АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Національної телекомпанії України, треті особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва», Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_5 про визнання права користування житлом,

ВСТАНОВИЛА:

У травнів 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Національної телекомпанії України та просили визнати за ними право на безстрокове користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.09.2016 позовну заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що спірна квартира не є службовим жилим приміщенням. Зазначила, що договір про надання квартири у користування є фактично продовженим, оскільки звільнення ОСОБА_5 відбулось пізніше строку дії договору, а позивачі мають право наймача на проживання в квартирі безстроково.

Позивачі та їх представник в судове засідання не прибули , хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та приймаючи до уваги вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за їх відсутності.

Справа № 753/9913/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13552/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Залишаючи без задоволення позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено суду належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить Національній телекомпанії України на праві загальнодержавної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської ДА від 03.08.1999 (а. с. 14). 27.10.1999 між Національною телекомпанією України та її працівником ОСОБА_5 було укладено договір №283 про надання квартири у користування (а. с. 15-16). 27.10.2005 ОСОБА_5 було звільнено з роботи за власним бажанням, вказаний факт сторонами не оскаржувався. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2014 виселено ОСОБА_5 зі спірної квартири без надання іншого житла (а. с. 49-50). Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24.02.2016 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було виселено із спірної квартири без надання іншого житла, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.07.2016 (а. с. 51-52, 67-69).

Позивачі, вважаючи, що вищевказаний договір про надання квартири у користування є продовженим та відповідно до ст. 61 ЖК України, останні мають право на проживання у вказаній квартирі безстроково, а тому звернулися із відповідним позовом до суду.

Згідно з ч. 1, ст. 318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦК України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 326 ЦК України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Відповідно до п. 5 ст. 12, ст.ст. 31, 43 ЖК України жилі приміщення в будинках державного і громадського жилого фонду надаються громадянам у встановленому законодавством порядку. В тому числі з додержанням черговості.

Згідно з ч. 2 ст. 810 ЦК України передбачено, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюється законом.

Таким чином, відносини, які виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом України та іншими актами житлового законодавства (частина перша ст. 3 ЖК України).

Матеріали справи свідчать, що 27.10.1999 між Національною телекомпанією України та її працівником ОСОБА_5 було укладено договір №283 про надання квартири у користування (а. с. 15-16). 27.10.2005 ОСОБА_5 було звільнено з роботи за власним бажанням.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Так рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2014 виселено ОСОБА_5 зі спірної квартири без надання іншого житла (а. с. 49-50). Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24.02.2016 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було виселено із спірної квартири без надання іншого житла, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.07.2016 (а. с. 51-52, 67-69).

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачі втратили право користування спірною квартирою, не надали належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між ними та Національною телекомпанією України правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, висновки суду першої інстанції щодо залишення без задоволення позовних вимог правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції суд не звернув уваги на те, що вказана квартира не є службовим житлом відповідача, внаслідок чого позивачі мають право на користування останньою на законних підставах, колегія суддів вважає таким, що не спростовує висновків суду першої інстанції, враховуючи наявні в матеріалах докази (а. с. 14) про те, що спірна квартира на праві власності закріплена саме за відповідачем і саме йому належить право на вільне володіння, користування, та розпорядження спірною квартирою

Посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права не знайшло свого підтвердження при розгляді справи в порядку апеляційного провадження в зв'язку з чим не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

За наведених обставин, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Отже, висновки суду відповідають вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк