Справа №705/3856/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретарів судового засідання Романової О.М., Шаповал Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, які були завдані їй вчиненим злочином з використанням транспортного засобу джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 01.03.2016 (а.с. 60) позивач остаточно просила суд: зобовязати ОСОБА_2 відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, а саме: стягнути з нього на її користь 18 686 грн. 87 коп. матеріальної шкоди, яка складається з витрат на лікування та ліки в сумі 1 546,87 грн., витрат на санаторно-курортне лікування 11 550,00 грн., втраченого заробітку в сумі 5 590,00 грн., а також стягнути 10 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала свій позов з урахуванням змін та просила задовольнити її позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 в суді підтримав позов, вважав його законним і обґрунтованим, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечив проти позову повністю, вважаючи позовні вимоги безпідставними, не підтвердженими відповідними доказами, просив відмовити в їх задоволенні повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши документи, подані позивачем в якості письмових доказів на підтвердження своїх вимог, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11.12.2014 встановлено, що ОСОБА_2 23.10.2012, приблизно о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, та здійснюючи рух заднім ходом по під'їзній дорозі до будинку №7 по зав. ОСОБА_4, м. Умань, порушуючи вимоги п. 2.3 «б», п. 10.9 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не забезпечив безпеки для руху пішоходів та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 1-ї плюснової кістки та головки 2-ї плюснової кістки лівої ноги, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 170мд/84 від 05.03.2013 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд, відповідно до ст. 4 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, яка визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1187 ЦК України передбачає порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом.

Розмір майнової шкоди витрат на лікування потерпілої ОСОБА_3 в сумі 1 546,87 грн. за період з дати ДТП 23.10.2012 суд вважає таким, що не підтверджений в суді належними і допустимими доказами. Позивач не надала суду підтвердження того, що ліки і вироби медичного призначення, які зазначені в товарних чеках, чеках з аптек (а.с. 18-20), дійсно були необхідні для її лікування відповідно до встановленого діагнозу, прописані лікуючим лікарем та були використані для її лікування. Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Також суд вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача суми втраченого заробітку в розмірі 5 590,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України дійсно фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. І розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності (ч. 1 ст. 1197 ЦК України).

Під час судового розгляду позивач надала суду медичні документи копію своєї амбулаторної картки з Уманської міської лікарні, лікарняних листків (а.с. 5-17, 26-27), які не містять відомостей про втрату чи зменшення її професійної або загальної працездатності, що є обов'язковою і необхідною умовою для визначення розміру відшкодування завданої шкоди.

Частиною 2 ст. 1202 ЦК України передбачено, що стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо).

Ураховуючи надані позивачем відомості довідку № 358 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 14.06.2016, рекомендації лікаря-травматолога від 14.06.2016 (а.с. 77, 78), а також відомості про строк, протягом якого ОСОБА_3 проходила санаторно-курортне лікування 21 день (а.с.29-30), вартість одного дня в одному з рекомендованих санаторіїв в м. Хмільник Вінницької області в 545,00 грн. (а.с. 62), суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача вартості санаторно-курортного лікування підлягає задоволенню в розмірі 21 день Х 545,00 грн. = 11 445,00 грн.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується собою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

З урахуванням характеру заподіяних ОСОБА_3 тілесних ушкоджень травмування кісток лівої ноги, перенесених останньою душевних страждань, яких вона зазнала у зв'язку з істотним для неї ушкодженням здоров'я, яке призвело до тривалого періоду тимчасової непрацездатності та викликає і на цей час необхідність проходження лікування, у тому числі санаторно-курортного, вплинуло на можливість і здатність вільно рухатися, призвело до зміни її звичного способу життя, коло спілкування, враховуючи засади розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України), суд дійшов висновку, що цивільний позов у частині вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню повністю в сумі 10 000,00 грн.

Керуючись статтями. 3, 4, 10, 11, 15, 57-61, 208, 209, 212215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), додаткові витрати на санаторно-курортне лікування в сумі 11 445,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. С. Кімстачов