6471,16, по якому 16.03.2016 року ПДАА було сплачено суму заборгованості та ВП №50761277 про стягнення 10370,12 заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та моральної шкоди, по якому 21.04.2016 року відповідачем також було сплачено суму заборгованості. Разом із тим позивач у позові зазначає, що сума заборгованості по заробітній платі становить 10927,72 та вона сплачена відповідачем лише 25.04.2016 року.

З урахуванням наведеного, на думку відповідача, судом не вірно зроблено розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні ОСОБА_3

Позивач надала суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких прохала скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на те, що заробітну плату було стягнуто у судовому порядку з Полтавської державної аграрної академії в сумі 10927,72грн. рішеннями Київського районного суду м. Полтави від 11.02.2016р. та Апеляційного суду Полтавської області від 22.03.2016р.; фактичний розрахунок було проведено 25.04.2016 року відповідно до платіжного доручення №2752.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала та прохала її задовольнити.

Позивач апеляційну скаргу не визнала, підтримала доводи, наведені у запереченнях на неї та прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення місцевого суду відповідає в повній мірі.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу №25 від 27.05.2015 року «Про звільнення ОСОБА_3М.» ОСОБА_3 звільнено з посади медичної сестри з 27.05.2015 року у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідацією, реорганізацією, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників відповідно д о п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

З даним наказом ОСОБА_3 ознайомлена 27.05.2015 року (а.с.2).

Згідно Довідки про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_3 з листопада 2014 року по квітень 2015 року середньоденна заробітна плата останньої за вказаний період становить 60,87 грн. (а.с.3).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 02.06.2015 року позов ОСОБА_3 до Відокремленого структурного підрозділу санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_4, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Полтавське обласне відділення, Полтавської державної аграрної академії про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Полтавської державної аграрної академії на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 4456,56 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 3913,56 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., а всього 10370,12 грн. (а.с.23-24).

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08.07.2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 02.06.2015 року скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Полтавське обласне відділення, Полтавської державної аграрної академії про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди (а.с.25-26).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10.02.2016 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08.07.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.27-28).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 02.06.2015 року залишено без змін (а.с.29--32).

Окрім того, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11.02.2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 до Полтавської державної аграрної академії про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково.

Стягнуто з Полтавської державної аграрної академії (юридична адреса: м. Полтава, вулиця Сковороди, 1/3) на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі за квітень, травень 2015 року в сумі 6471,16 грн., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 6782,94 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто Полтавської державної аграрної академії (юридична адреса: м. Полтава, вулиця Сковороди, 1/3) в дохід держави судовий збір у сумі 487,2 грн. (а.с.33-34).

Відповідно до платіжного доручення №181 від 16.03.2016 року Полтавська державна аграрна академія перерахувала Київському ВДВС 6471,16 грн. за Виконавчим листом № 552/7195/15-ц від 29.02.2016 року ВП 50404297 (а.с.35).

Постанова про закінчення виконавчого провадження ВП 50404297 старшим державним виконавцем Черненко І.В. була постановлена 25.03.2016 року, оскільки боржником було виконано виконавчий лист №552/7195/15-ц від 29.02.2016 року, виданий Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ПДАА на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за квітень, травень 2015 року в сумі 6471,16 грн. (а.с.54).

Згідно платіжного доручення №504 від 21.04.2016 року Полтавська державна аграрна академія перерахувала Київському ВДВС 10370,12 грн. за Виконавчим листом № 552/2073/15-ц від 04.04.2016 року ВП 50761277 (а.с.35).

Постанова про закінчення виконавчого провадження ВП 50761277 старшим державним виконавцем Черненко І.В. була постановлена 28.04.2016 року, оскільки боржником було виконано виконавчий лист №552/2073/15-ц від 04.04.2016 року, виданий Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ПДАА на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в сумі 4456,56 грн., компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 3913,56 грн., моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., а всього 10370,12 грн. (а.с.5).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що позивачеві не були виплачені належні їй суми в день звільнення, а тому. на підставі ст.117 КЗпП України, суд стягує на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи і нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно по п.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 32 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року Пленум Верховного Суду України роз»яснив, що, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N100.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що при звільненні, за завою працівника, у відповідності до ст.47 КЗпП України з працівником не було проведено належного розрахунку, а в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, доказів протилежного відповідачем надано не було, то колегія суддів приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача - ПДАА на користь позивача ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі у розмірі 14121,84 грн. Також, колегія суддів погоджується з наведеним у рішенні розрахунком та вважає, що його зроблено на підставі повного та всебічного дослідження всіх наявних у матеріалах справи доказів та з урахуванням вимог закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду з вказаним позовом, не відповідають матеріалам справи, оскільки право на предявлення вказаного позову у ОСОБА_3 виникло лише після повного розрахунку з нею по заробітній платі, а саме з 25.04.2016 року, після чого ОСОБА_3 24.05.2016 року була подана вказана позовна заява.

Доводи апеляційної скарги про те, що існує два виконавчі провадження -ВП №50404297 про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 6471,16, по якому 16.03.2016 року ПДАА було сплачено суму заборгованості та ВП 50761277 про стягнення 10370,12 заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та моральної шкоди, по якому 21.04.2016 року відповідачем також було сплачено суму заборгованості, у той час, як позивач у позові зазначає, що сума заборгованості по заробітній платі становить 10927,72 та вона сплачена відповідачем лише 25.04.2016 року, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що у провадженні Київського ВДВС перебувало два виконавчі провадження- ВП 50404297 по виконанню виконавчого листа №552/7195/15-ц від 29.02.2016 року про стягнення з ПДАА на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі за квітень, травень 2015 року в сумі 6471,16 грн. та ВП 50761277 по виконанню виконавчого листа №552/2073/15-ц від 04.04.2016 року, виданого Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ПДАА на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в сумі 4456,56 грн., компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 3913,56 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., а всього 10370,12 грн.

З наведеного слідує, що стягувана заборгованість саме по заробітній платі складається з двох частин: 6471,16 грн. та 4456,56 грн., що в сумі становить 10927,72 грн. та саме з цієї суми необхідно виходить при розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

Окрім того, згідно платіжного доручення №504 ПДАА перерахувала Київському ВДВС 10370,12 грн. 21.04.2016 року, проте постановою про закінчення виконавчого провадження від 28 квітня 2016 року встановлено, що рішення суду боржником виконано повністю та фактично згідно платіжного доручення №2752 від 25 квітня 2016 року, а у відповідності до положень ст. 117 КЗпП України, середній заробіток за весь час затримки виплати по заробітній платі проводиться по день фактичного розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської державної аграрної академії, - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1