У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про знесення самочинно побудованої будівлі, визнання недійсним акта винесення меж в натурі та державного акта про право власності на земельну ділянку, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, відшкодування майнової та моральної шкоди; за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у встановленні паркану за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8, посилаючись на те, що вона є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 і їй належить 1/2 частина цього будинку. Зазначала, що ОСОБА_8 отримав державний акт про право власності на земельну ділянку, що знаходиться на АДРЕСА_2, та побудував самочинну споруду, гараж, на межі їх земельних ділянок, а сама межа між земельними ділянками порушує межу, яка була встановлена Планом фактичного користування її земельною ділянкою від 3 червня 1956 року, чим порушив її права.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд: знести самочинно побудований гараж за рахунок відповідача; визнати недійсним акт винесення меж в натурі та державний акт про право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_2, виданий 20 червня 2011 року на ім'я ОСОБА_8; зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення твердої межі між земельною ділянкою на АДРЕСА_2 та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 згідно з Планом фактичного користування земельною ділянкою від 3 червня 1956 року; стягнути з відповідача на її користь 4 833 грн 33 коп. на відшкодування майнової шкоди та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У липні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до суд з позовом до ОСОБА_4, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки на АДРЕСА_2. ОСОБА_4. перешкоджає встановленню паркану між їх земельними ділянками, знищила межові знаки, встановлені згідно з межею згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим порушила норми ЗК України та йогоправа.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_8 просив суд усунути перешкоди з бокуОСОБА_4 при встановленні паркану між їх земельними ділянками.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 6 вересня 2012 року цивільні справи за позовом ОСОБА_4 та за позовом ОСОБА_8 об'єднано в одне провадження.

17 жовтня 2012 року ОСОБА_8 помер, у зв'язку з чим до участі в справі залучено його правонаступників: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди під час встановлення паркану між земельними ділянками на АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольняючи позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, судина підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що вимога ОСОБА_4 щодо відновлення твердої межі між земельними ділянками фактично виконана, що підтверджується актом приймання-передачі результатів геодезичних робіт від 11 грудня 2015 року. Також ОСОБА_4 не надано жодного документу на підтвердження факту невідповідності фактичної межі між земельними ділянками та межовими знаками, винесеними в натурі, не наведено жодних підстав недійсності державного акта про право власності на земельну ділянку від 21 червня 2011 року. Щодо вимог про знесення гаража, то такі не підлягають задоволенню у зв'язку з відсутністю об'єкта спору та відповідно факту порушення прав позивача. Разом з тим і не встановлено осіб, винних у зрізанні та пошкодженні дерев.

Крім того, посилання ОСОБА_4 на невідповідність меж суміжних земельних ділянок є безпідставними, оскільки акт визначення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 29 листопада 2010 року, підписаний нею особисто.

При цьому об'єкти нерухомого майна, розміщені на території домоволодіння на АДРЕСА_2 та введені в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 13 вересня 2012 року.

Таким чином, суди дійшли вірного висновку, що ОСОБА_4 не довела своїх позовних вимог, що є її процесуальним обов'язком відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.А. Черненко С.П. Штелик