У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В.,суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2, секретар судового засідання Шептицька С.С.

з участю ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року в справі за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізична особа - підприємець ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рівненського районного суду від 11 жовтня 2016 року відмовлено в цивільному позові ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: фізична особа-підприємець ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4І покликався на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань шляхом набуття права власності на іпотеку за рішенням суду чинним законодавством України не передбачено, що суперечить нормам ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Звертав увагу на те, що його позиція щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджується також правовими позиціями ВСС України, при розгляді справи №6-124ЦС13 від 11.12.2013 року, №6-1219цс16 від 14.09.2016 року; аналогічної позиції дотримується ВСС України, який у п.39 Постанови пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року зазначив, що «…суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом».

З цих підстав просив рішення Рівненського районного суду від 11 жовтня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволити. В рахунок часткового погашення заборгованості ФОП ОСОБА_6 за кредитним договором №1 від 22.05.2006 року в розмірі 338090,77 грн. станом на 20.08.2015 року.

Представник банку ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи адвокат ОСОБА_3. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 травня 2006 року між ОСОБА_7 комерційним банком «УкрСиббанк» (який був первинним кредитором) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 1, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 100 000 грн. з кінцевим строком погашення до 13 серпня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом ОСОБА_5 в цей же день передала в іпотеку банку належний їй відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями №20 по вул. Видумка в с. Нова Українка Рівненського району Рівненської області. Іпотечне майно оцінене у 135 646 грн. 00 коп.

08 грудня 2011 року між первинним кредитором ОСОБА_7 комерційним банком «УкрСиббанк» та позивачем ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами.

Боржник своїх обовязків за договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості.

12 грудня 2013 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 19 лютого 2014 року та касаційна скарга позивача по якому відхилено ухвалою колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 липня 2014 року, стягнено з боржника та його поручителя ОСОБА_8 заборгованість за вказаним договором станом на 16 жовтня 2013 року в сумі 207 641 грн. 32 коп. та судові витрати, в решті позовних вимог /про звернення стягнення на предмет іпотеки/ відмовлено. Рішення на даний час вступило в законну силу, але не виконано.

У зв'язку з невиконанням рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2013 року, яким було стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором, у банку на підставі ч.2 ст.590 ЦК України як заставодержателя виникло право на звернення предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, виходячи з договірних зобов'язань, умов укладеного договору іпотеки та норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

31 серпня 2015 року з відповідним позовом банк звернувся до іпотекодавця ОСОБА_5

Вирішуючи спір судом першої інстанції не заперечувалося, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак реалізація цього права має відповідати умовам укладеного договору іпотеки та положенням ст.37 Закону України „Про іпотеку". Судом першої інстанції було враховано, що відсутня згода іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону та встановленій судовій практиці.

Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч.3 ст. 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону (Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Наведене вище викладене в правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1851цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань не було, а тому суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у заявлений позивачем спосіб, не заперечивши його права задоволити свої вимоги в інший законний спосіб.

Оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, то колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315, 317, 324,325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: