Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/589/16-ц
Провадження № 2/209/630/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретареві Бойко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинського Державного Технічного Університету про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Дніпродзержинського державного технічного університету , в якій просить суд визнати недійсним наказ № 395-04/1 нпп від 30.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 згідно п.2 ст. 36 КЗпП України; скасувати наказ № 395-04/1 НПП від 30.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 згідно п.2 ст. 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі, на раніше займаній посаді доцента кафедри філософії та історії України; стягнути із роботодавця суму заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування свого позову вказав, що з 10 грудня 2010 року, на підставі контракту з науково-педагогічним працівником від 10.12.2010 року, його було призначено на посаду доцента кафедри соціології Дніпродзержинського державного технічного університету, терміном з 10 грудня 2010 року по 19 грудня 2015 року.

09.12.2015 року , згідно наказу № 395-04/1 НПП від 30.11.2015 року його було звільнено з посади доцента кафедри філософії та історії України Дніпродзержинського державного технічного університету в зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст. 36 КЗпП України.

Скасувати цей , на його думку, незаконний наказ про його звільнення він намагався шляхом письмового звернення до міністра науки та освіти, у зв"язку з чим він пропустив строк звернення до суду з позовом до суду, відповідь із міністерства він отримав лише 29.01.2016 року, тому просить визнати причину пропуску строку звернення до суду поважною.

Вважає своє звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав.

По-перше, його незаконно звільнили з посади 09.12.2015 року наказом від 30.11.2015 року за 10 днів до закінчення строку дії його контракту, оскільки строк його контракту закінчується 19 грудня 2015 року.

По-друге, адміністрація університету , а саме, ректор, підписуючи наказ про звільнення, порушив вимоги п.6.2.1 контракту :"Закінчення строку його дії. при цьому керівник університету і працівник повинні не пізніше як за два місяці до закінчення строку його дії досягнути згоди щодо його припинення або переукладення на новий термін. До нього ніхто із письмовими зверненнями з цих причин не звертався.

По - третє , його звільнили серед навчального року, що суперечить п.5.1.20 Колективного договору Дніпродзержинського державного технічного університету, який гласить : "Здійснювати звільнення науково-педагогічних працівників тільки після закінчення навчального семестру".

П.1.3. Колективний договір має пряму дію і його положення є обов'язковими для виконання як для керівництва університету та відокремлених підрозділів , так і для всіх представників трудового колективу.

В четверте, його наказ про звільнення суперечить вимогам Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки на 2011-2015 роки.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав обставини викладені в позовній заяві. Уточнив вимоги в частині суми стягнення середнього заробітку просить стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі на його користь за час вимушеного прогулу в період з 09.12.2015 року по 26.05.2016 року - 18 834 грн. Додатково пояснив, що контракт, на який посилається сторона відповідача є неналежно оформленим, оскільки на одному екземплярі є і підпис , керівника, і печатка. В екземплярі, який залишився у нього, не вказана дата, але є печатка. В двох примірниках контракту вказані різні дати - в одному 09 грудня 2015 року (що зберігається у відділу кадрів університету) та 19 грудня 2015 року ( в його примірнику). Чому так, він не знає. Він особисто вказував дату 19 грудня 2015 року. Він підписував у відділі кадрів документів щодо попередження його про закінчення терміну дії контракту. Крім того, просив показати йому перший примірник контракту, де зазначена дата 09 грудня 2015 року , але йому в цьому відмовили. Він наполягає, що дата вказана у контракті дійсна це 19 грудня 2015 року . Він її не підробляв. Конкурсна комісія відмовила йому в подовженні дії контракту, хоча він не мав жодного порушення трудової дисципліни, виконував індивідуальний план. Не розуміє, чому йому не могли продовжити дію контракту до 09 квітня 2016 року, до досягненням ним пенсії, іншим це робили. Вважає, що керівництво університету не мало право не подовжити термін дії його контракту. Його просто формально звільнили із зв'язку із закінченням строку дії контракту . Згідно до Галузевої угоди йому повинні були подовжити термін дії контракту до закінчення навчального року. Відносно нього не було скорочення навантаження. Він писав звернення до міністра науки та освіти, йому обіцяли допомогти. після звільнення він хворів, не міг виходити на вулицю, однак до лікарні не звертався. Крім того, він чекав відповіді на його звернення із міністерства, яким йому вказали, що щодо його звільнення буде створено комісію і проведено перевірку . Тому він пропустив строки звернення до суду з позовом і які вважає поважними і просить поновити. Крім того вказав, що контракт повинен бути укладений на строк до кінця навчального року. Вважає, невиконання даної вимоги , а саме ст. 5,9 Закону України "Про Колективні та Галузеві угоди" є грубим порушенням з боку керівництва університету. Крім того, порушення ст. 9 КЗпП України. Це також встановлено рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року.

Представник відповідача - ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності від29.10.2015 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надали суду пояснення, які співпадають із наданими в судовому засіданні письмовими запереченнями . Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що задоволенню не підлягають з огляду на нижченаведене. Позов предявлено до суду з пропуском місячного строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України вбачається що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в справах про звільнення з роботи в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивача було звільнено з роботи у звязку із закінченням строку дії трудового договору 09.12.2015 року, в той же день йому була видана трудова книжка та копія наказу про звільнення, а звернувся він до суду із позовною заявою лише 29.02.2016 р., як вбачається з тексту його позовної заяви , тобто із пропуском місячного терміну звернення до суду встановленого ст. 233 КЗпП України.

Виходячи із вищенаведеного вважаю, що позивач пропустив строк на звернення до суду без поважної на те причини .

Посилання позивача на те, що він чекав відповіді від міністра освіти та науки України, а тому не звернувся вчасно до суду не заслуговує на увагу так як відповідно до вимог ст. 233 КЗпП України особа, яка вважає, що право її порушено при звільненні із роботи повинна звернутись в суд, а не в інший орган в місячний термін.

Вищенаведене дає підстави відмовити позивачу в позові за пропуском строку на звернення до суду без поважних причин.

На думку позивача його незаконно звільнили з роботи 09.12.2015 року, хоча його строк роботи був до 19.12.2015 року.

Ці доводи позивача є надуманими. Відповідно до контракту з науково - педагогічним працівником від 10.12.2010 року термін роботи ОСОБА_1 встановлений з 10.12.2010 року по 09.12.2015 року, тобто 5 років.

Крім контракту,строк якого заповнений власноруч позивачем, є наказ ДДТУ від 14.12.2010 року № 217а-04/1пвс в якому зазначений термін його роботи з 10.12.2010 року по 09.12.2015 року на підстав його заяви від 09.12.2010 року в якій він власноручно зазначив термін роботи саме до 09.12.2015 року, що підтверджується копіями цих документів.

Крім того, відповідно до Акту по ДДТУ від 28.09.2015 року, затвердженого ректором ДДТУ позивач 28.09.2015 року попереджений про закінчення строку контракту 09.12.2015 року, про що ним поставлений підпис від 28.09.2015 року, а тому твердження позивача, що його не попередили про закінчення строку дії контракту також не заслуговують уваги .

Висновки позивача щодо звільнення його серед навчального року та суперечення дій відповідача п. 1.3. Колективного договору ДДТУ також не заслуговують уваги тому, що згідно п. 5.1.20 цього документу звільнення науково-педагогічних працівників у звязку із скороченням обсягу роботи не мають жодного відношення до звільнення у звязку із закінченням терміну роботи позивача за ст. 36 КЗпП України. Це також стосується і безпідставності вимог позивача про невиконання Відповідачем вимог Галузевої угоди, п. 5.3.5 якої визначено, що звільнення науково-педагогічних працівників у звязку із скороченням обсягу роботи може відбуватись лише наприкінці навчального року, що також не має жодного відношення до звільнення у звязку із закінченням строку трудового договору.

Між позивачем і Дніпродзержинським державним технічним університетом був укладений контракт, предметом якого є покладання обов'язків відповідно до законодавства України про працю, про освіту, рішень уряду України, нормативних положень Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, статуту ДДТУ та цього контракту, строком по 09.12.2015 р. - преамбула ( п.п. 1.1. контракту).

Розділом 6 контрактом передбачені наступні умови зміни і його розірвання, а саме: п.6.2.1. не пізніше як за два місяці до закінчення строку дії контракту сторони за згодою мають визначитись у такому: контракт припиняє дію, продовжується або укладається на новий термін припиняє дію.

Отже, п.8 ст.36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Таким чином, позовні вимоги Позивача є необґрунтованими, у звязку із законністю дій Відповідача щодо припинення трудових відносин у відповідності до п.8 ст.36 КЗпП України.

Крім того, є безпідставними і вимоги позивача щодо стягнення на його користь середнього заробітку, як похідної позовної вимоги про поновлення на роботі.

Крім того, позивач з моменту звільнення перебував на обліку в Дніпродзержинському центрі зайнятості населення в якості особи, що шукає роботу та отримував допомогу, про що ним було зазначено на судовому засіданні 16.03.2016 року.

Контракт - строковий трудовий договір, був укладений між роботодавцем - Дніпродзержинським державним технічним університетом та ОСОБА_1 10.12.2010 року строком на 5 років з терміном закінчення 09.12.2015 року.

Підставою для укладання такого договору було волевиявлення обох сторін трудових правовідносин: з однієї сторони - працівника - шляхом написання ним особисто заяви про прийняття на роботу з зазначенням істотних умов праці, на які він погоджується, з іншої сторони - представника роботодавця в особі ректора ДДТУ - шляхом підписання ним особисто наказу по ДДТУ від 14.12.2010 року № 217а-04/1пвс, в якому зазначений термін роботи ОСОБА_1 з 10.12.2010 року по 09.12.2015 року на підстави його заяви від 09.12.2010 року. Таким чином, вимоги позивача, викладені ним в позовній заяві є безпідставними та надуманими, а тому слід відмовити у задоволенні його позовних вимог у звязку із пропуском строку звернення до суду.

Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом , оскільки строк він пропустив по поважним причинам, а саме - чекав відповіді на його звернення на ім'я міністра освіти та науки України щодо проведення перевірки законності його звільнення (а.с.10-12,33,37,38) , погано себе почував, оскільки має хронічні захворювання, відповідач наполягає на застосуванні строку звернення до суду, то суд вважає можливим поновити строки звернення позивачу ОСОБА_3 до суду з позовом.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступним підставам.

В судовому засіданні встановлено, що 10.12.2010 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий до Дніпродзержинського державного технічного університету на посаду доцента кафедри соціології на термін з 10 грудня 2010 року по 09 грудня 2015 року. (а.с. 39-41)

Так, наказом № 217-а-04/ пвс від 14.12.2010 року по професорського-викладацькому складу на підставі протоколу № 2 від 09.12.2010 р. засідання вченої ради факультету менеджменту, економіки, соціології та філології від 09.12.2010 року позивача ОСОБА_1 було обрано за конкурсом на посаду доцента кафедри соціології терміном на 5 років з 10.12.2010 року по 09.12.2015 року. ( а.с. 42, 36)

Позивачем вказаний наказ не оскаржений , з обранням на посаду доцента кафедри соціології терміном на 5 років з 10.12.2010 року по 09.12.2015 року він погодився. При цьому посилання позивача в судовому засіданні , що термін дії контракту саме 19 грудня 2015 року спростовується вказаним наказом, у якому чітко вказаний кінцевий термін 09 грудня 2015 року.

Згідно до заяви позивача ОСОБА_1 від 09.12.2010 року, він просить перевести його на посаду доцента кафедри соціології як обраного за конкурсом терміном на 5 років з 10 грудня 2010 року по 09 грудня 2015 року на умовах контракту. (а.с.44). Термін чітко вказаний з 10 грудня 2010 року по 09 грудня 2015 року.

Відповідно до акту від 28.09.2015 року ОСОБА_1МС. був ознайомлений з терміном закінчення контракту на посаді доцента кафедри філософії та історії України термін закінчення дії контракту 09.12.2015 року наказ № 217а-04/1-пвс від 14.12.2010 року . (а.с.44)

Наказом № 395-04/1нпп від 30.11.2015 р. позивача ОСОБА_1 було звільнено по закінченню строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України.(а.с.70)

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Пунктом 8 ст.36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до вимог ч. З ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому угодою сторін встановлюється строк його дії. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямовані на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з рахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, під час укладення контракту закон надав право сторонам самим встановлювати їх права, обов'язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до п.п.6.2.1 Розділу 6 Контракту від 10 грудня 2010 року, контракт може бути розірваний у разі закінчення строку його дії. При цьому керівник університету і працівник повинні не пізніше як за два місяці до закінчення строку його дії досягнути згоди щодо його припинення або переукладення на новий термін. (а.с.39-41)

Відповідачем вказані умови контракту були виконані, про що свідчить досліджений в судовому засіданні акт від 28.09.2015 року, відповідно до якого позивач ОСОБА_1 був попереджений про припинення трудових відносин за обставин, передбачених чинним законодавством за п.8 ст. 36 КЗпП України та умовами контракту. (а.с. 44).

Суд також вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідач повинен був вважати укладений з ним контракт безстроковим.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду трудових спорів" власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника , який працює за трудовим договором, укладання контракту тільки в тому разі , коли він відноситься до категорії працівників, які згідно законодавства працюють за контрактом.

Відповідно до ч. З ст. 54 Закону України "Про освіту" педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Законом України «Про вищу освіту», п. 3 ст. 48, передбачено обрання на посади науково-педагогічних працівників за конкурсом.

Наказом Міністерства освіти і науки України № 744 від 24.12.2002 р. «Про затвердження Положення про обрання й прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього й четвертого рівня акредитації», п. 10, дозволяється укладати строковий трудовий договір з науково-педагогічними працівниками. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Чинним законодавством не передбачена обов'язкова форма строкового трудового договору.

Оскільки строковий договір, укладений між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем у формі контракту був обумовлений характером роботи, а позивача віднесено до категорії працівників, які працюють за контрактом, яким передбачено строк роботи , відповідач вимагав припинення трудових відносин з позивачем, то це виключає перехід строкового договору в безстроковий, укладений на невизначений термін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наявні у справі докази, характер правовідносин між сторонами, суд вважає звільнення позивача за п. 2 ст. 36 КЗпП України правомірним.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в судовому засіданні не доведені, звільнення позивача проведено із додержанням вимог закону, а тому в задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави.

Повний текст рішення викладено 06 червня 2016 року .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 39-1, 40,41,43, 44, 184,232,233,235,237-1 КЗпП України, ст. 43 Конституції України, Законом України "Про колективні договори і угоди", Законом України " Про наукову і науково-технічну діяльність", Постанова КМУ від 19.03.1994 року № 170, Рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998 року № 12-рп/98, ст.ст. 6,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпродзержинського Державного Технічного Університету про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити повністю .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Лобарчук