АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/8096/2016 Головуючий у1-й інстанції - Піхур О.В.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Мазурик О.Ф.

при секретарі - Куркіній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради(КМДА) про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради(КМДА), в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов'язати відповідачів забезпечити відселення позивача з квартири АДРЕСА_1 на виконання розпорядження виконавчого органу КМР(КМДА) від 20.04.2012 року №656 «Про реконструкцію з влаштуванням надбудови житлового будинку на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі».

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 27 січня 2000 року він(позивач) зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 При цьому, право на проживання у вказаній квартирі ОСОБА_3 має як колишній член сім'ї наймача(власника) квартири. В період з вересня 2009 року по 30.06.2014 року позивач не проживав у зазначеній квартирі, оскільки перебував у м. Полтава, у зв'язку з навчанням у ВДНЗУ «Українська медична стоматологічна академія». Між тим, під час навчання позивача в м. Полтава розпорядженням виконавчого органу КМР(КМДА) від 20.04.2012 року №656 «Про реконструкцію з влаштуванням надбудови житлового будинку на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі» зобов'язано відповідачів забезпечити відселення громадян, які проживають та зареєстровані в зазначеному аварійному будинку. На виконання зазначеного розпорядження тим же органом видано розпорядження №835 від 31.05.2013 року «Про відселення мешканців з будинків на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2, що підлягають реконструкції», згідно якого Шевченківську РДА в м. Києві зобов'язано видати мешканцям будинку на АДРЕСА_1, які не мають права власності на квартири у цьому будинку, ордери на квартири №№21,25,167,171 у будинку на АДРЕСА_3, за їх згодою. Проте, відселення позивача забезпечено не було, ордер на іншу квартиру не видано, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача з посиланням на доводи позовної заяви просить оскаржуване рішення скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно довідки форми №3, яка видана Житлово-експлуатаційним підприємством №612 «ІККТ-Укрмонтаж» від 12.02.2007 року /а.с. 12/, ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 27 січня 2000 року.

Рішенням виконавчого комітету КМР народних депутатів від 14.10.1991 року №717 затверджено перелік непридатних для проживання будинків, до якого, з-поміж інших, входить будинок АДРЕСА_1.

Розпорядженням виконавчого органу КМР(КМДА) від 20.04.2012 року №656 «Про реконструкцію з влаштуванням надбудови житлового будинку на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі» зобов'язано Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та Головне управління житлового забезпечення (на даний момент - Департамент будівництва та житлового забезпечення) виконавчого органу Київської міської ради(КМДА) забезпечити відселення громадян, які проживають та зареєстровані в зазначеному аварійному будинку.

На виконання зазначеного розпорядження виконавчим органом КМР(КМДА) видано розпорядження №835 від 31.05.2013 року «Про відселення мешканців з будинків на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2, що підлягають реконструкції», згідно якого Шевченківську районну державну в м. Києві адміністрацію зобов'язано видати мешканцям будинку на АДРЕСА_1, які не мають права власності на квартири у цьому будинку, ордери на квартири №№21,25,167,171 у будинку на АДРЕСА_3, за їх згодою.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на відселення, оскільки на момент винесення відповідних розпоряджень не проживав в квартирі АДРЕСА_1.

Між тим, колегія суддів з такими висновками погодитися не може, оскільки суд дійшов останніх на неповно з'ясованих обставинах справи.

Дійсно, розпорядженнями ВО КМР(КМДА), на які посилається позивач як на підставу позову, встановлено, що відселенню підлягають особи, які зареєстровані та проживають в будинку АДРЕСА_1.

Між тим, відмовляючи в позові, суд першої інстанції не врахував право ОСОБА_3 на проживання в зазначеному будинку та той факт, що позивач вимушено не проживав за указаною адресою, у зв'язку з навчанням в іншому місті України.

Так, ст. 64 Житлового Кодексу України(далі - ЖК України) передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Судом встановлено, що позивач є сином гр. ОСОБА_5.(нині - ОСОБА_5), яка з 21.05.1993 року по 28.04.2005 року перебувала у шлюбі з наймачем АДРЕСА_1 - ОСОБА_6 Після розірвання шлюбу, ОСОБА_5 разом з сином - ОСОБА_3 продовжили проживати за указаною адресою, а отже, в силу положень ст. 64 ЖК України мають право на користування зазначеною квартирою та проживати в ній як колишні члени сім'ї наймача. Документів, які спростовують факт проживання позивача у справі за вказаною адресою після припинення родинних стосунків з наймачем квартири, матеріали справи не містять.

Крім того, на даний момент позивач продовжує бути зареєстрованим за зазначеною вище адресою.

При цьому, колегія суддів не може взяти до уваги акт обстеження житлової площі від 19.11.2013 року, затвердженого директором КП «Спецжитлофонд» з наступних підстав.

Так, згідно зазначеного акту, комісія у складі начальника служби з питань переселення, реєстрації та обліку мешканців КП «Спецжитлофонд» ОСОБА_7, провідного інспектора з питань переселення ОСОБА_8, коменданта будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 провела обстеження загальної квартири №3 у зазначеному будинку та встановила, що родина гр. ОСОБА_5(ОСОБА_5) у складі двох осіб(вона та її син - ОСОБА_3) в даній квартирі не проживає.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не проживав в указаній квартирі з 01.09.2009 року по 30.06.2014 року з об'єктивних причин. ОСОБА_3, будучи студентом денної форми навчання ВДНЗУ «Українська медична стоматологічна академія», у вказаний період вимушений був проживати в м. Полтава, тобто по місцю навчання.

За змістом ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Крім того, у встановленому ст. 72 ЖК України порядку ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 - не визнавався.

Таким чином, за позивачем як на момент відселення мешканців аварійного будинку, так і на момент розгляду справи в суді, зберігається право на користування нерухомістю та проживання у зазначеній вище квартирі.

Посилання відповідачів, яке суд першої інстанції поклав в основу оскаржуваного рішення, на те, що позивач фактично не проживав в будинку АДРЕСА_1 на момент видання відповідних розпоряджень ВО КМР(КМДА), не має правового значення, оскільки з наведеного вище об'єктивно вбачається право ОСОБА_3 на проживання в даному будинку, де позивач і зареєстрований, а також неможливість фактичного проживання за зазначеною адресою, у зв'язку зі стаціонарним навчанням в м. Полтава з 2009 по 2014 роки.

Факт навчання особи в іншому місті України не може бути підставою для позбавлення такої особи її конституційного права на житло.

Також варто зазначити, що з розпорядження виконавчого органу КМР(КМДА) від 20.04.2012 року №656 «Про реконструкцію з влаштуванням надбудови житлового будинку на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі» не вбачається, що для відселення особа має проживати в аварійному будинку саме на момент винесення таких розпоряджень. Абсурдно допускати, що особа, яка не проживала в зазначеному будинку на момент проведення відселення з поважних причин (перебувала на стаціонарному лікуванні, навчалася в іншому місті, працювала вахтовим методом тощо), проте має право в ньому проживати, втрачає право на забезпечення іншим житлом замість квартири в аварійному будинку, в якому проводиться реконструкція.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції наведеного не врахував та допустив порушення права позивача на належні умови для проживання, враховуючи, що зазначеними вище розпорядженнями закріплено право осіб, які проживають(мають право проживати) в будинку АДРЕСА_1, на відселення на час реконструкції у приміщення, яке придатне до проживання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, в порядку ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви(243 грн. 60 коп.) та апеляційної скарги(267 грн. 96 коп.), а всього в сумі 511 грн. 56 коп., тобто по 255 грн. 78 коп. з кожного відповідача.

Додатково, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що не вважає даний спір публічно-правовим, оскільки спір виник з житлових правовідносин, зокрема, з порушення права фізичної особи на забезпечення її належними умовами для проживання. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 січня 2015 року, якою відмовлено у відкритті провадження ОСОБА_3 за даним позовом в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3, задовольнити.

Скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) забезпечити відселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 на виконання розпорядження виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) від 20.04.2012 року №656 «Про реконструкцію з влаштуванням надбудови житлового будинку на АДРЕСА_1 у Шевченківському районі».

Стягнути з Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради(Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в рівних частках по 255 грн. 78 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: