Справа № 530/1604/16-ц
Номер провадження 2/530/893/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2016 р. м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., при секретарі Бедюх Н.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та на користь дружини,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та на користь дружини.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2010 року. Шлюб між сторонами зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції в Полтавській області 08.09.2010 року, актовий запис № 76. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження ОСОБА_3, батьком зазначений відповідач ОСОБА_2 (а.с.7).

Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинилися. Основною причиною розпаду сімї стала зрада ОСОБА_2. Подальше збереження сімї з відповідачем буде суперечити інтересам позивачки та інтересам їх дитини. Підстав для збереження сімї не має. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає.

ОСОБА_1 також просить суд стягти з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 в сумі 2500 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення сином повноліття.

Також ОСОБА_1 просить суд стягти з ОСОБА_2 аліменти на її користь в розмірі 1000 гривень до досягнення дитиною 3-х років.

Позивачка, на даний час не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Місячний дохід складає 130 гривень. Інших доходів позивач не має.

Відповідач в законному шлюбі перебуває вперше, позашлюбних дітей не має. Працює в Польщі. За період роботи в Польщі, це більше пяти місяців, один раз вислав кошти будучи ще сімянином в сумі 400 у.о., підтверджуючим документом є чек з банку від 02.09.2016 р., ця сума перекрила фактичні витрати на поїздку на роботу в Польщу. Також відповідач має земельний пай.

Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

У відповідності до ч.2 ст.75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідач, позовні вимоги визнав частково, а саме розірвати шлюб та стягти аліменти по закону. Вказав, що дійсно працював у Польші, має ? частину земельного паю. Після приїзду з Польші із позивачем не проживає.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, в якій зазначено, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матірю.

У відповідності зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 84 ч.2 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст.184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, поняття обсягу виручки приватного підприємця та його середній заробіток (або дохід) не є аналогічними за змістом. Також, у даній постанові Пленуму зазначається про те, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Заслухавши пояснення позивача, ОСОБА_1, яка підтримала свої позовні вимоги, та відповідача, який частково визнав позовні вимоги та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2014 року, ОСОБА_2 має у власності ? частину земельного паю на території Чутівського району, Полтавської області.

У відповідності до довідки про склад сімї позивача, вона проживає разом із сином, ОСОБА_3Р.(а.с.6).

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, на думку суду, відповідач не довів обставини, на які він посилався, а тому суд бере до уваги, що у відповідача є пай, за який як він вказав отримує згідно договору кошти кожен рік. Суд також бере до уваги, що відповідач не проживає із позивачем та не надає ніякої допомоги дитини, крім одного платежу, копію чеку якого ним надано датовано 02.12.2016 року, тобто сплатив по аліментах після того, як дружина звернулася до суду. Відповідач проживає разом із матірю, яка працездатна та працює. Відповідно до ст. 185 СКУ батько зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані розвитком здібностей дитини.

Враховуючи, що в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка, ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому, в порядку ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до квитанції про сплату судового збору про розірванню шлюбу наданої позивачем - кошти сплачено відповідачем.(а.с.1).

Керуючись ст. ст. 84, 104, 110, 111, 112 СК України, ст. ст. 3,10,15, 30, 57- 61, 88, 174, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та на користь дружини задовольнити частково.

Шлюб укладений 08.09.2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Зіньківського районного управління юстиції в Полтавській області, актовий запис № 76 між Шейко (дівоче прізвище Курмаз) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканкою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканцем АДРЕСА_2 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити прізвища: ОСОБА_2 - Шейко, Шейко (дівоче прізвище Курмаз) ОСОБА_4 Шейко.

Стягти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер суду не відомий на користь Шейко (дівоче прізвище Курмаз) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця в сумі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 коп., але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 21.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер суду не відомий на користь Шейко (дівоче прізвище Курмаз) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти з якою проживає малолітня дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною трьох років, гроші в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп., починаючи з - 21.11.2016 року.

Рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер суду не відомий - 551 грн. 20 коп. судового збору на користь держави.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10 днів після проголошення рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_5