АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/710/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/789/1494/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, який згодом уточнив, про стягнення боргу у розмірі 4 028 715 грн. та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання і зобов'язання у розмірі 383 455,30 грн. Свої вимоги обгрунтовував тим, що 23 червня 2011 року він передав ОСОБА_4 1 200 000 грн, що еквівалентно 150000 доларів США, за проведення останнім процедури зміни цільового призначення земельних ділянок, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих коштів ОСОБА_4 зобов'язався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_3 20 % належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем, додатково передати у власність позивача 40% від належної відповідачу землі площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради, за виключенням земельної ділянки площею, яка буде співмірною понесеним відповідачем витратам на переоформлення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової та громадської забудови та земельної ділянки площею 20 % належної ОСОБА_4 Відповідач надав йому розписку про отримання грошових коштів і виконання зобов'язання у строк до 31.12.2011 року, однак ОСОБА_4 зобовязань не виконав та коштів у добровільному порядку не повертає.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсним договору про інвестиційну діяльність з відкладальною обставиною від 23.06.2011 року, укладеного між ним та ОСОБА_3, посилаючись на те, що Тернопільська адміністрація відмовила йому у наданні дозволу на зміну цільового призначення земельних ділянок, оскільки в силу вимог Закону не допускається відчуження та зміна цільового призначення земельних ділянок сільськогосподарського призначення і ОСОБА_3 коштів йому не передавав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 1 200 000 грн. та 114 114,91 грн. трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.0.1.2012 року по 03.03.2015 року.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_3 відмовити у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю і пропуском строків позовної давності, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 правочин є нікчемний (недійсний) з моменту його укладення, оскільки недійсність такого правочину прямо встановлена законом, а тому він не створює для його сторін будь-яких прав та обовязків.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли зобовязальні правовідносини, а тому відповідач повинен повернути позивачу кошти, які він отримав в рахунок виконання ним певних дій щодо зміни цільового призначення та передачі у власність позивачу земельних ділянок у строк до 31 грудня 2011 року, яких він не виконав.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Згідно з вимогами ст. 615 ЦК України в разі порушення зобов'язання однією із сторін друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судом встановлено, що 23 червня 2011 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 1 200 000 грн. в рахунок проведення ОСОБА_4 процедури зміни цільового призначення належних відповідачу земельних ділянок (паїв) загальною площею 6.74 га, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих коштів ОСОБА_4 зобов'язався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність ОСОБА_3 20 % належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем, додатково передати у власність позивача 40% від належної відповідачу землі площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради, за виключенням земельної ділянки площею, яка буде співмірною понесеним відповідачем витратам на переоформлення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової та громадської забудови та земельної ділянки площею 20 % належної ОСОБА_4, про що відповідач власноручно написав розписку від 23.11.2011 року.

ОСОБА_3 свої зобов'язання стосовно передачі ОСОБА_4

коштів у розмірі 1 200 000 грн. виконав.

Відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання згідно розписки від 23.06.2011 року не виконав, що визнається сторонами.

За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку про те, що відповідач у звязку з невиконанням взятих на себе зобовязань за розпискою повинен повернути отриману ним суму грошових коштів.

Факт існування між сторонами зобовязальних відносин підтверджується поясненнями представників сторін і діями відповідача, який як усно, так і письмово звертався з заявами до Тернопільської РДА по питанню зміни цільового призначення земельної ділянки.

Встановивши, що між сторонами виникли договірні правовідносини, суд підставно застосував положення ст. 625 ЦК України та вірно визначив 3% річних від просроченої суми з 1 січня 2012 року по 3 березня 2015 року в сумі 114114,91 грн.

Вказаний висновок суду свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо укладення правочину, яким в силу вимог закону має бути визнаний нікчемним та неправильне застосування норм матеріального права.

Посилання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів звертався вперше у грудні 2012 року, судові розгляди тривали протягом 2013, 2014 років, що відповідно до ст. 264 ЦК України свідчить про переривання строку позовної давності.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку, тому що дана розписка за своєю формою, правовою природою та змістом не відповідає визначеним цивільним законодавством загальним вимогам правочину, який відповідно до ст. 215 ЦК України може бути визнаний недійсним.

Вказана розписка не є інвестиційним договором з відкладальною обставиною.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, які слід виключити з мотивувальної частини, як зайві.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5