Ухвала

іменем україни

06 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі -ПАТ «Енергобанк») про зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначала, що між нею та відповідачем укладені договори, а саме: договір про ощадний банківський вклад «Енергійний» від 28 жовтня 2010 року, за яким банк прийняв від неї на зберігання грошові кошти у сумі 26 633 євро (далі - вклад) з нарахуванням процентів згідно умов договору; договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи від 03 грудня 2014 року про відкриття та здійснення банком розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку; договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи від 29 січня 2015 року про відкриття та здійснення банком розрахунково-касового обслуговування поточного рахунку.

Позивач зазначала, що 24 січня 2015 року між нею та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 укладено договори дарування грошей, які знаходяться на її рахунках, відкритих в ПАТ «Енергобанк».

Для перерахування грошових коштів зі своїх рахунків на рахунки обдарованих за укладеними договорами дарування вона звернулася до відділення № 12 ПАТ «Енергобанк» з відповідними платіжними дорученнями, проте працівники банку відмовились прийняти їх. У зв'язку із чим, вона направила до банку відповідні письмові розпорядження про перерахування сум з банківських рахунків, які були отримані банком, проте, перерахування коштів згідно вказаних розпоряджень не здійснені.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд позов задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Енергобанк» перерахувати з рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ «Енергобанк», на поточний рахунок ОСОБА_4, відкритий в ПАТ «Енергобанк», 8 000 доларів США на виконання договору дарування грошових коштів, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 24 січня 2015 року;

перерахувати з рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ «Енергобанк» на поточний рахунок ОСОБА_5, відкритий в ПАТ «Енергобанк», 8 000 доларів США на виконання договору дарування грошових коштів, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 24 січня 2015 року;

перерахувати з рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ «Енергобанк», на поточний рахунок ОСОБА_6, відкритий в ПАТ «Енергобанк», 8 000 доларів США на виконання договору дарування грошових коштів, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 24 січня 2015 року;

перерахувати з рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ «Енергобанк» на поточний рахунок ОСОБА_7, відкритий в ПАТ «Енергобанк», 8 000 доларів США на виконання договору дарування грошових коштів, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 24 січня 2015 року;

перерахувати з рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ «Енергобанк», на поточний рахунок ОСОБА_8, відкритий в ПАТ «Енергобанк», 8 000 доларів США на виконання договору дарування грошових коштів, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 24 січня 2015 року;

перерахувати з рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ «Енергобанк», на поточний рахунок ОСОБА_9, відкритий в ПАТ «Енергобанк», 8 000 доларів США на виконання договору дарування грошових коштів, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 24 січня 2015 року;

перерахувати з рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ «Енергобанк» на поточний рахунок ОСОБА_3, відкритий в ПАТ «Енергобанк», 5 265 євро;

перерахувати з рахунку ОСОБА_3, відкритого в ПАТ «Енергобанк» на поточний рахунок ОСОБА_8, відкритий в ПАТ «Енергобанк», 5 265 євро на виконання договору дарування грошових коштів, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 24 січня 2015 року;

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Енергобанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 28 жовтня 2010 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 укладено договір про ощадний банківський вклад «Енергійний», за умовами якого банк прийняв від ОСОБА_3 на зберігання грошові кошти у сумі 26 633 євро з нарахуванням процентів (початкова ставка нарахування - 2,5 % річних), які банк зберігає на вкладному рахунку клієнта.

03 грудня 2014 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи, за умовами якого банк відкриває ОСОБА_3 поточний рахунок у національній та/чи іноземних валютах, а також здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

29 січня 2015 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи, згідно якого банк відкриває ОСОБА_3 поточний рахунок у національній та/чи іноземних валютах, а також здійснює його розрахунково-касове обслуговування.

24 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 укладено договори дарування грошей, які знаходяться на її рахунках, відкритих в ПАТ «Енергобанк».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що обов'язок щодо виконання розпорядження ОСОБА_3 про перерахування сум з її банківських рахунків виник у банку в день отримання відповідних розпоряджень, а саме 30 січня 2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що відмова банку у виконанні розпоряджень клієнта з посиланням на обмеження, встановлені постановою Правління НБУ від 22 січня 2015 року «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії проблемних та запровадження особливого контролю за діяльністю банку», є незаконною, оскільки позбавляє ОСОБА_3 права володіти та розпоряджатися належними їй на праві власності грошовими коштами та є порушенням прав вкладника, визначених ст.41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 319, ч. 2 ст. 386 ЦК України.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає з огляду на наступне.

На виконання постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 року № 48/БТ «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» (яка відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» є обов'язковою для банків) наказом в.о. голови правління ПАТ «Енергобанк» від 26 січня 2015 року № 5 на період дії постанови НБУ № 48/БТ з 22 січня по 21 липня 2015 року запроваджено обмеження в діяльності банку та перелік заходів щодо забезпечення виконання таких обмежень, зокрема п. 21 наказу передбачено не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), крім договорів, укладених до набрання чинності постанови НБУ № 48/БТ, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.

Постановою Правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року № 96 ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2015 року № 29 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 13 лютого по 13 травня 2015 року включно. Термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» - по 11 червня 2015 року включно - продовжено рішенням цього органу від 30 квітня 2015 року № 93.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 5 ст. 36 Закону під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Обмеження, встановлені п. 1 ч. 5 цієї статті не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом в національній валюті України. (ч. 6 ст. 36 Закону).

Гранична сума коштів за вкладом, яка підлягає відшкодуванню Фондом становить не більше 200 000 грн.

За приписами ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 37 Закону уповноважена особа фонду має право, зокрема продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку.

Ураховуючи наведене задоволення вимог позивача щодо перерахування та/або повернення грошових коштів може відбуватися лише в порядку, передбаченому Законом, який є спеціальним.

Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, залишаючи без змін рішення районного суду, правильно встановивши, що такі дії банку порушують права вкладника, не звернув уваги на те, що з 12 лютого 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію, яка була запроваджена на виконання постанови Правління Національного банку України від 22 січня 2015 року, та розпочав процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку. Тобто на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже діяла тимчасова адміністрація, що унеможливило вирішення питання у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, та не врахувавши доводів апеляційної скарги, залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська